Enesetapumõtted

Enesetapumõtted ehk suitsiidimõtted on mõtteprotsess, mille käigus tekivad ideed või mõtted oma elu lõpetamisest.World Health Organization, ICD-11 for Mortality and Morbidity Statistics, ver. 09/2020, MB26.A Suicidal ideation See ei ole diagnoos, vaid mõne psüühikahäire või psühhoaktiivsete ravimite tarvitamise sümptom. Enesetapumõtted võivad ilmneda ka ilma psüühikahäireta, reaktsioonina rasketele elusündmustele.Barry, Lisa C. Passive Suicidal Ideation in Older Adults: Implications for Suicide Prevention, American Journal of Geriatric Psychiatry 27, no. 12 (December 2019): 1411 ("... growing evidence points toward a subgroup of individuals who endorse passive SI [suicidal ideation] in later life outside the context of clinical depression.")

Enesetapumõtted võivad ulatuda põgusatest mõlgutustest kuni üksikasjaliku planeerimiseni. Passiivne enesetapumõte on elutüdimusest mõtlemine või enese surnuna kujutlemine. Aktiivsed enesetapumõtted hõlmavad enesetapuks valmistumist või selle kavandamist.

Enamik enesetapumõtetega inimesi ei tee enesetapukatset, kuid neid mõtteid peetakse siiski ohuteguriks. 2019. aastal mõtles 12 miljonit USA täiskasvanut tõsiselt enesetapule, 3,5 miljonit kavandas enesetapukatset, 1,4 miljonit tegi enesetapukatse ja enam kui 47 500 suri enesetapu läbi. Enesetapumõtted on levinud kõigis vanusegruppides, alates teismelistest kuni eakateni.

Suitsiidimõtted on seotud depressiooni ja muude meeleoluhäiretega, samuti võivad paljud muud vaimsed häired, elusündmused ja perekondlikud sündmused suurendada enesetapumõtete riski. Vaimse tervise teadlased viitavad sellele, et tervishoiusüsteemid peaksid suitsidaalsete tegude ja enesetapumõtetega seotud korduvate probleemide tõttu pakkuma ravi suitsiidimõtetega inimestele sõltumata diagnoosist. Enesetapumõtetega inimestele on palju ravivõimalusi.

 Enesetapumõtete tunnused 
Võimalikud tunnused:

 räägib ja naljatab enesetapust
 avaldab selliseid mõtteid, et oleks parem, kui teda poleks
 räägib surmast positiivses ja lootusrikkas toonis, kirjutab surmateemalisi jutte ja luuletusi
 käitub enda suhtes hoolimatult, satub sageli tõsiste vigastustega õnnetustesse
 annab või viskab ära väärtuslikke esemeid
 jätab perega ja sõpradega hüvasti tavapärasest erineval moel
 varub relvi, ravimeid või muid enesetapuvahendeid
 kirjutab enesetapukirju
 teeb arusaamatuid või veidraid mõtteavaldusi

 Definitsioonid 
RHK-11 kirjeldab enesetapumõtteid kui ideid või mõtisklusi oma elu lõpetamise võimalustest, alates mõtlemisest, et oleks parem surra, kuni põhjalike plaanide koostamiseni.

DSM-5 defineerib neid kui enesevigastamise mõtteid, mille käigus kaalutakse või kavandatakse tahtlikult oma surma põhjustamise viise.

 Terminoloogia 
Kui keegi, kellel pole varem esinenud enesetapumõtteid, kogeb järsku selget mõtet sooritada tegu, mis paratamatult tooks kaasa tema surma, nimetavad psühholoogid seda pealetükkivaks mõtteks. Selle üks ilming on kõrge koha efekt , mida nimetatakse ka sügaviku kutseks – ootamatu soov hüpata kõrgest kohast alla.Demont, Marc, and Of Male Friendship. "Gender Studies: Masculinity Studies." 

