Šveitsi platoo

Šveitsi platoo või Keskplatoo (saksa: Schweizer Mittelland; prantsuse: plateau suisse; itaalia: altopiano svizzero) on üks kolmest suurest Šveitsi maastikust, mis asub Juura mägede ja Šveitsi Alpide vahel. See hõlmab u 30% Šveitsi pindalast ja on osaliselt tasane, kuid enamasti künklik. Keskmine kõrgus on 400–700 m. See on Šveitsi vaieldamatult kõige tihedamini asustatud piirkond, majanduse ja olulise transpordi keskus.

 Geograafia 


Põhjas ja loodes on Šveitsi platoo geograafiliselt ja geoloogiliselt piiritletud järsult Juura mägedega. Lõunas ei ole Alpidega selget piiri. Tavaliselt võetakse piiritlemise kriteeriumina maastiku tõusmist üle 1500 m kõrgusele (lubja-Alpid, osaliselt alam-alpi molass), mis on teatud kohtades väga järsk. Mõnikord peetakse Šveitsi platoo kõrgemaid piirkondi, eriti Fribourgi kantoni künkaid, Napfi piirkonda, Tössi piirkonda, (Alam-)Toggenburgi ja Appenzelli piirkonna osi Šveitsi Alpide eesmaa moodustajateks kitsamas tähenduses. Kui aga arvestada jagunemist kolmeks peamiseks piirkonnaks: Juura mäed, Šveitsi platoo ja Alpid, kuulub Alpi eesmaa selgelt Šveitsi platoosse. Edelas on Šveitsi platoo piiratud Genfi järvega, kirdes Bodeni järve ja Reini jõega.

Geoloogiliselt on Šveitsi platoo osa suuremast nõost, mis ulatub Šveitsi piiride taha. Selle edelaotsas Prantsusmaal lõpeb platoo Genevois Chambéry juures, kus Juura ja Alpid kokku saavad. Teisel pool Bodeni järve jätkub platoo Saksa ja Austria Eel-Alpides.

Šveitsis on Šveitsi platoo pikkus u 300 km ja selle laius suureneb läänest itta: Genfi piirkonnas on see u 30 km, Berni juures u 50 km ja Ida-Šveitsis u 70 km.

Paljud Šveitsi kantonid on osaliselt Šveitsi platool. Täielikult asuvad Šveitsi platool Zürichi, Thurgau ja Genfi kantonid; suuremas osas asuvad Šveitsi platool Luzerni, Aargau, Solothurni, Berni, Fribourgi ja Vaud' kantonid; väikesed osad Šveitsi platoost asuvad Neuchâteli, Zugi, Schwyzi, Sankt Galleni ja Schaffhauseni kantonites.

 Geoloogia 
 Geoloogilised kihid 

Šveitsi platoo geoloogilised kihid on suhteliselt hästi teada. Alumine kiht on kristalliline aluskord, mis paljandub kristallilises Alpide keskosas, samuti Schwarzwaldis ja Vogeesides, kuid moodustab Šveitsi platool ja Juuras sügava geosünklinaali (vaata ka Juura (geoloogia)). u 2500–3000 m pinna all, kuid Alpide lähedal märkimisväärselt sügavamal on puurid tunginud kristallilisse aluskorda. Seda katavad mesosoikumi setete avanemata kihid, mis on osa helveetsia katetest. Selle sügavus väheneb järk-järgult u 2,5 km-lt läänes 0,8 km-ni idas. Need kihid, nagu ka Juura mägede kihid ladestati suhteliselt madalasse merre, Tethyse ookeani. Mesosoikumi kihtide kohal on molass, mis koosneb konglomeraadist, liivakivist, merglist ja savikildast. Kõige pealmine kiht koosneb kruusast ja liustikusetetest, mida on transportinud jääaegade liustikud.

