Õpistiil

Õpistiili tähendusväli on küllalt lai, mistõttu on olnud keeruline seda üheselt defineerida. Üks õpistiilide etalondefinitsioone on "iseloomulikud kognitiivsed, efektiivsed ja psühhosotsiaalsed käitumised, mis funktsioneerivad suhteliselt stabiilsete indikaatoritena õppijate taju, interaktsiooni ja reaktsiooni kohta õpikeskkonna suhtes" .  

 Taust ja mõisted 
Õpistiilide teooria(d) kujunes(id) välja eksperimentaalsetest tulemustest ja empiirilistest tähelepanekutest, et sünnipärased fundamentaalsed omadused on tihedas seoses kogu isiksusega ning mõjutavad õppimist (omandamisprotsesse), ning neid peetakse eelkõige praktikast lähtuvaks . 

Õpistiile on eristatud erinevatel alustel suurel hulgal, samas pole ükski neist universaalsena aktsepteeritud ning kriitikud toovad välja nende kontseptuaalse raamistiku puudulikkuse nii teooriate endi kui nende mõõtmise/määramise juures . Samas on õppimise efektiivsuse suurendamine aina kasvava õppijate arvu ning konkurentsi tõttu oluline teema ning sellest tulenevalt õpistiilid ja nendega seonduv lootustandev ja arenev uurimissuund. 

Voldemar Tomusk eristab oma raamatus "Õpistiilid" kolme erinevat terminit ― stiil, strateegia ja taktika: "Mõisteid rangelt eristades kasutatakse mõistet stiil isiksuse tasemel infotöötlust iseloomustava tunnuse tähenduses, strateegia väljendab õpilase lähenemise ühtsust erinevais õpiolukordades ning taktika kirjeldab spetsiifilistes õpiolukordades ilmnevat õpilase spetsiifilist jälgitavat tegevust. Stiili vaadeldakse indiviidi püsiva omadusena, strateegia on konkreetsest ülesandest tulenev. Strateegia on ajas muutuv ja õpitav, stiil vastupidi aga vaadeldav staatilise, indiviidi sisseehitatud omadusena" . 
pisi|Fleming-Millsi õpistiilide mudel: visuaalne, auditiivne ja kinesteetiline. Hiljem lisandus mudelisse ka lugemise/kirjutamise stiil.
Vaatamata sarnasele kasvukeskkonnale, "on arvestatavad individuaalsed erinevused samal tasemel algajate vahel" . On võimalik, et nende põhjal saab teha üldisemaid järeldusi ja jaotusi. Sellegipoolest pole seniajani jõutud üldtunnustatud ja tõenduspõhiselt vettpidavate teooriateni. 

 Õpistiilid muusikaõppes 
Õpistiile just muusikaõppe kontekstis on uuritud võrdlemisi vähe, kuid ka sellelt alalt leidub mõningaid uurimistöid. Enamasti on need keskendunud muusika üldõppele või täpsemalt rütmidele. 

Instrumendi algõppes on uurinud laste oskuste arengut Melbourne'i ülikooli pedagoog ja muusikapsühholoogia professor Gary E. McPherson ning leidnud, et lapsed kasutavad erisuguseid strateegiaid pillimängu õppimiseks, ent kõige edukamateks neist osutusid kõrvast-kätte ja silmast-kõrva-ja-sealt-kätte koordinatsiooni oskused. Seejuures omandasid õpilased need meetodid pigem varjatult kui õpetaja otsesel juhendamisel . Louisiana ülikooli klaveriosakonna professor Susanna Garcia on vaadelnud Fleming-Millsi õpistiilide jaotust (visuaalne, auditiivne ja kinesteetiline) just klaveriõppe vaatepunktist , kuid tema artiklis pole kirjeldatud tema täpsemat uurimiskäiku ega lisatud tõendusmaterjali. Kala ja Ross märkasid 2020. aastal oma uurimuses algajate klaveriõpilaste iseeneslikku soodumust toetuda muusikateose õppimisel ja esitamisel rohkem kas noodile või oma mälule. Sellised õpimustrid väljendusid kontiinumina, kus õpilased kaldusid suuremal või väiksemal määral ühele või teisele poole.

 Viited 

 Välislingid 

 Gary E. McPherson 
 Louisiana ülikool
 Susanna Garcia
 Neil D. Fleming
 Colleen Mills
 Veeda Kala
 Jaan Ross

Kategooria:Õppimine
Kategooria:Haridus
Kategooria:Muusika
__SISUKORDEES__