 Riskitegurid 
Suitsiidimõtete riskitegurid võib jagada kolme kategooriasse: psühhiaatrilised häired, elusündmused ja perekondlik soodumus.

 Psühhiaatrilised häired 
Enesetapumõtted on paljude psüühikahäirete sümptom, aga need võivad ilmneda reaktsioonina ebasoodsatele elusündmustele ka ilma psüühikahäireta.

On mitmeid psühhiaatrilisi häireid, mis näivad kaasuvat enesetapumõtetega või suurendavad märkimisväärselt enesetapumõtete tekkimise riski. Näiteks esineb paljudel piirialase isiksusehäirega inimestel korduvat suitsidaalset käitumist ja enesetapumõtteid. Ühes uuringus leiti, et 73 protsenti piiripealse isiksusehäirega patsientidest on proovinud enesetappu teha, kusjuures keskmine patsient on teinud 3,4 katset.

Järgmine loend sisaldab häireid, millega on enesetapumõtted tugevaimalt seoses, kuid need ei ole ainsad häired, mis võivad suurendada enesetapumõtete riski. Häired, mille puhul risk on kõige suurem, on järgmised: 

 ärevushäired
 autismispektri häire
 depressiivne häire
 depressioon (meeleolu)
 düstüümia
 bipolaarne häire
 aktiivsus- ja tähelepanuhäire (ADHD)
 premenstruaalne düsfoorne häire (PMDD)
 posttraumaatiline stressihäire (PTSD) ja keeruline posttraumaatiline stressihäire (C-PTSD)
 isiksusehäired
 psühhoos (reaalsusest eraldumine)
 paranoia
 skisofreenia
 ainete tarvitamise häired, sissehingatavate ainete tarvitamise häired
 keha düsmorfne häire
 õudusunenägude häire
 sooline düsfooria
 käitumishäire
 spetsiifiline õppimishäire

 Ravimise kõrvaltoimed 
Mõõduka kuni raske kliinilise depressiooniga patsientide sümptomite vähendamiseks kasutatakse tavaliselt antidepressante, aga mõni uuring näitab seost enesetapumõtete ja antidepressantide tarvitamise vahel: need võivad mõnel patsiendil enesetapumõtete riski hoopis suurendada.

Mõne ravimi (nagu selektiivsed serotoniini tagasihaarde inhibiitorid, SSRI-d) kõrvaltoimena võivad patsiendil tekkida enesetapumõtted. Lisaks võib nende ravimite kavandatud toimel endal olla kõrvaltoimena suurenenud individuaalne risk ja suitsidaalse käitumise määr: ravimeid võtvate inimeste hulgas tunneb mõni end piisavalt halvasti, et tahab enesetappu proovida (või ihaldab enesetapu oletatavaid tagajärgi), kuid depressiooni põhjustatud sümptomid, nagu energia- ja motivatsioonipuudus, pärsivad enesetapukatset. Selle alamrühma hulgas võib leiduda n-ö ala-alarühm, kellel ravim leevendab füsioloogilisi sümptomeid (nt energiapuudus) ja sekundaarseid psühholoogilisi sümptomeid (nt motivatsioonipuudus) enne või väiksemate annuste korral, kui see leevendab nende esmaseid psühholoogilisi depressiivse meeleolu sümptomeid. Selle grupi hulgas püsib enesetapu- või selle mõjude soov ka siis, kui on kõrvaldatud peamised suitsidaalse tegevuse takistused, mistõttu enesetappude ja -katsete esinemissagedus suureneb.

2003. aastal andis USA toidu- ja ravimiamet (FDA) välja rangeima hoiatuse kõigi antidepressantide (sh tritsükliliste antidepressantide [TCA] ja monoamiini oksüdaasi inhibiitorite) tootjatele, kuna need on seotud enesetapumõtete ja -käitumisega. Edasised uuringud ei toeta hoiatust, eriti kui ravimid väljastatakse täiskasvanutele, väites, et uuemad uuringud on ravimite ja enesetapumõtete vahelise seose asjus ebaselged.

