Barry J. Marshall

Barry James Marshall  (sündinud 30. september 1951) on Austraalia arst, Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna laureaat ning kliinilise mikrobioloogia professor. Marshall ja John Robin Warren näitasid, et bakter Helicobacter pylori mängib olulist rolli peptiliste haavandite tekitamisel, vaidlustades aastakümneid kestnud arvamuse, et haavandeid põhjustasid peamiselt stress, vürtsikad toidud ja liiga palju hapet. See avastus on võimaldanud läbimurret Helicobacter pylori nakkuse ja maovähi vahelise põhjusliku seose mõistmisel.

 Lapsepõlv ja haridus 
Marshall sündis Lääne-Austraalias Kalgoorlies ja elas seal ning Carnarvonis, kuni kaheksanda eluaastani, mil ta kolis Perthi. Ta on vanim neljast õest-vennast. Marshall õppis Newmani kolledžis ja Lääne-Austraalia ülikooli meditsiinikoolis, kus sai 1974. aastal kirurgia bakalaureuse. Ta abiellus Adrienne'iga 1972. aastal ja tal on neli last.1972 võitis ta ühtlasi jojo võistlused.

 Karjäär ja teadustöö 
1979. aastal määrati Marshall Kuningliku Perthi haigla meditsiiniregistri pidajaks. Gastriidist huvitatud patoloogi John Robin Warreniga kohtus ta 1981. aastal Kuninglikus Perthi haiglas sisehaiguste koolitusel. Koos uurisid nad spiraalbakterite seost gastriidiga. 1982. aastal viisid nad läbi Helicobacter pylori kultuuri esialgse uurimise ja töötasid välja oma hüpoteesi peptilise haavandi ja maovähi bakteriaalse põhjuse kohta. Väidetavalt pilkasid H. pylori teooriat paljud teadlased ja arstid, kes ei uskunud, et mao happelises keskkonnas võiksid elada mingid bakterid. Marshalli ütles 1998. aastal: "kõik olid minu vastu, aga ma teadsin, et mul on õigus". Teiselt poolt on väidetud ka seda, et meditsiiniteadlased näitasid üles piisavat teaduslikku skeptitsismi, kuni H. pylori hüpoteesi suudeti tõestada.

1982. aastal omandasid Marshall ja Warren üheaastase uurimistöö rahastuse. Esimesed kolmkümmend proovi sajast andnud nende hüpoteesile tuge. Hiljem tuli välja, et laboritöötajad olid kogemata esimesed proovid iga kahe päeva tagant välja visanud. 31. proov jäi neil aga ajapuuduse tõttu välja viskamata ning seetõttu avastati sellelt proovilt H. pylori olemasolu. Selgus, et H. pylori kasvab aeglasemalt kui 2 päeva.Seeing What Others Don't, chapter 4, by Gary Klein

1983. aastal esitasid nad oma senised leiud Austraalia Gastroenteroloogide Seltsile, kuid retsensendid lükkasid nende töö tagasi ja hindasid seda 1983. aastal laekunud teadustööde alumise 10% hulka.

Pärast ebaõnnestunud katseid põrsaid nakatada jõi Marshall 1984. aastal pärast endoskoopia tegemist puljongit, mis sisaldas kultiveeritud H. pylori baktereid, eeldades, et võib-olla aastaid hiljem tekib tal maohaavand. Ta oli üllatunud, kui vaid kolm päeva hiljem tekkis tal iiveldus ja halitoos (aklorhüüdria tõttu ei olnud maos piisavalt baktereid hävitavat hapet ja nende jääkained avaldusid halva hingeõhuna). 5.–8. päeval tekkis tal happeta oksendamine. Kaheksandal päeval tehti talle korduv endoskoopia, mis näitas tõsist põletikku (gastriiti), ja biopsia, millest kultiveeriti H. pylori, näidates, et see oli tema mao koloniseerinud. Neljateistkümnendal päeval pärast allaneelamist tehti kolmas endoskoopia ja Marshall hakkas antibiootikume võtma.This story is related by Marshall in his Nobel acceptance lecture 8 December 2005, available for viewing on the Nobel website.  Marshallil ei tekkinud H. pylori vastu antikehi, mis viitab sellele, et kaasasündinud immuunsus võib mõnikord ägeda H. pylori infektsiooni välja juurida. Marshalli soolestikust eraldatud H. pylori kultuur ja tema järgnev paranemine täitsid Kochi postulaadid, näidates H. pylori ja gastriidi, kuid mitte peptilise haavandi, vahelist seost. See katse avaldati 1985. aastal Medical Journal of Australias ja kuulub ajakirja enim viidatud artiklite hulka.

Pärast tööd Fremantle'i haiglas töötas Marshall Kuninglikus Perthi haiglas (1985–1986) ja Virginia ülikoolis (1986– ), enne kui naasis Austraaliasse, jäädes Virginia ülikooli teaduskonda. Ta töötas aastatel 1998–2003 Lääne-Austraalia ülikoolis. Marshall jätkab H. pylori'ga seotud uuringuid ja juhib Lääne-Austraalia ülikooli H. pylori uurimislaborit.

2007. aastal määrati Marshall tema auks asutatud Marshalli nakkushaiguste uurimis- ja koolituskeskuse kaasdirektoriks. Lisaks Helicobacter pylori uuringutele viib keskus läbi uuringuid nakkushaiguste tuvastamisel ja jälgimisel, diagnostikas ja ravimite kavandamises ning transformatiivsete muutuste vallas.

2007. aastal nõustus Marshall ka osalise töökohaga Pennsylvania osariigi ülikoolis.

2020. aasta augustis võttis Marshall koos Simon J. Thorpe'iga vastu koha arvutikiibifirma Brainchip INC teadusnõukogus.

 Tunnustus 
2002. aastal valiti ta USA Meditsiiniakadeemia liikmeks. 

2005. aastal andis Stockholmi Karolinska Instituut Marshallile ja Robin Warrenile Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna "Helicobacter pylori avastamise ning tema rolli kirjeldamisel gastriidi ja maohaavandi tekkes".

Marshall sai ka 1994. aastal Warren Alperti preemia, 1995. aastal Austraalia meditsiiniliidu auhinna ja Albert Laskeri auhinna kliiniliste meditsiiniuuringute eest, 1996. aastal Gairdneri Fondi rahvusvahelise auhinna, 1997. aastal Paul Ehrlichi ja Ludwig Darmstaedteri preemia ning 1998. aastal Ameerika saavutuste akadeemia kuldplaadi auhinna,  Dr A.H. Heinekeni meditsiinipreemia, Florey medali ja Kuningliku Seltsi Buchanani medali.

Ta valiti 1999. aastal Kuningliku Seltsi liikmeks. Marshalli tunnustati 1999. aastal Benjamin Franklini medaliga, 2002. aastal Keio meditsiiniteaduse preemiaga ja 2003. aastal Austraalia sajandi medali ning Macfarlane Burnet' medali ja loenguga.

Marshallile valiti 2007. aastal Austraalia ordu liikmeks. Teda tunnustati 2009. aastal Oxfordi ülikooli audoktorikraadiga.

Marshall valiti 2015. aastal Austraalia tervise- ja meditsiiniteaduste akadeemia (FAHMS) stipendiaatiks.

Marshall nimetati 2006. aastal Lääne-Austraalia aasta inimeseks.

 Viited 

Kategooria:Austraalia bioloogid
Kategooria:Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna laureaadid
Kategooria:Londoni Kuningliku Seltsi liikmed
Kategooria:Sündinud 1951