Sagedusmultipleksimine

Sagedusmultipleksimine ehk sagedusjaotusega multipleksimine (ingl Frequency-Division Multiplexing; lühend FDM) on üks lihtsamatest multipleksimise tehnikatest. Tegemist on analoogtehnikaga, mille puhul sideühenduseks kasutatav sagedusvahemik jaotatakse mitmeks väiksema laiusega kanaliks, nii et nende kaudu saab korraga edastada mitu signaali.

Tööpõhimõte
pisi|Multipleksimise ja demultipleksimise skeem
Sagedusmultipleksimisel jaotaatakse sisendsignaalid erinevatesse sageduskanalitesse. Selleks et üheaegselt kasutatavad sageduskanalid oleksid üksteisest eraldatud ning nende vahel ei tekiks interferentsi, on kanalite vahel kaitsevahemikud. Kuna seetõttu jääb teatud osa sidekanali ribalaiusest kasutamata, peetakse kaitsevahemike vajadust üheks sagedusmultipleksimise miinuseks. Seda probleemi pole näiteks aegmultipleksimise juhul.  Multiplekser moodustab saadetavatest signaalidest  lineaarse summeerimise teel komposiitsignaali, mis  edastatakse vastuvõtupoolel demultiplekserile. See jaotab signaalid eri kanalitele, nii nagu olid  enne sageduskanalitesse jaotamist.

Sagedusmultipleksitud signaalide edastamiseks on võimalik kasutada näiteks koaksiaalkaablit või valguskaablit, juhtmevabalt saatmiseks raadiolaineid.

Kasutus
Sagedusmultipleksimine on leidnud kasutust telefonside süsteemides ja "punktist punkti" mikrolainesüsteemides.

Mobiilsidevõrgu puhul jagatakse ribalaius samuti mitmeks kanaliks ning iga kasutaja telefoniühendusele eraldatakse sagedusriba.  Kahesuunaliseks ühenduseks oni vaja kaks 30 kHz laiust sagedusriba, millest üks oli signaalide vastuvõtmiseks ja teine saatmiseks. Seejuures luuakse sageduskanal vaid juhul, kui ühendus on vajalik (näiteks sõnumi saatmiseks).

 Viited 

Kategooria:Telekommunikatsioon