Mario Capecchi

Mario Ramberg Capecchi (sündinud 6. oktoobril 1937) on Itaalia molekulaargeneetik, kes pälvis 2007. aastal Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna avastuse eest, kuidas luua hiired, kellel on kindlad geenid välja lülitatud (knock-out-hiired). 

Capecchi sai auhinna koos Martin Evansi ja Oliver Smithiesiga. Praegu on ta USA Utah' Ülikooli meditsiinikooli inimgeneetika- ja bioloogiaprofessor.

 Elukäik 
Mario Capecchi sündis Veronas Itaalia lenduri Luciano Capecchi ja Ameerikas sündinud Lucy Rambergi ainsa lapsena. Tema emapoolseteks vanavanemateks oli impressionistlik maalikunstnik Lucy Dodd Ramberg ja Saksa arheoloog Walter Ramberg. Teise maailmasõja ajal saadeti tema ema antifašistlikku rühma kuulumise eest Dachau koonduslaagrisse. Vahistamist ette nähes oli ta kogu oma vara maha müünud ja andnud tulu Bolzano lähistel elanud taluperele, et ta laps võiks seal elada. Aasta pärast oli aga raha otsas ja kasupere ei suutnud enam lapse eest hoolt kanda. Nelja ja poole aastaselt pidi Capecchi ise hakkama saama, elades järgmised neli aastat  Põhja-Itaalias tänavalapsena. Ta viibis aeg-ajalt mõnes lastekodus ja liikus linnast linna koos teiste kodutute lastega. Capecchi oleks alatoitluse tõttu peaaegu surnud. 

Kui ema vabanes Dachaust, otsis ta Capecchit terve aasta. Lõpuks leidis ta palavikus poja Reggio Emilia linna haiglast. 1946. aastal saatis Capecchi onu, RCA füüsik Edward Ramberg õele raha, et ta saaks reisida Ameerika Ühendriikidesse. Capecchi kolis koos emaga Pennsylvaniasse. Capecchi teine emapoolne onu Walter Ramberg oli samuti Ameerika füüsik, kes oli Eksperimentaalse Stressianalüüsi Seltsi kümnes president. 

Capecchi lõpetas 1956. aastal George'i Kooli, kveekerite internaatkooli Bucksi maakonnas Pennsylvanias. 1961. aastal omandas ta bakalaureusekraadi keemias ja füüsikas Ohio Antiochi kolledžis. Edasi läks ta MIT-sse plaaniga õppida füüsikat ja matemaatikat, kuid õppimise käigus tekkis tal huvi molekulaarbioloogia vastu. Seejärel siirdus ta Harvardisse, et ühineda DNA-struktuuri kaasavastaja James D. Watsoni laboriga. Harvardi Ülikoolist sai Capecchi 1967. aastal doktorikraadi biofüüsikas; doktoritöö valmis Watsoni juhendamisel.

Capecchi oli aastatel 1967–1969 Harvardi Ülikooli stipendiaatide seltsi noorem stipendiaat. 1969. aastal sai temast Harvardi meditsiinikooli biokeemia kateedri dotsent. 1973. aastast töötas ta Utah' Ülikoolis. 1988. aastast on Capecchi olnud ka Howard Hughesi meditsiiniinstituudi uurija. Ta on Rahvusliku Teaduste Akadeemia ja Itaalia-USA fondi liige.

Pärast seda, kui Nobeli komitee teatas avalikult, et Capecchi on võitnud Nobeli auhinna, väitis austerlanna Marlene Bonelli, et Capecchi on tema ammu kadunud poolvend. 2008. aasta mais kohtus Capecchi Põhja-Itaalias 69-aastase Bonelliga ja kinnitas, et too on tõepoolest tema õde."'Looking at the pictures, it was obviously my sister,' Capecchi said, noting her resemblance to their mother."

 Knock-out-hiired 
Capecchi pälvis koos Martin Evansi ja Oliver Smithiesiga 2007. aastal Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna knock-out-hiire loomise eest. Hiir saadi geenitehnoloogia ja in vitro viljastamise teel ning temas on konkreetne geen välja lülitatud.University of Utah. learn.genetics.utah.edu  

Knock-out-hiired on hiired, kelle geenides on vahetatud välja üks uuritav geen nn markeeritud ja inaktiivse geeni vastu. Selle tulemusel on võimalik uurida valitud geeni toimet mingile omadusele või nähtusele, näiteks saab uurida vähi tekke põhjuseid. 

Capecchi on jätkanud ka hiire Hoxi geeniperekonna süstemaatilist analüüsi. Sellel geeniperekonnal on tähtsaim osa embrüonaalse arengu kontrollimisel kõigil hulkraksetel loomadel. See geeniperekond määrab raku arengu paigutuse õiges järjekorras mööda keha telge pealaest jalatallani.

 Tunnustus 

 1969 – Eli Lilly auhind bioloogilises keemias
 1992 – Bristol-Myers Squibbi auhind silmapaistvate saavutuste eest neuroteaduste alal
 1993 – Gairdneri fondi rahvusvaheline auhind meditsiiniteaduste saavutuste eest
 1993 – Gairdneri fondi rahvusvaheline auhind
 1994 – General Motorsi vähiuuringute fondi Alfred P. Sloan juuniori preemia
 1996 – Kyōto põhiteaduste auhind
 1996 – Saksamaa molekulaarse bioanalüütika auhind
 1997 – Franklini medal
 1998 – Feodor Lyneni preemia
 1998 – Rosenblatti auhind
 1998 – Baxteri auhind biomeditsiiniteaduste uurimistöö eest
 2000 – Premio Phoenix-Anni Verdi geeniuuringute eest
 2001 – Albert Laskeri auhind (kaaslaureaadid Martin Evans ja Oliver Smithies)
 2001 – Jiménez-Diázi auhind
 2001 – Progressi pioneeride auhind
 2001 – National Medal of Science
 2002 – John Scotti medali preemia
 2002 – Massry auhind Lõuna-California Ülikooli Kecki Meditsiinikoolilt
 2003 – Pezcolleri fondi AACR-i rahvusvaheline vähiuuringute auhind
 2002/2003 – Hundi auhind meditsiinis
 2007 – Jacob Heskel Gabbay biotehnoloogia- ja meditsiiniauhind
 2007 – Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhind (kaaslaureaadid Martin Evans ja Oliver Smithies)
 2008 – Ameerika Südameassotsiatsiooni tunnustatud teadlaste auhind
 2011 – Cátedra Santiago Grisolía auhind
 2011 – Mike Hoggi auhind
 2012 – UCSF-i medal
 2012 – Bologna Ülikooli meditsiinikooli audoktor
 2013 – Cardiffi Ülikooli audoktor
 2013 – Ben-Guriyyoni Ülikooli audoktor
 2015 – Ameerika Vähiuuringute Ühingu elutööpreemia
 2015 – USA Meditsiiniakadeemia välisliige

 Viited 

Kategooria:Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna laureaadid
Kategooria:Ameerika Ühendriikide geneetikud
Kategooria:Itaalia leiutajad
Kategooria:Ameerika Ühendriikide Rahvusliku Teaduste Akadeemia liikmed
Kategooria:Harvardi ülikooli vilistlased
Kategooria:Sündinud 1937