Muldpink

Muldpink, Lõuna-Eestis ka mulder,Väike murdesõnastik oli rehielamus rehetoa, hiljem ka kambrite välisseinte äärde rajatud madal muldvall, mida ääristas palk või kivirida.Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. lk 170

Rõhtpalkidest taluhoonetel süvistati pinnast vundamendi tarbeks väga vähe või üldse mitte. Iga nurga ja seinte liitumiskoha alla pandi nurgakivi ehk plint. Vahepealne osa võidi jätta tühjaks või täita kividega, mille vahed tihendati kas savi või lubjaseguga, mõnikord laoti kivid ka ilma sideaineta. Selline tihendatud vundament, mis pakkus kaitset külma, tuule ja kahjurloomade eest, ehitati tavaliselt elumajadele ja tallidele. 

Elamu soojapidavuse suurendamiseks rajati sageli välisseina äärde 20–30 cm kõrgune muldvall, mida kasutati ka istumiseks. Et muld laiali ei vajuks, asetati maapinnale seinast umbes 50–70 cm kaugusele palk, mida nimetati muldhirsiks, muldpalgiks või mulpakuks. Põhja- ja Lääne-Eestis ning saartel ehitati samal eesmärgil niinimetatud kivipingid, kus palki asendas paeplaatidest madal müür.

Ka idaslaavlaste ja soomlaste palkelamutel oli muldpink enamasti sisse ehitatud. Eestis kadus muldpink kasutuselt, kui 19. sajandi lõpul hakati elamutele vundamente ehitama.

 Viited 

 Kirjandus 
 Ilmari Manninen. Die Sachkultur Estlands. II. Band. Kirjastus: Õpetatud Eesti Selts, Tartu, 1933
 Gustav Ränk. Saaremaa taluehitised. Tartu, 1939.

 Välislingid 
 Vundament ja sokkel Muinsuskaitseamet.
 Toasisene muldpink Johannes Võerahansu joonis, Eesti Rahva Muuseum. 

Kategooria:Maaehitus
Kategooria:Talu
Kategooria:Taluarhitektuur