Eesti teedevõrk

pisi|Eesti tugimaanteed
Eesti teedevõrku kuuluvad riigiteed, kohalikud teed, erateed ja metsateed. Riigiteed liigitatakse seejuures põhimaanteedeks, tugimaanteedeks, kõrvalmaanteedeks ja ühendusteedeks.

 Ülevaade 
2021. aasta alguse seisuga oli Eestis riigiteid 16 668 km, millele võis sõltuvalt ilmaoludest lisanduda kuni 87,6 km ajutisi jääteid. Riigiteedest 1605 km olid põhimaanteed, 2405 km tugimaanteed, 12 530 km kõrvalmaanteed ja muud riigiteed ning 128 km rambid ja ühendusteed.Eesti teedevõrk Transpordiamet (vaadatud 22. augustil 2021) Kohalikke teid oli 23 920 km ning neist 75,4% olid maanteed, 21,9% tänavad ning 2,7% jalg- ja jalgrattateed. Koos era- ja metsateedega oli Eesti teedevõrgu kogupikkuseks hinnanguliselt aga ligi 59 000 km.

Tee haldamise ning hoolduse eest vastutab vastav omanik – riigimaanteid haldab Transpordiamet, vallamaanteid kohalik omavalitsusüksus ja eramaanteid eraomanik. Sealjuures on riigimaanteedel tagatud talihooldus täies ulatuses, valla- ja eramaanteel vastavalt kohaliku omavalitsuse määratud ulatusele. Tee omanik või haldaja vastutab rajatise seisukorra eest ning on kohustatud puuduste põhjustatud kahjude korral liiklejatele kahju hüvitama.

Maanteede ehituses peetakse Eestis suurimaks probleemiks rohkeid külmumis-sulamistsükleid, mis kiirendab pragude teket.Airika Harrik: "Eesti tee-ehitus on nii tasemel kui muutlik ilm ja euronõuded lubavad" ERR Novaator, 21. august 2021

Avalikult kasutatavate teede andmed on koondatud Teeregistrisse.

Eesti riigiteedest on 950 km arvatud kuuluma rahvusvahelisse E-teede võrku ja 1291 km TEN-T-võrgustikku. Seejuures on suurem osa E-teedest ühtlasi ka TEN-T-teed.Rahvusvahelised teed Transpordiamet (vaadatud 23. augustil 2021)

 Ajalugu 

Eesti teede kujunemist on mõjutanud soised ja liigniisked alad. Kuni 20 sajandini oli Eestis kaks teedevõrku: suvine ja talvine.

Eesti teedevõrk on tekkinud ammu ning see on arenenud koos inimasustuse kujunemisega, teedevõrgu teke ja kujunemine olenes paikkonna kliimast, maapinna geoloogiast ja ehitusmaterjalidest. Eesti teedevõrku võib lugeda mitme naabermaaga võrreldes üsna tihedaks – tiheda teedevõrgu üks põhjuseid on suhteliselt hõre inimasustus.
pisi|Postiteed Eesti- ja Liivimaal, 1712. aastal
13. sajandiks olid välja kujunenud suured teed, mis suundusid järgnevalt: 1) Ridalast Keila kaudu Tallinna, 2) Virtsust Laitse kaudu Tallinna, 3) Virtsust Pärnu, 4) Pärnust otsetee Tallinna, 5) Tallinnast Türi kaudu Viljandi ja sealt mõõda Koiva jõge Liivimaale, 6) tee Liivimaale piki Pärnu lõunarannikut, 7) Tallinnast itta Rakvere ja Narva kaudu, 8) sellelt teine haru Rakverest Tartu ja kolmas 9) Rakverest Virumaa läänerannikule, 10) Tartust Otepää kaudu kolmas lõunapoolne tee Lätti ja 11) Otepäält tee Pihkva. 1630 andis  Liivimaa kindralkuberner välja postikorraldusseaduse, millega pidi Eesti maanteede (sõjamaanteede) juurde loodama postimaanteed ja postijaamad. Venemaa keisririigi Eestimaa kubermangu ja Liivimaa kubermangu läbisid Tallinna–Peterburi postimaantee, Peterburi–Riia postimaantee,  Tallinna–Riia postimaantee.
Peateede põhisuunad on püsinud tänapäevani üsna samadel marsruutidel, suuremad muutused toimusid 20. ja 21. sajandil seoses autoliiklusega ning maaparandustöödega.