Geoloogiliselt on Šveitsi platoo kõige olulisem kiht paks molassijärjestus, mis kogunes Alpide piirile samaaegselt tõusnud mägede kiire erosiooni tõttu. Molassi paksus suureneb läänest itta (samal kaugusel Alpidest). Endised Alpide jõed ehitasid mägede jalamile tohutuid settelehvikuid. Kõige olulisemad näited on Napfi lehvik ja Hörnli lehvik; teised settelehvikud on Rigi piirkonnas, Schwarzenburgi piirkonnas ning Genfi järve idaosa ja Saane/Sarine keskjooksu vahelises piirkonnas.

Erodeerunud materjali on sorteeritud tera suuruse järgi. Jäme materjal ladestus valdavalt Alpide lähedale. Platoo keskel on peenemad liivakivid ning Jura lähedal savid ja mergel.

Tertsiaari orogeense tõusu ajal u 60–40 miljonit aastat tagasi oli tänapäeva Šveitsi platoo ala mõnevõrra lõuna poole kaldu karstiplatoo. Tõusu- ja langusprotsesside kaudu, mille tõi kaasa Alpide voltimine, ujutas meri piirkonna kaks korda üle. Vastavaid setteid eristatakse kui meremolassi ja mageveemolassi, kuigi viimane koosneb pigem fluviaalsetest ja eoolilistest setetest (omamoodi mandrimolass).

 Alam-meremolass (u 37–30 miljonit aastat tagasi): lubjakiviplatoo vajus järk-järgult ja madal meri tungis sisse, mis ulatus idas Karpaatideni. Sete koosnes peeneteralisest liivast, savist ja merglist. Konglomeraadilehvikuid ei olnud, kuna Alpide korralik voltimine algas alles selle perioodi lõpus.
 Alam-mageveemolass (u 30–22 miljonit aastat tagasi): meri taandus tõusu, aga ka keskmise merepinna languse tõttu kogu maailmas. Alpide orogeneesi algus ning sellele järgnenud voltimine ja tõstmine põhjustasid kiire erosiooni, millega kaasnesid esimesed konglomeraadilehvikud.
 Ülem-meremolass (u 22–16 miljonit aastat tagasi): teist korda tungis madal meri peale. Algas Napfi ja Hörnli konglomeraadilehvikute moodustumine.
 Ülem-mageveemolass (u 16–2 miljonit aastat tagasi): meri taandus tekkimise ning Napfi ja Hörnli lehvikute jätkudes (koos teiste väiksemate lehvikutega). Selle perioodi lõpus ulatus paksus u 1500 m-ni.

Järgneva aja jooksul tõusis eriti platoo lääneosa taas märkimisväärselt, nii et selles piirkonnas on ülem-mageveemolassi ja ülem-meremolassi setted suuresti erodeerunud.

Meremolasside iseloomulikud jooned on tigude, karpide ja haiammaste kivistised, samas kui mageveemolassis leidub tüüpiliste maismaaimetajate kivistisi ja endist subtroopilist taimestikku (näiteks palmilehed).

 Jääajad 

Šveitsi platoo tänapäevast maastikku on kujundanud jääaja liustikud. Kõigi teadaolevate alpijäätumiste (Günzi jäätumine, Mindeli jäätumine, Rissi jäätumine ja Würmi jäätumine) ajal tungisid Šveitsi platoole tohutud liustikud. Soojadel jäävaheaegadel taandusid liustikud Kõrg-Alpidesse (kohati rohkem kui praegu) ja platool levis subtroopiline taimestik.


Jääaegadel jagunes Rhône'i liustik Alpidest lahkudes kaheks haruks, kattes kogu Šveitsi platoo lääneosa, jõudes tänapäeva Solothurni ja Aarau piirkondadesse. Berni piirkonnas ühines see Aare liustikuga. Reussi, Limmati ja Reini liustikud ulatusid mõnikord Juurani. Liustikud kujundasid maad erosiooniga, aga sageli ka mitme meetri paksuste alusmoreenide (väga peen kivijahu) ja kruusa ladestavate sulavete abil.

