Sadõr Džaparov

Sadõr Džaparov (kirgiisi keeles Садыр Жапаров; sündinud 6. detsembril 1968 Keng-Suus) on Kõrgõzstani poliitik. 28. jaanuarist 2021 on ta kuues Kõrgõzstani president. 

Ta on ka olnud Kõrgõzstani peaminister ja parlamendi liige.

 Elulugu 

Aastatel 1986–1995 oli Džaparov Tüpi rajoonis kolhoosi "Santaš" juht, välja arvatud aastad 1987–1989, mil ta teenis Nõukogude armees aega raadiotelegraafia osakonnas Novosibirskis. Samaaegselt õppis ta aastatel 1987–1991 aastal õpinguid kehakultuuri ja spordi instituudi Frunzes. 1996. aastal oli ta Kirgiisi siseministeeriumis Issõk-Kuli oblasti erirühma inspektor. Aastatel 1996–2000 oli ta majandi „Soltonkul” aseesimees.

1990. aastate teisest poolest oli Džaparov seotud ka Õsõk-Köli oblasti naftaettevõtetega. Aastatel 1994–1996 oli ta naftaettevõtte Kergei juht. Aastatel 2000–2002 juhtis ta kütuse ja määrdeainete tarnimisega tegelevat ettevõtet Guzel-MHAAD, aastatel 2002–2005 naftatöötlemistehast Nurneftegaz. Nurneftegaz sai tema juhtimise ajal süüdistuse maksudest kõrvalehoidumises. Issyk-Nar-Neft kuulub jätkuvalt Džaparovile, kuigi ettevõte ei ole 2003. aastast saadik tegev. 2006. aastal lõpetas ta B. N. Jeltsini nimelise Kirgiisi-Vene Slaavi Ülikooli õigusteaduskonna, omandades juristi hariduse.

 Poliitiline karjäär 

Džaparov sisenes poliitikasse 2005. aastal pärast tulbirevolutsiooni. Poliitikuna on ta end esitlenud kui rahvusliku liikumise esindajana. Tema üks esimesi poliitilisi ettevõtmisi oli 2005. aastal veenda parlamendi saadikuid, et nad ei ratifitseeriks Kasahstani-Kirgiisi piiri paika pannud lepet.

2005. aasta märtsis valiti Džaparov Tüpi valimisringkonnast Kirgiisi parlamendi Džogorku Kengeši III koosseisu. Ta liitus tollase presidendi Kurmanbek Bakijevi erakonnaga Ak Džol ja juhtis parlamendifraktsiooni "Keleček" (Tulevik). 2007. aasta oktoobris saatis Bakijev parlamendi laiali.

Džaparov kandideeris 2007. aastal valimistel Ak Džoli esindajana ja sai parlamenti, kuid asus selle asemel tööle presidendi nõunikuna. Aastatel 2008-2010 oli ta Riikliku Korruptsiooni Ennetamise Ameti eesotsas. Bakijevi võimuloleku ajal iseloomustas Kõrgõzstani eluolusid erakordselt kõrge korruptsioon ja Džaparovi on sellel perioodil nähtud presidendi liitlasena ning korruptsiooni soosijana.

Pärast 2010. aasta Kõrgõzstani revolutsiooni kadus Džaparov mõneks kuuks avalikkuse eest, seejärel ilmus välja Lõuna-Kõrgõzstanis, kus võitles Kumtori kullakaevanduse riigistamise eest Kanada suurkorporatsiooni Centerra Gold käest ja soosis piirkonna kirgiise nende konfliktides kohaliku usbeki vähemusega. Džaparov kandeeris 2010. aastal valimistel parlamenti Ata-Džurti liikmena ja osutus valituks.

2012. aastal sai Džaparovist kullakaevanduse riigistamise liikumise populaarne nägu. Seda toetavad meeleavaldused muutusid aina radikaalsemateks ja tema meeleavalduste tõttu esitati Džaparovile mitu süüdistust. 2012. aastal üritasid ühel meeleavaldusel osalejad tungida Valge Maja territooriumile ja Džaparovi süüdistati võimu vägivaldse haaramise katses. Süüdistuste tõttu heideti Džaparov Džogorku Kengešist välja ja mõisteti vähem kui aastaks vangi.

pisi|President Džaparov autasustamas Bekten Beyşembiyevit kultuuritöö eest

2013. aastal piirasid protestijad meeleavaldusel Õsõk-Köli oblasti kuberneri Emilbek Kaptagaevi ümber ja lukustasid ta Džaparovi õe autosse. Kirgiisi võimud defineerisid selle kohtus inimröövina ja esitasid tema vastu uue süüdistuse. Džaparov pages välismaale, kuhu ta süüdistuste tõttu otsustas jääda. Tema täpne pelgupaik pole teada, aga arvatud on Kasahstani, Valgevenet, Venemaad, Türgit ja Küprost. Eksiilis pühendas ta tähelepanu kirgiisi välistöölistele ja sotsiaalmeedias oma sõnumi levitamisele.

