Communio

Communio (ladina keelest antiphona ad communionem 'antifon armulaua juurde') ehk armulaualaulH. Uleksin. Varajase muusika terminoloogia. Magistritöö. Tartu, 2006 on laul, mis missaliturgial kõlab armulauasakramendi jagamisel ning kuulub missa propriumi.

Alates 4. sajandist sai armulaualauluks eelistatult 33. (34.) psalm, just selle 9. versus "Gustate et videte quam suavis est Dominus" ('maitske ja vaadake, et Issand on hea') koos antifoniga. Nagu ofertooriumi puhul jäi rituaali lühendes aja jooksul kasutusele ainult antifon. Erandiks on leinamissa, kus antifoni "Lux aeterna" järel kõlab versus "Requiem aeternam" ja selle lõpus kordub antifoni lõpp alates sõnadest "Cum sanctis tuis".T. Siitan. Keskaja muusika aastani 1300. Tallinn, 1989

Gregooriuse communio-meloodiad on võrdlemisi lihtsas neumalises stiilis (silbile vastab väike noodirühm, 1–4 nooti). Paljudes meloodiates esineb omapärane tonaalne ebapüsivus.

 Viited 

 Välislingid 
 III tooni communio Gustate et videte
 VIII tooni communio Ego sum vitis vera
 H. Isaaci vaimulik motett neljale häälele "Gustate et videte"
 O. Lassuse vaimulik motett viiele häälele "Gustate et videte"

Kategooria:Keskaja muusika
Kategooria:Missa