Silmutorbik

Silmutorbik (ka silmumõrd) oli kuusekoorest või männipeergudest koonusjas püünis silmude püüdmiseks.Eesti etnograafia sõnaraamat. 1995. Koostanud Arvi Ränk. Tallinn, AS Pakett trükikoda. Lk 195

Silmutorbiku ehitus
Silmutorbik oli kuni 60 cm pikkune, tema pujus ligikaudu 20 cm suuavaga. Pujus ja suuäär olid tehtud kasetohust, otsaava oli suletud õlgedega.Eesti rahvakultuuri leksikon. 2000. Koostanud Ants Viires. Tallinn, Ühiselu AS trükikoda. Lk 267 Püügil seoti 50–60 torbikut tagumist otsa pidi lühikeste nööride abil ligikaudu poolemeetriste vahedega ühise selgnööri külge, mis oli varustatud raskuste ja ujukitega. Mõrd lasti vette suuavaga pärivoolu. Silmude kättesaamiseks piisas hiljem otsaava prundi äravõtmisest. Kui silmu oli palju, tuli nende välja võtmiseks mõnikord mõrd purustada.

Kasutuskohad
Silmutorbikud olid Eestis kasutusel vaid Narva jõel. Samalaadseid peergudest silmumõrdu kasutati ka Ingeris ja Onega jõel, samuti Soomes ja Rootsis.

Tänapäev
Silmutorbik on kehtivas kalapüügieeskirjas defineeritud kui kooniline, kuni 30 cm suu läbimõõduga juhtaiata ja tiibadeta püünis.

Silmumõrd on sama eeskirja järgi juhtaia ja tiibadeta püünis, mille suu on kuni 0,5 m kõrge ja kuni 1 m lai ning pujuse diameeter on kuni 5 cm.Vabariigi valitsuse määrus. 16.06.2016. § 7.4

Vaata ka
mõrd
rüsa 
noot
sääs

 Viited 

 Välislingid 
Silmumõrd, Eesti Rahva Muuseum
Lõkspüünised

Kategooria:Kalapüügivahendid
Kategooria:Etnograafia