Ta otsustas naasta Kõrgõzstani 2017. aastal presidendivalimisteks, kuid arreteeriti märtsis Kasahstani piiril riiki sisenedes. Seekord mõisteti ta 11 aastaks ja kuueks kuuks vangi. Vanglas olles surid Džaparovi mõlemad vanemad ja poeg ning ta tegi enesetapukatse. Tema kannatused tegid temast rahva seas populaarse tegelase ja poliitilise märtri. Hoolimata vangistusest rajas ta koos oma sõbra Kamtšõbek Tašijeviga erakonna Mekençil ja oli üks selle juhtidest.

Oma vanglakaristust kandis ta kuni 2020. aasta rahutusteni. Parlamendivalimiste kahtlaste tulemuste tõttu, mille järgi ei pääsenud parlamenti pea ükski opositsioonierakond, sealhulgas ka Mekençil, puhkesid 2020. aasta oktoobris rahutused. Meeleavalduste ajal vabastati Džaparov protestijate poolt ning Kõrgõzstani Riigikohus tühistas ta vanglakaristuse. Vanglast vabanenuna suutis Džaparov koondada protestijad oma võimunõudluse ümber, nimetades ülestõusu režiimi ja eliidi vastaseks. Nõnda suutis ta tugevaima konkurendi Omurbek Babanovi kõrvale jätta ja tollane president Sooronbaj Džeenbekov määras ta 9. oktoobril 2020 uueks peaministriks. Survet jätkates suutis Džaparov sundida Džeenbekovi tagasi astuma ja 15. oktoobrist oli ta ka presidendi ametikoha kohusetäitja. Ta oli mõlemal ametikohal kuni 14. novembrini 2020.

pisi|Džaparov koos teiste juhtidega Shanghai Koostööorganisatsiooni tippkohtumisel (2022)

 Presidendina 

Džaparovi esimene tegu pärast võimu haaramist oli algatada põhiseaduse muutmine, mis sillutas tee tagasi tugeva presidentaalse riigikorra juurde. Kohusetäitjana korraldas ta ka uued presidendivalimised, mis toimusid 10. jaanuaril 2021. Kuigi Kõrgõzstani põhiseadus keelas presidendi kohusetäitjal kandideerida, sai Džaparov selleks valimisseaduse reformiga volitused. Mõni päev enne 2021. aasta presidendivalimisi lõpetati Džaparovi 2013. aasta pantvangi kriminaalasi. Valimistel saatis teda edu ja 79% kirgiisi rahvast toetas Džaparovi presidendiks saamist. Tema konkurendid pidasid valimisi ebaseaduslikuks väites, et kõik 5.–6. oktoobril tehtud Džaparovi õigeks mõistvad ülemkohtu otsused tehti rikkudes menetlusnorme ja surve all.

2021. aasta aprillis hääletas rahvas põhiseaduse muudatuste üle. 78% hääletanutest toetas põhiseaduse muutmist, millega Kõrgõzstan muudeti presidentaalseks vabariigiks. Muudatus vähendas parlamendi suurust 25% võrra 90 kohale, ja andis Džaparovile õiguse nimetada kohtunikke ja õiguskaitseasutuste juhte.

vasakul|pisi|Džaparovi režiimi on peetud üheks Venemaa liitlaseks sanktsioonide vältimises

Džaparovi võimulesaamist ja presidentuuri on iseloomustanud populistlik ja rahvuslik retoorika. Ta on end esitlenud konservatiivsete, religioossete ja natsionalistlike väärtuste ja ideede esindajana. Samuti on ta end esitlenud rahvalähedase kandidaadina, kes sarnaselt rahvale on riigivõimu tõttu kannatanud. Tema peamise valijaskonna moodustasid tagasihoidliku sotsiaalmajandusliku taustaga inimesed, kes ei usaldanud riigiasutusi.