Enesetapumõtete tõenäosus võib suurem olla ärevushäiretega inimestel, kes püüavad ärevust leevendada uimastite või alkoholiga.

 Elusündmused 
Elusündmused suurendavad tugevalt enesetapumõtete riski. Lisaks võivad elusündmused põhjustada või olla kaasuvad eelnevalt loetletud psühhiaatrilistele häiretele ja suurendada nende vahenditega enesetapumõtete ohtu. Elusündmused, millega täiskasvanud ja lapsed kokku puutuvad, võivad olla erinevad, mistõttu võib ka riski suurendavate sündmuste loetelu täiskasvanutel ja lastel erineda. Elusündmused, mis suurendavad riski kõige märkimisväärselt, on järgmised.

 Alkoholism
 Uuringud on näidanud, et inimestel, kes joovad alkoholi mitteseltskondlikult, on suurem enesetapumõtete määr.
 Mõnes uuringus seostatakse neid, kes kogevad enesetapumõtteid, suurema alkoholitarbimisega.
 Mõni uuring näitab, et üksinda alkoholi tarvitamine võib suurendada enesetapumõtteid ja et on ka vastupidine seos – need, kellel on rohkem enesetapumõtteid, tarbivad üksinda päevas rohkem alkoholi.
 Vähendatud sooline väljendus ja/või seksuaalsus
 Töötus
 Krooniline haigus või valu
 Pereliikmete või sõprade surm
 Suhte lõpp või romantilise huvi tõrjumine
 Suur elumuutus (nt välismaale kolimine)
 Suitsetamine (korrelatsioonis depressiooni ja enesetapumõtetega)
 Sotsiaalne isolatsioon
 Soovimatu rasedus
 Kiusamine, sealhulgas küberkiusamine ja töökiusamine
 Eelnevad enesetapukatsed
 Varasem enesetapukatse on üks tugevamaid tulevaste enesetapumõtete või -katsete soosijaid.
 Sõjakogemus
 Sõjaväelastel, kellel on PTSD, depressioon, alkoholitarbimise ja üldised ärevushäire sümptomid, on kõrgem enesetapumõtete tase.
 Kogukondlik vägivald 
 Soovimatud muutused kehakaalus
 Naised: suurenenud KMI suurendab enesetapumõtete tekkimise võimalust.
 Mehed: KMI tugev langus suurendab enesetapumõtete tekkimise võimalust.
 Üldiselt on rasvunud elanikkonnal suurenenud suitsiidimõtete tõenäosus võrreldes keskmise kehakaaluga inimestega.
 Kokkupuude enesetapuga seotud piltide või sõnadega ja neile tähelepanu pööramine

 Perekondlik soodumus 

 Vanemad, kellel on esinenud depressioon
 Valenstein et al. uurisid 340 täiskasvanut, kelle vanemad olid kogenud depressiooni. Nad leidsid, et ainuüksi eelneval kuul oli seitsmel protsendil järglastest esinenud enesetapumõtteid.
 Väärkohtlemine 
 Lapsepõlves ja noorukieas füüsiline, emotsionaalne ja seksuaalne väärkohtlemine.
 Lähisuhtevägivald
 Ebastabiilsus lapsepõlves
 Mõnes uuringus seostatakse enesetapumõtetega inimesi perekonna lagunemisega.

 Suhted vanemate ja sõpradega 
Ruth X. Liu uuringuga leiti märkimisväärne seos varases, keskmises ja hilises noorukieas olevate noorukite ja nende vanemate ning laste enesetapumõtete tõenäosuse vahel. Uuring hõlmas emade ja tütarde, isade ja poegade, emade ja poegade ning isade ja tütarde vaheliste suhete mõõtmist. Isade ja poegade vahelised suhted varases ja keskmises noorukieas näitavad pöördvõrdelist seost enesetapumõtetega. Lähedus isaga hilises noorukieas on enesetapumõtetega väga seotud. Samuti leiti, et poisid on enesetapumõtete eest paremini kaitstud, kui nad on emaga lähedased läbi varajase ja hilise noorukiea, samas kui tüdrukuid kaitsevad paremini lähedased suhted isaga keskmises noorukieas.