Vanemate Günzi ja Mindeli jäätumiste jäljed on jäänud vaid üksikutesse kohtadesse, sest suurem osa on hilisemate jäätumiste käigus eemaldatud või üle kantud. Suurima ulatuse saavutasid Rissi jäätumise liustikud, kui kogu Šveitsi platoo oli jääga kaetud, välja arvatud Napfi ja Tössi piirkonnad. Kõige tähelepanuväärsemad on Würmi jäätumise jäljed u 15 000 aastat tagasi. Erinevate liustike taandumiste otsamoreenid on konserveeritud.

 Liustikumaastikud 

Kaardilt vaadates ilmnevad siiani suunad, kuhu jääaja liustikud liikusid. Rhône'i liustiku kaugeimat laienemist kirdesse näitab Šveitsi platoo lääneosa orgude suundumus: Broye ja Glâne orud, samuti Murteni järv, Neuchâteli järv ja Bieli järv, mis kõik suunduvad kirdesse, paralleelselt Juura ja Alpidega. Reussi ja Limmati liustikud on kujundanud Šveitsi platoo keskosa orud, mis suunduvad loodesse (teiste hulgas Wiggeri, Suhre, Seetali, Reussi ja Limmati orud). Reini liustik on jätnud enamasti jäljed, mis suunduvad läände: Šveitsi platoo idaosa Thuri org ja Bodeni järv. Teatud kohtades leidub iseloomulikke alusmoreeni voori, sageli kobaras, eriti Zürichi kõrgustikul, Hirzeli piirkonnas, Bodeni järve piirkonnas ning Reussi oru ja Baldeggi järve vahel.

Teine jäätumise jääk on rändkivid, mida leidub kogu Šveitsi platool. Need kivid, mõnikord tohutu suured, on võõrad kivid, enamasti graniit ja gneiss kristalliliste Alpide keskosast. Kokkuvõttes olid need üks vihjeid, mis viisid jäätumise teooria kinnitamiseni 19. sajandil, kuna veega liigutamine või vulkaanilisus olid füüsiliselt võimatud.

Orgude põhjas olevad kruusalademed on veel üks tunnistus jäätumisest. Liustike edasiliikumise ja tagasitõmbamise ajal ladestusid orgudesse kruusakihid, mõnikord üsna paksud, ehkki suurem osa sellest lagunes järgnenud jäävaheaegadel. Seetõttu on paljudel orgudel iseloomulikud terrassid, madalamad terrassid koosnevad Würmi jäätumise kruusast, kõrgemad terrassid Rissi jäätumise terrassidest. Mõnikord leidub kruusa ka vanematest jäätumistest.

 Topograafia 


Kuigi Šveitsi platoo moodustab nõo, pole see sugugi tasane territoorium, vaid olenevalt piirkonnast on sellel mitmekülgne struktuur. Olulisteks elementideks on kaks suurt järve, Genfi järv ja Bodeni järv, mis piiritlevad Šveitsi platood edelas ja kirdes. Platoo lääneosale on vermitud Gros de Vaud' platoo (kuni 600 m) ja Jorati molassikünkad (kuni 900 m), kuid mõnikord lõikuvad sügavad orud. Vaid Juura lähedal on peaaegu pidev langus, mis koosneb Venoge ja Orbe orgudest, mida eraldab Mormonti mägi, peamine Rhône'i ja Reini vaheline veelahe, vaid 500 m kõrge. Seeland ('järvemaa'), mida iseloomustavad Murteni, Neuchâteli ja Bieli järved, kujutab endast Šveitsi platoo suurimat tasandikku, kuigi seda katkestavad ka üksikud molassimäestikud. Idas on selle naabruses erinevad mägismaad, mille kõrgus kahaneb põhjasuunas. Teine suurem tasandik on Wasseramt, kus voolab Emme. Laias orus Juura kõrval kogub Aare kokku kõik jõed, mis Alpidest alla tulevad.