Ta lubas rahvale anda tagasi erastatud kullakaevandused, "varastatud" rahvusliku rikkuse. 2021. aasta mais tehtud seadusemuudatus lubas Kõrgõzstanil üle võtta ettevõtteid, kui need põhjustavad keskkonnale kahju. Seda seadust rakendati Kumtori kullakaevanduse puhul, mis võeti juba samal kuul üle. Pärast läbirääkimisi otsustas Centerra Gold kaevanduse maha müüa ja 2022. aasta augustist oli kullakaevandus Kõrgõzstani riigi oma.

Džaparov on nimetanud korruptsioonivastast võitlust oma esmaseks prioriteediks ja on näiliselt võidelnud korruptsiooniga. Ta on arreteerinud mitmed korruptsioonis süüdistatud kurjategijaid (Raimbek Matraimov, Kamçıbek Kölbayev), kuid tavaliselt on kurjategijad vabanenud kiiresti ja karistused olnud pigem sümboolsed. Mõned spetsialistid on väljendanud arvamust, et Kõrgõzstani organiseeritud kuritegevus on mänginud Džaparovi võimuletulekul rolli, kuid otsesed tõendid selle kohta siiani puuduvad. Samal ajal on ka ajakirjanikud paljastanud nepotismi tõusu riigis, näidates et Džaparov on paigutanud vähemalt kuus sugulast kõrgetele riiklikele ametikohtadele.

pisi|Vladimir Putin ja Džaparov 2024. aasta võidupäeva tähistamisel

Pärast võimule saamist on Džaparov piiranud meediavabadust Kõrgõzstanis. 2021. aastal võttis ta vastu valeinfo seaduse, mis võimaldab valitsusasutustel sulgeda või blokeerida veebisaite, mis avaldavad valitsus poolt eksitavat või valeks tunnistanud teavet. Seadust hakati kasutama poliitiliste eriarvamuste mahasurumiseks. Venemaa eeskujul võeti vastu ka välisagentide seadus, mis nõudis välisrahastust saavate mittetulundusühingute  registreerimist "välisriikide esindajatena" ning nende allutamist finantsaruandlusele ja ulatuslikule riiklikule järelevalvele. Džaparovi presidentuuri ajal on piiratud mitut väljaannet, näiteks Azattyk, Kloop ja Temirov Live on langenud läbiotsimiste ja sulgemisotsuste ohvriks. On esinenud ka poliitiliste oponentide rõhumist. Mõned päevad enne presidendi ametisse astumist vahistati kaks Džaparovi vastu kandideerinud kandidaati Abdil Segizbayev ja Kursan Asanov.

Džaparovi on iseloomustanud ka lähenemine Venemaale ja venemeelne poliitika. Tema võimuloleku ajal on majanduskontaktid Venemaaga kasvanud märkimisväärselt. Džaparov vormistas ka kahepoolse lepingu Venemaa sõjaliste rajatiste tugevdamiseks Kõrgõzstanis, mis näeb ette rohkem sõjalennukeid ja täiustatud õhutõrjesüsteeme Venemaa sõjaväebaasis Kantis. Üldiselt on Kõrgõzstan siiski püüdnud arendada tugevamaid sidemeid oma naabritega ja sõlminud mitmeid energia- ja transpordiprojektide leppeid.

pisi|Ilham Alijev ja Džaparov Xıdırlı kooli avamisel (2024)

 Isiklik elu 

Džaparovi vanemad olid Nõukogude Liitu naasnud Hiinast kuus aastat enne tema sündi, kuhu nad olid pagenud 1930. aastatel stalinistlike repressioonide eest. Džaparovi isa Nurkožo ja ema Kadina peres kasvas kokku üles kümne last, vanemad olid karjased. Mõned Džaparovi eelkäijad olid ka kasahhid. 

Ta abiellus 1991. aastal Aygul Asanbaevaga, kellega tal on neli last. 

Tema ajast Džogorku Kengeši kolmandas koosseisus pärineb tema sõprus Kamtšõbek Tašijeviga, kellega on nad koos sattunud mitu korda kaklustesse poliitiliste vastastega ja hiljem koos poliitikas tegutsenud. 

Džaparov räägib kirgiisi ja vene keelt. 

Tunnustus

 2023 Austuse orden (Venemaa)

Viited

Kategooria:Kõrgõzstani presidendid
Kategooria:Kõrgõzstani peaministrid
kategooria:Sündinud 1968