Söömaaeg

Söömaaeg oli taludes tugevam söögikord ning sellele järgnev lühem või pikem puhkus.Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires.  Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 294

Eesti ajaloost
Olenevalt tööpäeva pikkusest ja tööiseloomust oli 19. sajandil Eesti taludes suvel tavaliselt kolm söögikorda:
 keskhommik(une) (ka hommikune, lõunaeesti murretes söömaigMurdekaart. Vaadatud 3. veebruar 2022.) toimus kella 8–9 paiku ning kestis umbes 1 tunni;
 lõuna (lõunasöök) oli päeva keskne söömaaeg kella 2–4 paiku kestusega umbes 2 tundi;
 õhtusöök (õhtune, Lõuna-Eestis õdaguneMurdekaart. Vaadatud 3. veebruar 2022.) oli päeva viimane söögikord pärast päevatööde lõppu kella 9–10 ajal.

Talvel oli tavaliselt kaks söömaaega: hommikul ja õhtul. Alates 19. sajandi lõpust hakati ka talvel pidama kolme söömaaega.

Vaata ka
 hommikusöök
 lõunasöök
 oode
 söömine

 Viited 

 Kirjandus 
 Aliise Moora, Eesti talurahva vanem toit. Tartu, Ilmamaa, 2007.

Välislingid
Keskaegne söömaaeg linnuses. Haapsalu ja Läänemaa Muuseumid.
Söömaaeg. Enn Põldroos. Eesti Kunstimuuseum.

Kategooria:Eesti rahvakultuur
Kategooria:Toit
Kategooria:Toitumine
Kategooria:Talu
Kategooria:Eesti etnograafia