Veel 1930. aastatel oli enamik Eesti teedest katteta pinnasteed, mis tegi need vihmase ilma korral ka hobuvankritele peaaegu läbitamatuks. Probleemi üritati lahendada vankrite standardiseerimise ja selle kaudu roobaste vähendamisega. Samas oli pärast Esimest maailmasõda veoautode kasutamine plahvatuslikult kasvanud, kuna sõiduk oli sõjas oma väärtust kinnitanud: veoautodega toimunud transport ja selle tagamiseks korraldatud teehooldus näitasid, et autotransport võib konkureerida rongiveoga.

 Eesti riigiteed 
pisi|Tallinna–Tartu–Võru–Luhamaa maantee on Eesti pikim. Maanteelõik Kose vallas koos üle tee kulgeva ökoduktiga
pisi|Teeviidad Eestis. Silt Tapa–Loobu maanteel 
pisi|Otepää–Kääriku–Kurevere tee kulgemas läbi Otepää. Linnas, alevis või alevikus paiknev tee osa klassifitseeritakse tänavaks
Eesti riigimaanteed on jagatud talituslikult nelja liiki:
 põhimaanteed;
 tugimaanteed;
 kõrvalmaanteed ja muud riigiteed;
 rambid ja ühendusteed.

Eestis on põhimaanteid kokku 1605 km ja need moodustavad kogu riigimaanteede võrgust 9,6%. Samas on põhimaanteedel liikluskoormus ülejäänud teedevõrguga võrreldes oluliselt suurem, igapäevane läbisõit põhimaanteedel moodustab umbes 50% kogu maanteeliiklusest. Eestis on tugimaanteid kokku 2405 km ja kogu riigimaanteede võrgust moodustab see 14,4%. Kõrvalmaanteid on 12 530 km ehk 75,2% ning rampide ja ühendusteede alla arvatakse 128 km ehk 0,8%.

2020. aasta lõpu seisuga oli Teeregistris 1791 kõrvalmaanteed, mis olid omakorda jagatud 3087-ks homogeenseks teelõiguks. 43,5% kõrvalmaanteede ulatusest oli ööpäevane liiklussagedus alla 100 auto ning veel 27,3% üle 100, aga alla 300 auto ööpäevas.

2021. aasta alguse seisuga oli Eesti riigiteedest 5181 km asfalt- ja tsementbetoonkattega, 3517 km mustkattega, 964 km tuhkbetooni ja stabiliseeritud kattega, 2640 km pinnatud kruusakattega, 1 km kivikattega ning 4365 km kruusa- ja pinnasteed.

 Maanteede numeratsioon 
Kõigile maanteedele on omistatud unikaalne teenumber. Kui kahel teel on üks ühine lõik, kuulub see lõik üldjuhul väiksemat numbrit omava tee juurde. Riigimaanteedele numbri määratlemisel on lähtutud järgmistest põhimõtetest:

 põhimaanteed ja tugimaanteed – tee numbrid vahemikus 1–100
 kõrvalmaanteed XX101 – XX999, kus XX on maakonna kood
 rambid ja ühendusteed XX01 – XX99, kus XX on maakonna kood

Mitut maakonda läbivale kõrvalmaanteele numbri määramisel lähtutakse selle maakonna koodist, kust tee algab. Kõrvalmaantee numbris sisalduv maakonna kood jääb muutumatuks kogu maantee ulatuses.

Teenumbrid maakonniti:
 11xxx – Harjumaa
 12xxx – Hiiumaa
 13xxx – Ida-Virumaa
 14xxx – Jõgevamaa
 15xxx – Järvamaa
 16xxx – Läänemaa
 17xxx – Lääne-Virumaa
 18xxx – Põlvamaa
 19xxx – Pärnumaa
 20xxx – Raplamaa
 21xxx – Saaremaa
 22xxx – Tartumaa
 23xxx – Valgamaa
 24xxx – Viljandimaa
 25xxx – Võrumaa

 Liikluskoormus 
2020. aastal oli aasta ööpäevane liiklussagedus põhimaanteedel 5407 autot/ööpäevas, tugimaanteedel 1641 autot/ööpäevas ja kõrvalmaanteedel 321 autot/ööpäevas.Liiklusloenduse tulemused 2020. aastal Teede Tehnokeskus, 2021

2010. aastal hinnati Eesti autopargi aastaseks läbisõiduks 8355,3 miljonit km ning keskmine Eestis sooritatud läbisõit registris oleva sõiduki kohta oli sõiduautodel 12 752 km, bussidel 33 867 km ja veoautodel 14 360 km.

 Vaata ka 
 Eesti transport
 Lumekoristus

 Viited