Videokujundus

Videokujundus (originaalnimetusega inglise keeles video design või projection design) etenduskunstide kontekstis on performatiivse sündmuse jaoks videotehnika ning projektsioonitehnoloogia vormis loodud kujundus. Videokujunduse loob videokujundaja, kes töötab koos lavastaja, etendaja või kunstnikuga.Jansen, T. 2019. Loengu konspekt (käsikirjaline materjal)

 Videokujundus teatris 
Teatris on videokujundus muutnud traditsioonilisi ruumi ja lavakujunduse käsitlusi. Staatilised taustad muutuvad maastikeks, lavad detailsemateks stseenideks ning tegelased saavad keskkonnaga suhelda viisil, mis videokujunduse kasutuselevõtuni polnud teostatav. Videokujundus võimaldab luua reaalajas visuaalefekte, mis annavad teatrielamusele dünaamilise mõõtme.

 Peamised töövahendid 
 Arvuti
 Videotarkvara – peamiselt kasutavad videokujundajad Adobe tarkvaraprogramme Photoshop, Illustrator, Premiere Pro, After Effects ja kujunduse esitamiseks Illumin või Resolume Arena.
 Projektor
 Kaamera 
 Projektsiooniekraan

 Ajalugu 
Videokujunduse tehnoloogiline ja kunstiline areng on lahutamatult seotud varjumängu, gobode ja slaidiprojektorite evolutsiooniga. Need varasemad vahendid moodustavad vundamendi, millele tuginevad tänapäeval kasutatavad digitaalsed projitseerimistehnikad.

 Varjuprojektsioonid 
Kui inimesed kuulevad sõna „projektsioon“, seostavad nad seda sageli kaasaegsete digitaalsete videoprojektsioonidega. Tegelikult ulatuvad projektsioonide juured üle 2000 aasta tagasi, kaugesse aega enne kaasaegse teatritehnoloogia teket. Varjunukukunst, mida peetakse kaasaegsete projektsioonide eelkäijaks, arvatakse pärinevat Hani dünastia perioodist. Legendi järgi leidis keiser Han Wudi nõuandja lohutava lahenduse keisri leinale tema armastatu kaotuse pärast, elustades naise mälestuse varjude mängu abil. Varjunukuteater suudab luua intiimse ja emotsionaalse sideme publikuga, pakkudes samal ajal visuaalset sügavust ja liikumise illusiooni.

Sarnanedes varjunukuteatrile, hakkasid 1800. aastatel Euroopas palju populaarsust koguma varjukastid - taustvalgustusega puidust kastid. Need kastid sisaldasid kihte puidu või paberi kujul, et luua sügavuse ja vormi illusioone. 1900. aastate alguses populariseeris kunstnik Joseph Cornell varjukastide kasutamist kunstiteostena, olles nende ainulaadsete visuaalsete kompositsioonide looja. Cornelli loomingus on selgelt näha tema mõju teatrikunstile, kus varjukastid hakkasid mängima olulist rolli visuaalsete ja narratiivsete elementide ühendamises.

 Gobod 
alt=|pisi|Gobo
Gobod on varajane näide sellest, kuidas tehnoloogia abil on võimalik teatri visuaalseid elemente kujundada, projitseerides valgusega mustreid ja kujundeid. Tänapäeval on need saanud digitaalse edasiarenduse, kus traditsiooniliste metallist või klaasist gobode asemel saab projitseerida mustreid otse digitaalsete projektorite abil.

 Slaidiprojektor 
1925. aasta 35 mm filmi leiutisega tulid kasutusele ka slaidiprojektorid, mis algselt sarnanesid gobodega, kuid pakkusid värvilisi kujutisi. 1950–1990. aastatel olid slaidiprojektorid oluliseks vahendiks teatris, küll aga oli nende kasutamine kohmakas ja kallis. Need projektorid sillutasid siiski teed kaasaegsetele tehnikatele, võimaldades lavale tuua fotorealistlikke pilte ja värviküllaseid kujutisi, mis rikastasid lavastuste visuaalset keelt.
alt=|pisi|214x214px|Sony DV-2400

 Videotehnoloogia 
1960. aastate keskel tuli turule Sony Portapak (patareidega varustatud iseseisev videolintide analoogsalvestussüsteem), mis võimaldas videomaterjali luua väljaspool telestuudiot. Kunstnike tähelepanu ja huvi tekitas Nam June Paik, kes Portapaki 1965. aastal esimesena kasutusele võttis. 1970. aastatel lisandus videokassettide tehnoloogia, mis laiendas videokunsti võimalusi eskperimenteerimiseks. Kuni 1990. aastateni oli videokunst piiratud kaamera ja kassettidega, hiljem lisandusid arvutiga loodud graafika võimalused, mis ei eeldanud enam kaamera kasutamist.

