Rahvuslik Fašistlik Partei

Rahvuslik Fašistlik Partei (itaalia keeles Partito Nazionale Fascista, PNF) oli Itaalia erakond, mille rajas Itaalia fašismi edendamiseks Benito Mussolini. Selle eelkäija oli Fasci Italiani di Combattimento. Erakond oli Itaalias võimul 1922. aastast, kui fašistid marsiga Rooma võimule tulid, kuni 1943. aastani, kui fašism Itaalias kokku kukkus ja Mussolini Fašismi Suurnõukogu poolt tagandati. PNF-i õigusjärglane oli kuni teise maailmasõja lõpuni Itaalia Sotsiaalse Vabariigi aladel Vabariiklik Fašistlik Partei (PFR).

Rahvusliku Fašistliku Partei põhiteesid olid itaalia rahvuslus ning Itaalia alade laiendamine ja taastamine, mida fašistid pidasid rahva ülimuslikkuse ja tugevuse lahutamatuks väljenduseks.Stanley G. Payne. A History of Fascism, 1914–1945. p. 106.Roger Griffin, "Nationalism" in Cyprian Blamires, ed., World Fascism: A Historical Encyclopedia, vol. 2 (Santa Barbara, California: ABC-CLIO, 2006), pp. 451–53. Itaalia fašistid pidasid Itaaliat Vana-Rooma järeltulijaks ja pärandi kandijaks.Grčić, Joseph. Ethics and Political Theory (Lanham, Maryland: University of America, Inc, 2000) p. 120.
 Griffin, Roger and Matthew Feldman, eds., Fascism: Fascism and Culture (London and New York: Routledge, 2004) p. 185.
 Jackson J. Spielvogel. Western Civilization. Wadsworth, Cengage Learning, 2012. p. 935.Mussolini as Revolutionary, JSTORIl rapporto tra il sindacalismo rivoluzionario e le origini del fascismo: appunti di lavoro, DiacronieAristotle A. Kallis, Fascist ideology: territory and expansionism in Italy and Germany, 1922–1945. London, England, UK; New York City, USA: Routledge, 2000. Pp. 41. Nad toetasid Itaalia Impeeriumi loomist, et kolooniate abil tekitada itaallastele juurde eluruumi ning Vahemeri enda kontrolli alla võtta.Aristotle A. Kallis. Fascist ideology: territory and expansionism in Italy and Germany, 1922–1945. London, England, UK; New York City, USA: Routledge, 2000. Pp. 50. Erakonda iseloomustas ka sotsiaalne konservatism.Mark Antliff. Avant-Garde Fascism: The Mobilization of Myth, Art, and Culture in France, 1909–1939. Duke University Press, 2007. p. 171.Maria Sop Quine. Population Politics in Twentieth Century Europe: Fascist Dictatorships and Liberal Democracies. Routledge, 1995. pp. 46–47.

Fašistide ideaalne majandussüsteem oli korporatism, milles töötajad ja tööandjad moodustasid rahva majandusvajaduste täitmiseks sündikaadid ning panid koos riigiga paika majanduspoliitika.Cyprian Blamires. World Fascism: A Historical Encyclopedia, Volume 1. Santa Barbara, California: ABC-CLIO, 2006. p. 535.Robert Millward. Private and public enterprise in Europe: energy, telecommunications and transport, 1830–1990. Cambridge, England: Cambridge University Press, p. 178.Andrew Vincent. Modern Political Ideologies. Third edition. Malden, Massaschussetts, USA; Oxford, England, UK; West Sussex, England, UK: Blackwell Publishers Ltd., 2010. Pp. 160.Stanley G. Payne, A History of Fascism, 1914-1945, University of Wisconsin Press, 1995. Selle süsteemiga prooviti klassivõitluse asemel tekitada klassikoostööd.John Whittam. Fascist Italy. Manchester, England, UK; New York City, USA: Manchester University Press, 1995. Pp. 160. Lisaks oldi tulised autarkia pooldajad.L'Italia e l'autarchia, Enciclopedia TreccaniLa politica autarchica del fascismo: tra industria e ricerca scientifica, Il Mondo degli ArchiviFascismo e Autarchia, Fondazione Micheletti1936 – L'autarchia e i surrogati, Biblioteca SalaBorsa

Itaalia fašism oli liberalismivastane, kuid samas ei pooldanud ka reaktsionäärset tagasiminekut Prantsuse revolutsiooni eelsesse aega, mida peeti tulevikku silmas pidades samuti vigaseks.Jim Powell, "The Economic Leadership Secrets of Benito Mussolini", Forbes, 22 February 2012Eugen Weber. The Western Tradition: From the Renaissance to the present. Heath, 1972. Pp. 791. Fašism oli vastu ka marksistlikule sotsialismile, kuna see ei olnud rahvuslik.Stanislao G. Pugliese. Fascism, anti-fascism, and the resistance in Italy: 1919 to the present. Oxford, England, UK: Rowman & Littlefield Publishers, Inc., 2004. pp. 43–44. Lisaks ei sobinud fašistidele ka Joseph de Maistre'i klassikaline konservatism.Stanley G. Payne. A History of Fascism, 1914–45. Madison, Wisconsin, USA: University of Wisconsin Press, 1995. Pp. 214. Itaalia rahvusluse edu võtmeteks peeti traditsiooni austamist, selget ja ühtset ajalootaju, pühendumist Itaalia moderniseerumisele ning usku sellesse, et Itaaliast saab Euroopa suurvõim.Claudia Lazzaro, Roger J. Crum. "Forging a Visible Fascist Nation: Strategies for Fusing the Past and Present" by Claudia Lazzaro, Donatello Among The Blackshirts: History And Modernity In The Visual Culture Of Fascist Italy. Ithaca, New York, USA: Cornell University Press, 2005. Pp. 13.

Rahvuslik Fašistlik Partei ja Vabariiklik Fašistlik Partei on ainsad kaks erakonda, mille taasasutamine on Itaalia põhiseadusega keelatud.

Vaata ka
 Fašistliku Itaalia sõnastik
 Fašism
 Fašism ja ideoloogia
 Itaalia fašism
 Revolutsiooniline rahvuslus
 Squadrismo

Viited

Välislingid
FAŠISMI DOKTRIIN / BENITO MUSSOLINI (1932)

Kategooria:Itaalia parteid