Konsensuaalsed lepingud Rooma õiguses

Konsensuaalseteks lepinguteks (obligatsiones consensu contrahuntur) nimetatakse üksmeele alusel sõlmitud lepinguid. See lepingute liik tuli Rooma õigusse preetorite tegevuse tulemusel rahvaste õiguse (ius gentium) kaudu.Dig. 19.2.1. Siin ja edaspidi on kasutatud Rooma õiguse allikad teosest: Hesi Siimets-Gross, Merike Ristikivi. Fontes iuris Romani. Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 2019. ISBN

Üksmeele alusel sõlmiti Vana-Roomas ostu ja müügi, kasutamis- (üüri/rendi, töövõtu ja töösuhete), seltsingu- ja käsunduslepingud.Inst. 3.22. pr.  Neid lepinguid ei pidanud tingimata kirjalikult vormistama,Inst. 3.22.1.  vaid piisas, kui pooled jõudsid kokkuleppele selles, mida nad üksteisele vastastikku võlgnevad. Need lepingud kohustasid pooli täitma ka hea usu (bona fides) nõudeid.Inst. 3.22.3.  

Konsensuaalsed lepingud erinesid teistest lepingu liikidestGaiuse lepingute klassifiktsioonis (Inst. 3.13.2.) eristatakse reaalseid, verbaalseid, literaalseid ning konsensuaalseid lepinguid. Reaalsed on need lepingud, mille kehtivuseks oli lisaks kokkuleppele vajalik asja (res) ühelt isikult teisele üleandmine; verbaalsete lepingute kehtivuseks tuli lausuda teatud kindlad sõnad; literaalsete lepingute kehtivuseks oli vajalik kirjaliku dokumendi koostamine. Vt ka Elmar Ilus, Rooma eraõiguse alused. Tartu: Tartu Riiklik Ülikool, 1969. ISBN lk 148. selle poolest, et nende kehtivuseks piisas ainult poolte kokkuleppest (consensus). Teiste lepingu liikide juures nõuti lisaks kokkuleppele ka asja üleandmist, kindlate sõnade lausumist või kirjaliku dokumendi koostamist.Ibid.

Viited

Kategooria:Rooma õigus