Šveitsi platoo keskosa iseloomustavad mitmed ahelikud ja laiad orud, mõned neist järvedega, mis kulgevad loodesse. Viimane neist on Albise mäestik, mis koos Heitersbergiga moodustab vöö Alpidest Juurani, millest suuremad veosed mööduvad vaid mõnes kohas, enamasti tunnelites.

Šveitsi platoo idaosa on liigendatud Limmati (sealhulgas Zürichi järv), Glatti, Tössi, Murgi, Thuri ja Sitteri orgudega. Nende vahel on mägismaad, Thurgau kantonis ka laiad molassimäestikud Seerücken ('järvetagune') ja Ottenberg Thurist põhja pool ning küngastikud Thuri ja Murgi vahel. Seda piirkonda tuntakse kõnekeeles ka nimega Mostindien.

Nimetatud maastike rivist väljuvad kaks mägismaad: Napfi piirkond (Šveitsi platoo kõrgeima punktiga 1408 m) ja Tössi piirkond (kuni 1300 m), mõlemad tertsiaari konglomeraatsettelehvikute jäänukid. Kuna need ei jäätunud, on neid vaid vesi erodeerinud, mille tulemuseks on tihe võrk sügavaid, kitsaid orge.

 Kliima ja taimestik 


Šveitsi platoo asub niiske merelise kliima ja mandrilise mõõduka kliima vahelises üleminekuvööndis. Valdavad tuuled puhuvad läänest. Platoo alumises osas on aasta keskmine temperatuur u 9–10 °C. Jaanuaris on Genfi järve piirkonnas ning Neuchâteli ja Bieli järvede ääres kõrgeim keskmine temperatuur u +1 °C. Samal kõrgusel langeb temperatuur ida suunas. Bodeni järve piirkonnas on kõige külmema kuu keskmine temperatuur –1 °C. Juulis on Genfi keskmine temperatuur 20 °C, Juura lõunaserva kõrval on see 18–20 °C ja kõrgemates piirkondades 16–18 °C. Päikesepaiste keskmise kestuse osas on Genfi järve piirkond taas eelistatud rohkem kui 1900 tunniga, ülejäänud Šveitsi platool aga 1600 (eriti idas) ja 1900 tunni vahel.

Aasta keskmine sademete hulk on 800 mm (Juura lähedal), 1200 mm (kõrgemates piirkondades) ja 1400 mm (Alpide servas) vahel. Platoo kõige kuivemad piirkonnad asuvad Kõrg-Juurast allatuult Morgesi ja Neuchâteli vahel. Soojemates piirkondades Genfi ja Neuchâteli järvede ääres on lumikate vähem kui 20 päeva, ülejäänud platool on see sõltuvalt kõrgusest 20–40 päeva.

Talvisel poolaastal võib õhk Šveitsi platool paigal püsida, vähese vahetusega ülejäänud atmosfääri vastu, ehitades platoole külma õhu järve ja sageli kõrge udu lae. Pilved näevad ülalt vaadatuna udus ookeanina (tavaliselt u 800 m) ja seetõttu nimetatakse neid nebelmeeriks. Seda ilma nimetatakse inversiooniks, sest temperatuur udust allpool on madalam kui temperatuur kõrgemal. Mõnikord kestab see päevi või isegi nädalaid, mille jooksul võib Alpide ja Juura naaberpiirkondades olla eredam päikesepaiste. Kõrge udu jaoks on tüüpiline bise, külm kirdetuul. Kuna seda suunab edelas kitsenev Šveitsi platoo, saavutab see oma suurima tugevuse Genfi järve piirkonnas, kus tuule kiirus 60 km/h ja tippkiirus üle 100 km/h on tüüpilise bise ilmaga tavalised. Platoo kesk- ja idaosa Alpide-lähedastes piirkondades tõuseb temperatuur mõnikord sooja tuule fööni tõttu.

