Riigikohtu otsus 3-2-1-4-06

Riigikohtu lahendi 3-2-1-4-063-2-1-4-06, Riigikohtu tsiviilkolleegiumi 30. märtsi 2006. a kohtuotsus on Gulf International Lubricants poolt esitanud Tallinna Linnakohtusse hagi Gulf Oil Estonia vastu, nõudes kohustada kostjat lõpetama hageja kui kaubamärkide "Gulf + kuju" ja selle omaniku ainuõiguste rikkumine kaubamärkide kasutamisega.

 Asjaolud 
Pooled vaidlesid selle üle, kas kostjal oli õigus hageja nõusolekuta kasutada hageja nimele registreeritud kaubamärke tuvastatud viisil. Vaidlusi tekkitas tol ajal kehtiv KaubamärgiseaduseKaubamärgiseadus (lühend - KaMS) § 16 lg 3 ei võimeldanud tavapäraste tõlgendamisviise kasutades keelata kaubamärgiga tähistatud ja käibesse lastud kauba edasist ärieesmärgil kasutamist.

Kostja on omaette väitnud, et ta käitus kooskõlas KaMS § 16 lg-ga 3 ja direktiivi nr 89/104/EMÜFirst Council Directive 89/104/EEC of 21 December 1988 to approximate the laws of the Member States relating to trade marks art 7 lg-ga 1. Kaubamärgiseaduse mõttest ja Euroopa Kohtu tõlgendustest  tulenevalt hõlmab õigus kaubamärki ärieesmärgil kasutada ka õigust kaubamärgiga tähistatud tooteid reklaamida. 

 Kohtuotsus 
Kohus ütles, et kuna Eesti Vabariik on Euroopa Liidu liige, tuleb kaubamärgivaidluse lahendamisel ja siseriikliku õiguse tõlgendamisel ning kohaldamisel arvestada ka Euroopa Liidu tööstusomandi kaitset reguleerivate normidega. Siseriikliku õigust tõlgendades kohtud on jätnud tähelepanuta seda, et KaMS § 16 lg 3 ei ole kooskõlas direktiivi nr 89/104/EMÜ § 7 lg-ga 2, mille järgi võib kaubamärgi omanikul olla kaubamärgiga tähistatud kauba ärieesmärgil kasutamise keelamiseks ka muu õiguslik (s.o õigustav) põhjus. Euroopa Kohtu praktika järgi on selline muu põhjus kaubamärgi kasutamise keelamiseks olemas nt juhul, kui edasimüüja poolt kaubamärgi kasutamine muidu lubatud kauba tavapärasel reklaamimisel kahjustab oluliselt kaubamärgi omanikku.Asi C-337/95, Parfums Christian Dior SA and Parfums Christian Dior BV v Evora BV

Kaubamärgiseaduse eelnõu seletuskirjas on märgitud, nagu oleks vaidlusalune lõige kooskõlas direktiivi nr 89/104/EMÜ art-ga 7. Sellest võib järeldada, et seadusandjal ei olnud teadlikku ega tahtlikku soovi kehtestada direktiivist erinevat regulatsiooni.

Lähtudes Euroopa Kohtu praktikast, tuleb direktiivi alusel kehtestatud siseriikliku regulatsiooni tõlgendamisel võimalikult arvestada direktiivi põhimõtteid vaatamata sellele, et õigusvaidluses ei saa tugineda kodanike suhtes ainuüksi direktiivile.

 Viited 

Kategooria:Riigikohtu kaasused