Belgia Kongo

Belgia Kongo (prantsuse keeles Congo belge, hollandi keeles Belgisch-Congo) oli Kesk-Aafrikas aastail 1908–1960 asunud Belgia koloonia. Pealinn asus Bomas aastail 1886–1926, pärast seda viidi see üle Léopoldville’i (tänapäeva Kinshasasse, mis asub rohkem sisemaal). Kongo nõo samanimelise jõe valgalal asunud endine koloonia võttis pärast iseseisvumist oma praeguse nime Kongo Demokraatlik Vabariik aastal 1964.

 Ajalugu 
Belgia Kongo sai alguse 1908. aastal, kui Belgia parlament annekteeris kuningas Leopold II isikliku valduse Kongo Vaba Riigi (État indépendant du Congo) ning kehtestas koloniaalharta. Uus režiim lubas lõpetada kummitootmisega seotud kuritarvitused, kuid tööjõu värbamise ja sunnimeetmete järjepidevus jäi suures osas alles. Pealinn koliti Boma rannikulinnast sisemaale Léopoldville’i. Belgia Kongo lakkas olemast 30. juunil 1960, kui kuulutati välja iseseisev Kongo Vabariik; 1964. aastal võeti kasutusele nimi Kongo Demokraatlik Vabariik.

 Haldus, õigus ja sõjavägi 
Kolooniat juhtis Belgia koloniaalminister ja kuberner-kindral kohapeal; nõuandvat rolli mängis koloniaalnõukogu. Kohalike suhtes rakendati erirežiimi, mis lubas halduskaristusi ja tööle värbamist maksukohustuste kaudu. Sõjalisi ja politseitööalaseid ülesandeid teostas Force Publique, mille juured ulatusid Vaba Riigi aega ning mis jäi tegevusse iseseisvumiseni 1960. aastal.

 Majandus ja loodusvarad 
Koloniaalmajandus põhines kaevandamisel ja istandustel. Katangas tegutsenud Union Minière du Haut-Katanga (UMHK) eksportis vaske, koobaltit ja uraani. Shinkolobwe kaevanduse erakordselt rikkast maagist pärit uraan oli üks Manhattani projekti peamisi tooraineallikaid; ettevõtte juht Edgar Sengier tagas strateegilised varud Ameerika Ühendriikides.

 Tervishoid, demograafia ja haridus 
Koloniaalvõim ja misjoniseltsid rajasid haiglaid ning viisid läbi trüpanosomiaasi ja muude tropikahaiguste vastaseid kampaaniaid, kuid esmatasandi haridus ja tervishoid jäid põliselanikele ebapiisavaks. Kujunes nn évolués-kihistus, kellele anti piiratud kodanikuõigusi.

 Teine maailmasõda 
Pärast Belgia okupeerimist jäi Belgia Kongo liitlaste poolele. Force Publique osales Ida-Aafrika operatsioonides ning koloonia varustas liitlasi strateegiliste toorainetega, sh uraaniga Shinkolobwest, millest sai oluline panus Manhattani projektile.

 Iseseisvumisliikumine ja kriis 1959–1960 
1950. aastate lõpus tugevnes kongolaste poliitiline organiseerumine. 4. jaanuaril 1959 puhkes Léopoldville’is mäss, kui võimud keelasid liikumise ABAKO koosoleku; rahutused nõudsid arvukalt ohvreid ning kiirendasid iseseisvumisprotsessi. 1960. aasta valimiste järel said riigijuhiks Joseph Kasa-Vubu ja peaministriks Patrice Lumumba. Iseseisvus kuulutati välja 30. juunil 1960.

 Pärand ja hilisemad hinnangud 
Koloniaalajastu pärandit on Belgias ja Kongos kriitiliselt hinnatud. 2024. aastal mõistis Brüsseli apellatsioonikohus Belgia riigi süüdi kuritegudes inimkonna vastu seoses segarassist laste sunnitud eraldamisega peredest koloniaalajal ning mõistis kannatanutele hüvitise.

 Välislingid 

 Viited 

Kategooria:Kongo Demokraatlik Vabariik
Kategooria:20. sajand Belgias