Zappulla ja Pace'i 2010. aastal avaldatud artiklis leiti, et teismeliste poiste enesetapumõtteid võimendab nõrk side vanematega, kui lapsel on juba eelnevalt depressioon. Suitsiidimõtete eluaegne levimus noorukite mittekliinilistes populatsioonides on üldiselt vahemikus 60–75 protsenti, paljudel juhtudel suurendab nende raskusaste enesetapuriski.

 Ennetamine 
Varajane avastamine ja ravi on parim viis, kuidas enesetapumõtteid ja enesetapukatseid ära hoida. Kui avastada tunnused, sümptomid või riskitegurid varakult, võib inimene enne endalt elu võtmise katset otsida ravi ja abi. Uuringus enesetapu teinud inimestest oli 91 protsendil tõenäoliselt üks või mitu vaimuhaigust, kuid ainult 35 protsenti neist isikutest olid ravil (nt vaimuhaiguse tõttu). See rõhutab varajase avastamise tähtsust: kui avastatakse psüühikahäire, saab seda ravida ja kontrollida, et vältida enesetapukatseid. 

Teises uuringus uuriti enesetapumõtteid ainult noorukitel. Selles uuringus leiti, et juba üheksanda klassi noorukite depressioonisümptomid ennustavad enesetapumõtteid. Enamik pikaajaliste enesetapumõtetega inimesi ei otsi professionaalset abi.

Nimetatud uuringutes tõsteti esile probleemid, miks on vaimse tervise spetsialistidel raske motiveerida inimesi ravi otsima ja jätkama. Ravile pöörduvate isikute arvu suurendamise viisid võivad hõlmata järgmist:

 terapeutilise ravi kättesaadavuse suurendamine varases staadiumis
 avalikkuse teadlikkuse suurendamine sellest, millal võib neile psühhiaatrilisest abist kasu olla
 neil, kellel on rasked elutingimused, näib olevat sama suur enesetapurisk kui psüühikahäirega inimestel

Austraalia teadlaste uuringu eesmärk oli määrata kindlaks teismeliste enesetapumõtete varajase avastamise viis. Selles väideti, et "suitsidaalsusega seotud riskid nõuavad viivitamatut keskendumist enesevigastuslike mõtete vähendamisele, et tagada ohutus enne haigusliku käitumise aluseks oleva etioloogiaga tegelemist". Psühholoogilise stressi skaalat, mida tuntakse kui K10, kasutati iga kuu juhuslikul valimil. 9,9 protsendist inimestest, kes teatasid psühholoogilisest stressist (kõik kategooriad), oli enesetapumõtteid 5,1 protsendil. Osalejad, kes said psühholoogilise stressi skaalal väga kõrge hinde, teatasid enesetapumõtetest 77 korda tõenäolisemalt kui madala kategooria osalejad.

Soomes läbi viidud üheaastases uuringus pöördus tervishoiutöötaja, enamasti psühhiaatri poole 41 protsenti hiljem enesetapu tagajärjel surnud patsientidest. Neist vaid 22 protsenti rääkis oma viimasel külastusel enesetapukavatsusest. Enamasti toimus külastus nädal enne enesetappu, enamikul oli diagnoositud depressiivne häire.

On palju keskusi, kus saab abi enesetapumõtete ja enesetapu vastu võitlemisel. Hemelrijk jt (2012) leidsid tõendeid selle kohta, et enesetapumõtetega inimeste abistamine interneti kaudu võrreldes otsesemate vormidega, näiteks telefonivestlustega, avaldab suuremat mõju. 2021. aasta uuringus leidsid Nguyen jt (2021), et võib-olla on eeldus, et enesetapumõtted on teatud tüüpi haigus, olnud takistuseks suitsiidimõtetega tegelemisel. Nad kasutasid Bayesi statistilist uuringut koos mõttekäsna teooriaga, et uurida protsesse, kus psüühikahäired on mänginud väga väikest rolli, ja järeldasid, et on palju juhtumeid, kus enesetapumõte kujutab endast teatud tüüpi kulude-tulude analüüsi elu/surma kaalutlusel – neid inimesi ei tohiks nimetada patsientideks.

