Piz Bernina

Piz Bernina (romanši, itaalia: Pizzo Bernina, [ˈpittso berˈniːna]) on kõrgeim mägi Ida-Alpides, Bernina rühma kõrgeim punkt ja Reetia Alpide kõrgeim tipp. See asub Pontresinast lõunas ja suure Engadin oru alpikuurorti Sankt Moritzi lähedal. See on ka idapoolseim rohkem kui 4000 m kõrge Alpide mägi, Šveitsi Graubündeni kantoni kõrgeim punkt ja viies silmapaistvaim tipp Alpides. Kuigi tipp asub Šveitsis, on massiiv piiril Itaaliaga. "Õlana" tuntud La Spedla (4020 m) on kõrgeim punkt Itaalia Lombardia piirkonnas.

Piz Bernina on täielikult ümbritsetud liustikega, millest suurim on Morteratschi liustik.

Mägi sai nime Bernina kuru järgi 1850. aastal Johann Coazi poolt, kes tegi ka esimese mäkketõusu. Eesliide Piz pärineb Graubündeni kantoni romanši keelest; iga sellenimeline mägi on hõlpsasti tuvastatav asuvana Kagu-Šveitsis.


Piz Bernina on üks väheseid isoleeritud Alpi neljatuhandelisi ja topograafiliselt kõige isoleeritum Šveitsi mägi. See on veidi madalamate kui 4000 m tippuderühma haripunkt ja asub peamiselt Šveitsi ja Itaalia vahelisel veelahkmel (nagu Piz Scerscen, Piz Zupò ja Piz Palü). Ainus teine tipp, mis on kõrgem kui 4000 m, on La Spedla (Õlg), väike esiletõus mäest lõunas, mis on ka kõrgeim punkt massiivi Itaalia poolel.

Tipp ise asub ristiasetseval ahelikul (orienteeritud põhja-lõuna suunas), mis algab La Spedlaga piiril ja lõpeb Piz Chalchagniga, koosnedes ka Piz Morteratschist ja Piz Bovalist.

Piz Bernina eraldab kahte liustikuorgu, Tschierva liustik läänes ja Morteratschi liustik idas. Kummalgi pool mäge voolavad veed suubuvad Inni, mis kulgeb läbi Engadini kirdesse. Piz Berninast lõunas eraldab veelahe Doonau (Must meri) ja Po (Aadria meri) valglad. Piz Bernina tipp on Doonau valgla haripunkt. Poliitiliselt on see jagatud Samedani ja Pontresina omavalitsuste vahel.

 Geoloogia 

Piz Berninat moodustavad kivimid on enamasti dioriidid ja gabrod. Massiiv koosneb üldiselt ka graniitidest, mis on tähelepanuväärsed Piz Corvatschil ja Piz Palül. Enamus mäestikust kuulub austroalpiinsesse kattesse, tektoonilisse üksusse, mille kivimid pärinevad Apulia laamalt, väikeselt kontinendilt, mis eraldus Aafrikast (Gondwana) enne Alpide orogeneesi. Austroalpiinsed katted on tavalised kogu Ida-Alpides.

 Ronimisajalugu 

Esimese tõusu tegid idaseljandiku kaudu 1850. aastal 28-aastane topograaf Johann Wilhelm Coaz (1822–1918) ja tema abid, vennad Jon ja Lorenz Ragut Tscharner. 13. septembri varahommikul lahkusid nad koos mõõteriistadega Bernina võõrastemajast (2050 m). Nad läbisid labürindi (Morteratschi liustikul) ja suundusid Fuorcla Crast'Agüzza juurde, mis asub Crast' Agüzza ja Piz Bernina vahel. Õhtuks jõudsid nad tippu.

1866. aastal ronisid Francis Fox Tuckett ja F. A. Y. Brown koos giidide Christian Almeri ja F. Andermatteniga La Spedlast kulgevalt lõunaseljandikult. Nad alustasid keskööl Alpe Foppast Itaalia poolel ja jõudsid tippu enne keskpäeva, laskudes Pontresinasse vaid mõned tunnid hiljem.

Esimese katse ronida põhjaseljandikult, Biancogratilt, tegid 12. augustil 1876 Henri Cordier ja Thomas Middlemore koos giidide Johann Jauni ja Kaspar Maureriga. Nad jõudsid edukalt Piz Alvile, kuid kui nad nägid nende ja Piz Bernina tipu vahelist kuristikku, pidasid nad seda ülejõukäivaks ja läksid tagasi Biancogratile. Hiljem kuulutas Cordier lõhe "täiesti võimatuks".

Täpselt kaks aastat hiljem jõudis Paul Güssfeldt giidide H. Grassi ja J. Grossi saatel Biancograti kaudu tippu ja sooritas sellel marsruudil esimese täieliku tõusu. Esimese talvise tõusu tegid 15. märtsil 1929 C. Colmus koos giidide C. ja U. Grassiga. 200 Šveitsi frangi suuruse kihlveo võitmiseks jõudis Hermann Buhl Bovali hütist Piz Bernina tippu 6 tunniga; siis laskus ta põhjaseljandikult vaid 15 minutiga, püstitades rekordi.

 Turism 

Piz Bernina on Engadini piirkonna kõrgeim tipp, see asub Sankt Moritzi ja Pontresina kuurordi lähedal. Mäge saab vaadelda eri vaatenurkadest, kasutades suusatõstukeid Diavolezzast, Piz Corvatschist või Piz Nairist. Bernina raudtee ühendab Sankt Moritzi ja lõunapoolse Val Poschiavo Bernina kuru kaudu.

 Ronimismarsruudid ja hütid 

Tavaline marsruut algab Rifugio Marco e Rosa juurest, mis asub 3600 m kõrgusel Fuorcla Crast'Agüzza kohal ja järgib esimeste ronijate valitud marsruuti.

Põhjaseljandik, mida nimetatakse Biancograt või Crast Alva (mõlemad tähendavad Valget seljandikku), on kõige tuntum ja atraktiivsem marsruut tippu ning on palju keerulisem kui tavaline marsruut. Marsruut algab Tschierva hüti (2584 m) juurest Val Rosegis, kuhu pääseb Pontresinast. Biancograt ise algab Fuorcla Prievlusa (3430 m) juurest ja viib Piz Biancole (3995 m). Tippu jõudmiseks tuleb ületada Bernina lõhe – mille Cordier, Middlemore, Jaun ja Maurer 1876. aastal tagasi tõrjusid.

Teised hütid piirkonnas

 Rifugio Carate Brianza (2662 m) – mahutavus 32 voodikohta, talvetoas 3 kohta
 Rifugio Marinelli Bombardieri (2813 m) – mahutavus 220 voodikohta, talvetoas 15 kohta
 Chamanna Boval (2495 m) – mahutab 120 voodikohta
 Chamanna da Diavolezza (2973 m) – mahutab 234 voodikohta

 Panoraam 


 Surmad Piz Berninal 

 1970: Rollo Davidson ja Michael Latham

 Galerii 

Kategooria:Šveitsi mäed
Kategooria:Neljatuhandelised