 LED-tehnoloogia 
21. sajandi alguses tõi LED-tehnoloogia kasutuselevõtt teatrites kaasa murrangulise arengu lavakujundustes. Opera Australia on kasutanud LED-tehnoloogiat etenduste täiustamiseks, mitte asendamiseks, rõhutades visuaalset mitmekesisust ja suuremat publikuhuvi, eriti noorema põlvkonna seas. Kunstiline juht Lyndon Terracini rõhutab, et kaasaegse tehnoloogia eesmärk on täiustada lavastusi, mitte varjutada näitlejate tööd. Kuigi visuaalide kasutamine toob uusi võimalusi, säilitatakse endiselt traditsioonilised lavakujundused, et pakkuda mitmekülgset repertuaari. Samuti kasutatakse ekraanide rentimist kulutõhusa lähenemisena, mis võimaldab uuendada tehnoloogiat ilma liigsete kulutusteta. 

 Lavastusala videotehniliste töötajate jaotuvus 

 Videokujundaja (originaalnimetusega inglise keeles video editor) on lavastusmeeskonna liige, kes loob videokujunduse lavastuslikule sündmusele kasutades erinevaid videotehnilisi lahendusi.
 Videokunstnik  (originaalnimetusega saksa keeles videokünstler) on kunstnik, kes loob videokujundusi lavastuslikele sündmustele, kasutades erinevaid videotehnilisi võimalusi.
 Videotehnik (originaalnimetusega inglise keeles audio video (AV) või technician, saksa keeles videotechniker) on  tehniline töötaja, kes abistab kunstnikku videorežii teostamisel ja vastutab tehniliselt lavastuse videolahenduse kvaliteetse esitamise eest.
 Projektsioonikunstnik (originaalnimetusega inglise keeles projection mapping artist) on kunstnik, kes loob ruumilisi liitreaalsusi lavastuslikele sündmustele videokujunduse ja mitmesuguste (video)tehniliste lahenduste (sh 3D-kaardistamise) abil.

 Videokujundus Eesti teatris 
Eestis hakkas videokujunduse kasutamine muutuma populaarsemaks 21. sajandi alguses, eriti pärast digitaalsete tehnoloogiate arengut. Uue sajandi pealetulekuga muutus videotehnoloogia teatris üha tavalisemaks ning paljud loojad, kelle lavastustes mängib videokujundus olulist rolli, tõusid esile. Tiit Ojasoo ja Ene-Liis Semper on kaks sellist autorit, kelle teostes on videokujundus sageli kasutusel tähtsa töövahendina. Erinevates lavastustes on nad videokujundust peamiselt kasutanud live-formaadis. Tuntuimad nende teosed, kus videokujundus esindatud, on NO72 „The Rise and Fall of Estonia", NO40 „Pööriöö uni", NO88 „ГЭП ehk Garjatšije estonskije parni", „Macbeth" ja „Kuritöö ja karistus".

Eesti tuntumad videokunstnikud on Taavi Varm, Alyona Movko, Pille Kannimäe, Emer Värk ja Argo Valdmaa.

Videokujundajaks on võimalik õppida Tartu Ülikooli Viljandi kultuuriakadeemias, kus vastuvõtt toimub üle aasta.

 Eesti lavastusala videotehniliste töötajate loetelu 

 Rahvusooper Estonia 

 Rene Topolev, videotehnik  

 Kalev Timuska, heli- ja videoala juhataja 

 Eesti Noorsooteater 

 Mikk Mengel, video- ja helitehnik 
 Erik Pello, video-, valgus- ja helitehnik 
 Aigar Vals, video- ja helitehnik 
 Mait Visnapuu, video- ja heliosakonna juht 

 Eesti Draamateater 

 Ann Einberg, heli- ja videomeister 
 Jana Liisa Johannson, heli- ja videomeister 
 Tanel Paliale, heli- ja videomeister 
 Taaniel Pogga, heli- ja videomeister 
 Tristan Rebane, heli- ja videomeister 
 Tauno Makke, heli- ja videoala juhataja 
 Pille-Riin Tipp, heli- ja videomeister 

 Ugala Teater 

 Margo Siimon, tehnikajuht 

 Tallinna Linnateater 

 Tom Tristian Kidron, videotehnik 

 Vanemuine 

 Andres Tirmaste, heli- ja videoala juht 
 Andreas Kangur, heli- ja videomeister 
 Juho Porila, heli- ja videomeister 
 Mihkel Kahro, heli- ja videomeister 
 Ivar Pilvar, heli- ja videomeister 
 Martin Salundi, heli- ja videomeister 

 Endla Teater 

 Argo Valdmaa, videomeister 
 Antti Aalmaa, videomeister 

 Vaba Lava 

 Laura Romanova, multimeedia spetsialist 

 Viited 
Kategooria:Disain

 Välislingid 
 Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia
 Teater NO99. (s.a.). Teater. No. 99. Vaadatud 30. detsembril 2024