 Hindamine 
Hindamisel püütakse isikut mõista, integreerides teavet mitmest allikast, näiteks kliinilised intervjuud, meditsiinilised läbivaatused ja füsioloogilised meetmed, standardiseeritud psühhomeetrilised testid ja küsimustikud, struktureeritud diagnostilised intervjuud, dokumentide läbivaatamine ja intervjuud.Coaley, Keith, "Introduction: Individual Differences and Psychometrics", chap. 1 in An Introduction to Psychological Assessment and Psychometrics, 2nd ed. (London: Sage, 2014), 1–34. 

 Intervjuud 
Psühholoogid, psühhiaatrid ja teised vaimse tervise spetsialistid viivad läbi kliinilisi intervjuusid, et teha kindlaks patsiendi või kliendi probleemide olemus, sealhulgas isikul esineda võivad haigusnähud või sümptomid. Kliinilised intervjuud on struktureerimata selle poolest, et iga arst arendab küsimuste esitamiseks konkreetse lähenemisviisi, järgimata varem määratletud struktuuri. Struktureeritud (või poolstruktureeritud) intervjuudes on kindlad küsimused, nende esitamise järjekord, sondid (päringud), kui patsiendi vastus ei ole piisavalt selge või konkreetne, ning meetod sümptomite sageduse ja intensiivsuse hindamiseks.Rogers, Richard. Handbook of Diagnostic and Structured Interviewing. New York: Guilford, 2001.

 Standardiseeritud psühhomeetrilised meetmed 

 Becki enesetapumõtete skaala
 Õdede üldine enesetapuriski hinnang
 Suitsiidsete mõjude, käitumise ja tunnetuse skaala (SABCS) 
 Columbia enesetappude raskusastme hindamisskaala

 Ravi 
Suitsiidimõtete ravi võib olla problemaatiline, sest paljusid ravimeid on seostatud patsientide enesetapumõtete suurendamise või põhjustamisega. Seetõttu kasutatakse enesetapumõtete raviks sageli alternatiivseid vahendeid. Peamised ravimeetodid hõlmavad järgmist: teraapia, haiglaravi, ambulatoorne ravi ja ravimid või muud meetodid.

 Teraapia 
Psühhoteraapias uuritakse inimese probleeme, mis tekitavad enesetapumõtteid, ja õpetatakse patsiendile oskusi, mis aitavad emotsioone tõhusamalt juhtida.

 Haiglaravi 
Haiglaravi võimaldab patsiendil viibida turvalises keskkonnas järelevalve all, et vältida enesetapumõtete muutumist enesetapukatseteks. Enamikul juhtudel on inimestel vabadus valida, millist ravi nad enda jaoks sobivaks peavad. Siiski on olukordi, kus inimesed võivad haiglasse sattuda enda soovi vastaselt, näiteks siis, kui

 isik ohustab ennast või teisi,
 inimene ei suuda enda eest hoolitseda.

Haiglaravi võib olla ka ravivõimalus, kui isikul

 on juurdepääs surmavatele vahenditele (nt tulirelv või ravimite varu);
 pole sotsiaalset tuge ega inimesi, kes neid jälgiks;
 on enesetapuplaan;
 on psühhiaatrilise häire sümptomid (nt psühhoos, maania).

