Antimeetod

Antimeetod (eesliide “anti-” vanakreeka keelest pärinev aktiivne morfeem tähenduses vastu-, vastas-, vastand-) on uute meetodite loomise asemel eksisteerivate meetodite ning nende kasutamiseks vajalike tingimustekriitiline vaatlemine, kirjutas muusikateooria professor Kevin Korsyn. Võttena on antimetodoloogia midagi, mida ei saa üle kanda ühelt valdkonnalt teisele. Seega kui kasutada meetodi mõistet pedagoogika valdkonnas ning kui näiteks tantsuõppes on meetodiks mäng siis selleks, et leida antimeetod, peab kahtluse alla seadma kõik selle meetodi töötamiseks vajalikud tingimused. Leitud antimeetodit ei saa üle kanda näiteks keeleõppesse, sest tingimused on seal teistsugused.

Eesti keeles on antimeetodi mõistet kasutanud näiteks eesti kuraator ja kunstikriitik Hanno Soans, kes kirjeldab antimeetodit kui juhuslikult kätte juhtuvate vahenditega tegutsemist. 

 Antimeetod ja postmeetod 
On kasutatud ka terminit “postmeetod”, kus eesliide “post-” tähendab millegi järgne, kuid terminis “postmeetod” võib seda mõista nii vastandumise (ehk antimeetodina), meetodist loobumise kui ka meetodite segamisena. Anti- või postmeetodi ühe arengu põhjuseks on loetud teadlaste suutmatust leida ühest meetodist olulisi eeliseid teiste ees. Kindla meetodi eelistamise asemel on muud mõjutavamad tegureid, näiteks õpetaja entusiasm või meetodi uudsus.

 Viited 

Kategooria:Metodoloogia