Šveitsi platoo domineerivaks taimestikuks on laialehine mets koos harilike pöökide ja hõbenulgudega. Metsanduse jaoks on paljudes kohtades suured hariliku kuuse istandused, kuigi harilik kuusk kasvab looduslikult ainult mägedes. Teatud soodsamates kohtades, mis on soojemad ja kuivemad, Genfi järve piirkonnas, Seelandis ja platoo põhjaosas Aare avause ja Schaffhauseni vahel on valdavad puud tamm, pärn ja vaher.

 Rahvastik 


 Asustusajalugu 

Inimene hakkas platoole asuma neoliitikumis, alustades järvede ja jõgede kallastest. Suured oppidumid ehitati pärast keltide ilmumist 3. sajandil eKr. Kivimajadega linnaasulaid rajati Rooma riigi ajal. Šveitsi platoo sai Rooma riigi osaks 15. aastal eKr, kui roomlased okupeerisid Augustuse valitsemisajal helveetide maa ja see jäi roomlastele 3. sajandi lõpuni. Šveitsi platoo tähtsaimad Rooma linnad olid Auenticum (nüüd Avenches), Vinddonissa (nüüd Windisch), Colonia Iulia Equestris või keldi nime järgi ja Noviodunum (nüüd Nyon). Neid ühendas hästi Rooma teede võrk. Pärast Rooma riigi taandumist okupeerisid romaniseerunud burgundid Šveitsi platoo lääneosa, alemannid aga kesk- ja idaosa. Keelepiir prantsuse ja saksa murrete vahel sai alguse sellest kontrastist.

Keskajal asutati palju linnu, eriti klimaatiliselt soodsamal platoo alumisel osal. 1500. aastal oli juba 130 linna, mida ühendas tihe teedevõrk. Industrialiseerimise tõusuga 19. sajandi alguses muutusid linnad üha olulisemaks. 1860. aastal algas linnades drastiline rahvaarvu kasv, mis kestis umbes 100 aastat. 1970. aastatel algas aga väljaränne linnadest. Linnu ümbritsevad omavalitsused kasvasid ebaproportsionaalselt, samas kui linnad kaotasid elanikke. Viimasel ajal on linnadest väljaränne kaugemale liikunud.

 Tänapäev 

Kuigi Šveitsi platoo hõlmab vaid u 30% Šveitsi pindalast, elab seal 5 miljonit inimest, mis moodustab rohkem kui 2/3 Šveitsi rahvastikust. Rahvastiku tihedus on 380 inimest / km². Kõik rohkem kui 50 000 elanikuga Šveitsi linnad peale Baseli ja Lugano asuvad platool, eriti Bern, Genf, Lausanne ja Zürich. Nende linnade linnastud on kõige rahvarikkamad piirkonnad. Teised tihedalt asustatud piirkonnad on Juura lõunaserv ning Luzerni, Winterthuri ja Sankt Galleni linnastud. Šveitsi platoo kõrgemad piirkonnad nagu Jorati piirkond, Napfi piirkond või Tössi piirkond on suhteliselt hõredalt asustatud väheste põllumajanduskülade ja hajutatud taludega.

Enamik on saksakeelne, kuigi lääneosa on prantsuskeelne. Keelepiir on olnud sajandeid stabiilne, kuigi see ei lange geograafilise ega poliitilise piiritluse alla. See läheb Biel/Biennest üle Murteni või Morati ja Freiburgi või Fribourgi Fribourgi Alpidesse. Linnad Biel/Bienne, Murten ja Fribourg on ametlikult kakskeelsed. Paikkonnad piki keelepiiri kasutavad tavaliselt mõlemat nime, saksa ja prantsuse oma, mis on ametlikult vahetatavad.

 Majandus 


Tänu soodsale kliimale ja viljakale pinnasele on platoo läänepoolne madalam osa kõige olulisem põllumajanduspiirkond Šveitsis. Tähtsamad kultuurid on nisu, oder, mais, suhkrupeet ja kartul; eriti Seelandis on köögivili samuti väga oluline. Piki Genfi, Neuchâteli, Bieli, Murteni järvede põhjakaldaid, samuti Zürcher Weinlandis ja Klettgaus on viinamarjakasvatus. Platoo idaosas ja kõrgemates piirkondades on ülekaalus rohumaa koos piimakarjakasvatuse ja veiseliha tootmisega. Eriti Thurgaus on puuviljad (õunad) olulised.