 Ambulatoorne ravi 
Ambulatoorne ravi võimaldab inimestel jääda oma elukohta ja saada ravi vastavalt vajadusele või regulaarselt. Kodus olemine võib mõne patsiendi elukvaliteeti parandada, sest neil on juurdepääs oma isiklikele asjadele ning võimalus vabalt liikuda. Enne ambulatoorse raviga kaasneva vabaduse andmist hindavad arstid eri tegureid, näiteks patsiendi sotsiaalse toetuse taset, impulsside kontrolli ja otsustusvõime kvaliteeti.

Pärast seda, kui patsient läbib hindamise, küsitakse sageli allkirja lepingule, mille järgi ei tohi ennast vigastada. See on leping, mille koostavad arst ja patsiendi perekond. Lepingu raames kohustub patsient end mitte kahjustama, jätkama arsti juures visiite ning võtma vajadusel ühendust arstiga. Seni pole kindel, kas sellised lepingud on tõhusad. Patsiente kontrollitakse regulaarselt, et nad järgiks lepingut ja väldiks ohtlikke tegevusi (alkoholi joomine, kihutamine ja turvavöö kinnitamata jätmine jne).

 Ravimid 
Ravimite määramine enesetapumõtete raviks võib olla keeruline, kuna paljud ravimid suurendavad enne tuju tõstmist patsientide energilisust. See tekitab suurema enesetapukatse riski. Kui inimesel on lisaks kaasuv psühhiaatriline häire, võib olla raske leida ravimit, mis aitaks nii psühhiaatrilise häire kui ka enesetapumõtete vastu.

Antidepressandid võivad olla tõhusad. Sageli kasutatakse TCA-de asemel SSRI-sid, kuna neil on üleannustamise korral kahju tavaliselt suurem.

Antidepressandid on osutunud väga tõhusaks vahendiks enesetapumõtete ravimisel. Ühes korrelatsiooniuuringus võrreldi enesetappudest tingitud suremust teatud piirkondades SSRI antidepressantide kasutamisega. Piirkondades, kus SSRI-sid kasutati rohkem, oli enesetappudest põhjustatud surmajuhtumite arv tunduvalt väiksem. Lisaks jälgiti eksperimentaalses uuringus depressiooniga patsiente ühe aasta jooksul. Selle aasta esimese kuue kuu jooksul uuriti patsientide suitsidaalset käitumist, sealhulgas enesetapumõtteid. Seejärel määrati patsientidele antidepressandid kuue kuu jooksul pärast esimest kuut vaatluskuud. Kuue ravikuu jooksul leidsid uurijad, et enesetapumõtted vähenesid 47 protsendilt patsientidest 14 protsendini. Seega ilmneb praegustest uuringutest, et antidepressantidel on suitsiidimõtete vähendamisel kasulik mõju.

Kuigi uuringud pooldavad suures osas antidepressantide kasutamist enesetapumõtete raviks, väidetakse mõnel juhul antidepressante olevat enesetapumõtete põhjus. Antidepressantide kasutamise alustamisel märgivad paljud arstid, et mõnikord võivad raviga kaasneda ootamatult enesetapumõtted. Seetõttu väljastas USA toidu- ja ravimiamet (FDA) hoiatuse, et mõnikord võib antidepressantide kasutamine enesetapumõtteid põhjustada. Meditsiiniliste uuringutega on leitud, et antidepressandid aitavad ravida enesetapumõtete juhtumeid ja töötavad eriti hästi psühholoogilise teraapiaga. Liitium vähendab meeleoluhäiretega inimeste enesetapuriski. Esialgsed tulemused näitavad, et klosapiin vähendab skisofreeniaga inimestel enesetapuriski.

 Vaata ka 

 Eksistentsiaalne äng
 Soome-ugri enesetapuhüpotees
 Vaimse tervise esmaabi
 Enesetapp
 Suitsiidikriis
 Enesetapusild
 Tervisekontroll
 Eutanaasia
 Abistatud enesetapp

 Viited 

Kategooria:Psüühika- ja käitumishäired
Kategooria:Surm
Kategooria:Ülevaatamata tõlgetega leheküljed
Kategooria:Suitsiid