Põhja-Makedoonia Osmanite Riigis

Vardari Makedoonia, ala, kus tänapäeval on Põhja-Makedoonia, kuulus Osmanite Riigi koosseisu üle 500 aasta, 14. sajandi keskpaigast 1912. aastani. Poole tuhande aasta jooksul ei loodud Osmanite Riiki ühtegi Makedoonia-nimelist haldusüksust.The region was not called "Macedonia" by the Ottomans, and the name "Macedonia" gained currency together with the ascendance of rival nationalism. Collective Memory, National Identity, and Ethnic Conflict: Greece, Bulgaria, and the Macedonian Question, Victor Roudometof, Greenwood Publishing Group, 2002, ISBN 0275976483, lk 89. Vardari Makedoonia oli Rumeelia ejaleti osa. Rumeelia (türgi keeles Rumeli) tähendab türgi keeles roomlaste maad ning on viiteks sellele, et need alad vallutati Bütsantsilt.Encyclopædia Britannica – Rumelia at Encyclopædia Britannica.com

Ajalugu
Vallutused

1371. aastal toimus Maritsa lahing, milles osmanitürklased võitlesid Serbia valitseja Vukašini ja tema venna Uglješa Mrnjavčevići 70 000-mehelise sõjaväega. Arvulisest vähemusest hoolimata õnnestus türklastel mõlemad väejuhid surmata ning lahing võita.

Pärast Maritsa lahingut lagunes Serbia väikesteks vürstiriikideks. Vukašini poeg Marko asus juhtima Prilepi Kuningriiki. Nagu enamik Makedoonia piirkonna väikevalitsejatest nõustus ka Marko enda trooni kindlustamiseks asuma sultan Murad I vasalliks.Sedlar, Jean W., East Central Europe in the Middle Ages, 1000-1500, (University of Washington Press, 1994), 385.The last centuries of Byzantium, (1261-1453) by Donald MacGillivray Nicol

Makedoonia saatusele järgmiseks 500 aastaks pani pitseri 1389. aasta Kosovo lahing. Kuigi nii türklased kui kohalikud väikeriigid kandsid lahingus arvukaid kaotusi, oli Osmanite Riik piisavalt suur, et kiiresti uusi väeosi mobiliseerida ning sai piirkonnas mõjuvõimu.

Prilepi kuningas Marko hukkus koos Konstantin Dejanovićiga Rovine lahingus aastal 1395 ning tema kuningriik liideti Osmanite Riigi Ohridi sandžakiga.

15. sajandi alguseks oli kogu Vardari Makedoonia osmanite kontrolli all, Skopje vallutati 19. jaanuaril 1392. Kui välja arvata Skanderbegi Lezhë liiga, mis muutis Lääne-Makedoonia enam kui 20 aastaks (1444–1467) sõjapiirkonnaks, õnnestus osmanitel Rumeelia enda riigiga kindlalt ühendada.Marinus Barletius: Historia de vita et gestis Scanderbegi Epirotarum principis

Rumeelia elajett

pisi|Rumeelia elajett vähendatud kujul (1850. aastad)
Rumeelia elajetti kuulusid Osmanite Riigi Euroopa-osad. Rumeelia algne pealinn oli ilmselt Adrianoopol, mis oli ühtlasi Konstantinoopoli vallutamiseni 1453. aastal kogu Osmanite Riigi pealinn. 18. sajandil viidi Rumeelia valitseja residents Monastiri ning aastal 1836 sai sellest elajeti ametlik pealinn. Umbes samal ajal toimusid tanzimati reformid, millega tekitati Rumeelia alade arvelt uued elajetid Üsküb, Ioánnina ja Salonica. Nüüdseks vaid Monastiri ümbruses asunud Rumeelia elajett likvideeriti lõplikult 1867. aastal, kui see sai uue vilajettide süsteemi raames Salonica vilajeti osaks.Ursinus, M. (1991). Manāstir. The Encyclopedia of Islam, New Edition, Volume VI: Mahk–Mid. Leiden and New York: BRILL. Lk-d 371–372. ISBN 90-04-08112-7.

Vilajetid

pisi|Makedoonia vilajetid (1907)
1860. aastate haldusreformiga tekitati ejalettide asemele vilajetid, mis koosnesid sandžakkidest.

Kosovo vilajett

Makedoonia põhjaossa rajati Kosovo vilajett. Kosovo vilajeti sandžakid, mis asusid tänapäeva Põhja-Makedoonia Vabariigi aladel, olid:
 Üsküpi sandžakk (Skopje, Kumanovo, Štip, Kratovo ja Kočani) ja
 Prizreni sandžakk (Tetovo).

Monastiri vilajett

Makedoonia edelaossa rajati Monastiri vilajett. Monastiri vilajeti sandžakid, mis asusid tänapäeva Põhja-Makedoonia Vabariigi aladel, olid:
 Monastiri sandžakk (Bitola, Ohrid, Resen ja Prilep) ja
 Dibra sandžakk (Debar ja Kičevo).

Salonica vilajett

Makedoonia kaguossa rajati Salonica vilajett. Salonica vilajeti ainus sandžakk, mis asus tänapäeva Põhja-Makedoonia Vabariigi aladel, oli
Selaniki sandžakk (Kavadarci, Strumica, Veles, Dojran ja Gevgelija).

1881.–1882. aasta Osmanite Riigi rahvaloenduse järgi jaotusid Salonika vilajeti inimesed järgmiselt:
 Dorjanis (Doryanis) 19 423 moslemit, 5605 bulgaarlast, 1591 kreeklast ja 551 muulast;
 Strumicas (Usturumcas) 15 760 moslemit, 13 726 kreeklast, 2974 bulgaarlast ja 564 muulast;
 Velesis (Köprülüs) 32 843 bulgaarlast, 18 093 moslemit ja 420 kreeklast;
 Kavadarcis (Tikveşis) 21 319 bulgaarlast, 19 909 moslemit, 260 kreeklast ja 32 muulast;
 Gevgelijas (Gevgilis) 17 063 moslemit, 14 558 kreeklast, 5784 bulgaarlast ja 1402 muulast.

Balkani sõjad

Balkani sõjad olid kaks relvakonflikti aastatel 1912 ja 1913. Esimene Balkani sõda algas 8. oktoobril 1912, kui Balkani Liiga rahvad ründasid Osmanite Riiki. Sõda kestis seitse kuud ning lõppes Balkani Liiga võiduga. Sellega lõppes 500 aastat Osmanite Riigi ülemvõimu Balkani poolsaarel.

Vardari Makedoonia linnad Osmanite ajal
pisi|Osmanite ajal ehitatud mošee Skopjes
Osmanite ajal muutus Balkani linnade rahvuslik koosseis ja linnapilt. Kuna kristlike ehitiste ehitamine islamihoonetest kõrgemaks oli keelatud, olid Üsküpi (Skopje) ja Manastiri (Bitola) reljeefides palju minarette. Aastal 1661 külastas Manastiri osmani rännumees Evliya Çelebi. Ta märkis üles, et linna seitsmest mošeest kuus olid ehitatud 16. sajandil. Tänapäeva Põhja-Makedoonia aladele ehitatud mošeedest enamik olid nelinurksed ja kolme sambaga portikusega. Minarett ehitati mošee paremale küljele.

Vaata ka
 Põhja-Makedoonia ajalugu
 Balkani poolsaare ajalugu
 Vana basaar
 Osmanite Bulgaaria

Viited

Kategooria:Osmanite riik
Kategooria:Põhja-Makedoonia ajalugu