Šveitsi platoo metsasid kasutatakse metsanduses. Kuusemetsa on palju, sageli monokultuuris oma väärtusliku puidu tõttu.


Tööstuse osas on platoo kõige olulisem piirkond Šveitsis. Traditsioonilised tekstiilitööstused asuvad eriti kesk- ja idapiirkondades. Kuid viimastel kümnenditel on see oma tähtsust kaotanud. Kõige olulisemad tööstused täna on optiliste ja metallkonstruktsioonide kõrval masinatööstus, autotööstus, elektritööstus, peen- ja mikromehaanika-, kella- ja elektroonikatööstused. Toiduainetetööstus töötleb kodumaist, samuti välismaist toodangut. Lisaks on oluline ka puidu töötlemine ja paberi ümbertöötlemine.

Nagu kogu Šveitsis, on ka maavarasid vähe. Tänu jääaja liustikele on palju kruusa ja savi. Kruusa kaevamine jääaja kruusaterrassidel kogu Šveitsi platool katab ehitustööstuse nõudmised.

Paljud jõgedel asuvad hüdroelektrijaamad toodavad elektrit. Kõik neli Šveitsi tuumaelektrijaama asuvad platool.

 Transport 

Võrreldes lihtsa topograafia ja tiheda asustusega on transpordivõrk kõrgelt arenenud. Olulisim, niiöelda Šveitsi platoo selgroog, on kiirtee A1, mis ühendab kõiki suuri linnu, läheb Genfist üle Lausanne'i, Berni, Zürichi ja Winterthuri Sankt Gallenisse. A2, Šveitsi põhja-lõuna telg, ületab platoo Oltenist Luzerni.

Raudteevõrk on väga tihe. Kõik suuremad linnad on ühendatud ning Olteni ja Lausanne'i vahel on 2 peamist liini: üks läheb üle Berni ja Fribourgi, teine läheb üle Juura serva koos Solothurni, Bieli, Neuchâteli ja Yverdon-les-Bainsiga. Rongisõit Zürichist Berni kestab 1 tunni; kogu Šveitsi platoo läbimine Sankt Gallenist Genfi kestab 4 tundi.

Kaks kõige olulisemat Šveitsi lennujaama asuvad platool, Zürichi lennujaam ja Genfi lennujaam. De facto Šveitsi pealinnas Bernis on vaid väike Berni lennujaam.

Härkingen vastavalt Niederbipp ja Zürich on plaanitud üheks kavandatava Cargo Sous Terraini kaheksast sõlmpunktist, maa-alune kaubaveosüsteem, mille esimene etapp, umbes 70 km, kavandatakse 2030. aastate alguseks.

 Turism 


Võrreldes Šveitsi Alpidega on platoo ja eriti maapiirkonnad vähem turismile suunatud. See toimib transiidipiirkonnana. Külastajad tulevad peamiselt vaatama suuremaid linnu koos nende ajalooliste vaatamisväärsuste ja tõmbenumbritega, eriti Berni ja Luzerni, kuid ka Zürichi, Sankt Galleni, Fribourgi, Genfi ja Lausanne'i vanalinnad. Oluline looduslik turismiobjekt on Schaffhauseni lähedal asuv Reini kosk. Ka järved meelitavad turiste ligi ning siin on mitu kuurorti tänu oma hüdrotermilistele avadele: Baden, Schinznach-Bad, Yverdon-les-Bains ja Bad Zurzach.

Zürichi kõnnumaapark on platoo suurim leht- ja okaspuumets, kuhu kuuluvad Sihli mets ja Šveitsi vanim looduspark Langenberg. Park hõlmab umbes 12 km².

 Vaata ka 

 Brünig-Napf-Reussi liin
 Šveitsi ajalugu

Kategooria:Šveitsi geograafia