Mihhail Zoštšenko

Mihhail Zoštšenko (vene keeles Михаил Михайлович Зощенко; 28. juuli / 9. august 1894 Peterburi – 22. juuli 1958 Sestroretsk, Leningrad) oli vene kirjanik (sh näitekirjanik, stsenarist ja satiirik) ja tõlkija.

Ta sündis 1894. aastal kunstnike peres. 1913. aastal lõpetas Peterburis gümnaasiumi, seejärel õppis lühikest aega Peterburi ülikooli õigusteaduskonnas.

 Sõjaväelasena 

Esimeses maailmasõjas astus ta sõjaväkke. 29. septembril 1914 võeti ta vabatahtliku õigustes Pauli sõjakooli 1. järgu junkruna reamehe auastmes. 5. jaanuaril 1915 ülendati ta nooremportupeejunkruks. 1. veebruaril lõpetas ta kooli lühendatud neljakuulise kursuse ja määrati jalaväkke praporštšikuks. Ta töötas suurtükimeeskonna nooremohvitserina.

Novembri algul sai Zoštšenko rünnakus Saksa positsioonidele kergelt jalast haavata. 17. novembril anti talle "eeskujuliku tegevuse eest vaenlase vastu" Püha Stanislavi ordeni 3. järk mõõkade ja lindiga. 22. detsembril 1915 ülendati ta alamporutšikuks ja määrati suurtükimeeskonna ülemaks. 11. veebruaril 1916 anti talle vapruse eest Püha Anna ordeni 4. järk. 9. juulil 1916 ülendati ta porutšikuks.

Ööl vastu 20. juulit sai Zoštšenko Saksamaa gaasirünnaku tagajärjel vigastada ja viidi haiglasse. 13. septembril anti talle Püha Stanislavi ordeni 2. järk mõõkadega. Oktoobris tunnistati ta esimese järgu haigeks, ent ta keeldus teenistusest tagalapolgus ja 9. oktoobril naasis oma vanasse polku. 9. novembril anti talle Püha Anna ordeni 3. järk. Järgmisel päeval ülendati ta staabikapteniks ja määrati rooduülemaks, aga 11. novembril pataljoniülema kohusetäitjaks. 17. novembril 1916 määrati ta tööle praporštšike kursusel.

Jaanuaris 1917 esitati Zoštšenko ülendamiseks kapteniks ja Püha Vladimiri ordeni 4. järgu saamiseks. Veebruarirevolutsiooni tõttu ei saanud ta auastet ega ordenit kätte, ehkki tema ordeniga autasustamise käsk oli välja kuulutatud. Zoštšenko oli elu lõpuni seisukohal, et teda autasustati maailmasõjas viie ordeniga. 9. veebruaril ägenes Zoštšenkol südamehaigus gaasirünnaku tagajärjel ja pärast haiglaravi arvati ta reservi.

1919. aastal astus vabatahtlikuna Punaarmeesse, võitles Narva ja Jamburgi all Stanislav Bulak-Balahhovitši rühmadega. Kuid sama aasta aprillis tekkisid taas südameprobleemid ning pärast haiglaravi tunnistati ta sõjaväeteenistuseks kõlbmatuks ja demobiliseeriti.

Kategooria:Vene kirjanikud
Kategooria:Tööpunalipu ordeni kavalerid
Kategooria:Sestroretski kalmistule maetud
Kategooria:Sündinud 1894
Kategooria:Surnud 1958