Kere (ehitis)

Kere (ka keres ja keri) oli ajutine kalurionn, mida talvisel noodapüügil kasutasid põhiliselt Peipsi kaluridArvi Ränk. Eesti etnograafia sõnaraamat. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 1996. Lk 58.

 Ajaloost 
Eestis oli kere tuntud hiljemalt 17. sajandist, Põhja-Euroopas oli see juba varemgi laialdaselt levinudEesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Tallinn, Ühiselu AS trükikoda. Lk 80.

 Suurus 
Kere oli väike neljakandiline harikatusega ehitis, kõrgusega 2–3 meetrit, põrandapinnaga 4–9 m2. Kere suurus sõltus sellest, kas seda kasutasid võrgumehed või suurem hulk püüdjaid. 

 Ehitus 
Palkidest või lattidest ehitati onni tugiraam, seinte ja katuse kate oli puukoorest, hiljem ka laudadest. Põrandaks olid lahtised lauad, õled või hein jää peal. Ehitisel oli uks ja üheruuduline klaasaken, sees oli väike ahi, mille plekk-korsten pandi läbi seina või katuse. Katuse all oli õrs riiete kuivatamiseks. Tuleasemeks oli liiva või mullaga täidetud laudkast ehk patsas.

 Kasutamine 
Kered ehitati valmis maal ja püügihooaja algul veeti need regede või jalastega järvejääle, kus nad paiknesid reas, jättes vahed hobuste ja varustuse tarvis. Püügi vaheaegadel süüdati sees lõke, mis andis sooja. Kala keedeti õrre külge riputatud pajas. Püügihooaja lõpul veeti kered kaldale tagasi.

 Viited 

 Välislingid 
Kere, Eesti Rahva Muuseum

Kategooria:Etnograafia
Kategooria:Ehitised
Kategooria:Taluarhitektuur