Lupiinivalk

Lupiinivalk on taimne proteiin, mida toodetakse purustatud lupiiniseemnetest (ubadest). 

 Lupiinivalk ja ajalugu 
Lupiin kultiveeriti 2000 aastat eKr Vana-Kreekas ja Egiptuses, kus seda kasvatati loomadele söödaks ja inimestele toiduks. Esmaste lupiinioa sortide maitse oli suure alkaoidide sisalduse tõttu kibe ning oa maitse parandamiseks oli tarvis neid esmalt leotada soolavees. Tänapäevaks on aretatud lupiinioa sordid, mis maitsevad magusamalt ning mis ei vaja enam soolavees leotamist. Euroopas on enim levinud sinine lupiin, kollane lupiin, valge lupiin ja hulgaleheline lupiin. Hulgalehelist lupiini esineb sagedasti ka Eestis. Peamiselt kasutatakse tänapäeval lupiinivalku söödalisandina loomadele, aga seda kasutavad ka taimetoitlased alternatiivina loomset päritolu valguallikatele.

 Lupiinisordid 
Lupiine sorte on maailmas üle 200. Üks populaarsemad sorte on Lupinus luteus ehk kollane lupiin, mis on maitselt magus. Kollase lupiini seemned on valget või helekollast värvi ning söödavad. Ahtaleheline lupiin ehk sinine lupiin on mürgine taim mille õied on sinised või lillad. Lupinus polyphyllus on püsiv lupiin, mis võib olla nii siniste, valgete kui ka punaste õitega taim. Püsiv lupiin on kergelt mürgine aga leidub ka sorte mis pole mürgised. Lupinus mutabilis on muutuv lupiin, mille õied on helerohelist värvi ning õitsemise ajal on taim tumelilla värvusega. Peamiselt kasutatakse muutuvat lupiini põllumajanduses väetisena. Pildil on esitatud valge lupiin.

 Tootmine 
Lupiinivalgu tootmisprotsess algab tavaliselt kuivatud ubadest, mis on sorteeritud vastavalt nõuetekohasele kaalule ning poolitatud, et eemaldada ubade ümbert kestad. Pärast sorteerimist jahvatatakse oad peeneteks osadeks (jahuks), kus osakeste suurus on väiksem kui 60 μm. Kuna antud jahus on suur rasvasisaldus, siis peab saadud segu sõeladega tornsüsteemis fraktsioneerima. Selle protsessi käigus saadakse lupiinvalgu isolaat. Saadud lupiinvalgu isolaadis on valgusisaldus ligikaudu 55–60%.

 Toiteväärtus 
Kuna lupiinioad sisaldavad vähe tärklist, siis on ubade süsivesikute ja energiasisaldus väike (100 grammis on 119 kcal). Selle omaduse tõttu sobivad lupiinioad eelkõige inimestele, kes soovivad hoida päevase kalorikoguse madalana. Võrdlusena saab tuua, et 100 g sojaubades on peaaegu neli korda rohkem kaloreid (416 kcal), kui lupiiniubades. Samuti on lupiinioad väga head proteiini- (100 g / 15,6), vitamiini- ja mineraalallikad. Oad sisaldavad palju mangaani, vaske ja folaati ning B- ja C-vitamiini. Seoses väikese süsivesikusisalduse ja suure proteiinisisaldusega on lupiiniubadel väike glükeemiline indeks (mida väiksem on glükeemiline indeks, seda väiksem on vere glükoosisisaldus).

+Lupiinioa toitumisteave (100 grammi kohta) NimetusKogusEnergia119 kcalValk15,60 gSüsivesikud9,88 gKiudained2,80 gKaltsium16,8Raud1,2 mgMagneesium54 mgKaalium245 mgNaatrium4 gTsink1,38 mgVask0,231 mgMangaan0,676 mgSeleen2,6 µgA-vitamiin7 IUB-vitamiin0,009 mgC-vitamiin1,1 mg

 Lupiini negatiivsed küljed 
Lupiiniubadel on ka negatiivseid külgi. Mõningaid kibedaid oasorte peab enne söömist loputama, et vähendada alkaloide. Tarbides alkaloidseid ube, võivad kõrvaltoimeteks olla mitmesugused neuroloogilised ja/või kardiovaskulaarsed probleemid ja seedehäired. Samuti võivad oad põhjustada allergilisi reaktsioone. Tavaliselt tekib see inimestel, kes on allergilised maapähklite ja sojaubade vastu. Küll aga on täheldatud nähtust, kus lupiiniubade vastu esineb allergilisi rektsioone vähesemal määral kui sojaubade ja maapähklite vastu.

 Viited 

Kategooria:Toit