Ruhi

Ruhe ehk ruhi on ühest puutüvest õõnestatud paat (ühepuupaat), mis meenutab küna. See on maailma vanimaid paadivorme.

Hülgenahast paadid polnud siseveekogudel liikumiseks piisavalt usaldusväärsed, mistõttu hakati otsima võimalusi ehitada veekindlamaid sõidukeid. Tekkis mõte valmistada veesõiduk jämeda puu tüvest. Selleks sai ruhe – seest tühjaks õõnestatud puutüvi, mida hakati kasutama  liikumiseks siinsetel jõgedel ja väiksematel järvedel. 

Ruhi õõnestati haava- või männipuust. Eestis kasutati selliseid veesõidukeid veel 20. sajandi alguses ning põhjaeesti murretes kasutati selle kohta ka sõna künaEesti rahvakultuuri leksikon. 2000. Koostanud Ants Viires. Tallinn, Ühiselu AS trükikoda. Lk 251.

Ruhe valmistamiseks tükeldati puutüvi paraja pikkusega osadeks, muudeti õõnsaks kivikirvega ja põletati seest tühjaks. Lihtne ruhe kujutas endast tömpide otstega õõnsat, paksude parrastega ühepuupaati, mille laius nii otstes kui ka keskel oli ligilähedaselt ühesugune. 

Robustse välimusega veesõidukit kasutasid  siseveekogude ääres elavad inimesed eelkõige kalapüügiks. Ruhet lükati edasi tõugates veekogu põhjast pika lati või mõlaga. Ruhed muutusid mitme aastatuhande keskel sedavõrd populaarseks, et need olid Eestis kasutuses veel ka 19. sajandil. Kiviaja inimesed liikusid rannalähedastes vetes nii ruhede kui ka nahkpaatidega. 

Ruhe oli raske veesõiduk, kuna selle seinad olid paksud. Niisamuti oli probleeme ruhe püstuvusega – see võis kergesti ja ootamatult ümber minna. Vees kiiremaks liikumiseks pidi veesõiduki kere olema esi- ja tagaosas kitsam ja robustsest ruhest voolujoonelisema kujuga. Tasakaalu saavutamiseks kinnitati ruhele lattidest või laudadest tiivad või ühendati ruhed paarikaupa kaksikruhedeks.Eesti etnograafia sõnaraamat. 1995. Koostanud Arvi Ränk. Tallinn, AS Pakett trükikoda. Lk 182

Juba varasel ajal arendati lihtsast ühepuupaadist – ruhest välja keskelt laiemaks painutatud haabjas.

 Viited 

 Välislingid 
 Ruhi, Eesti Rahva Muuseum

Kategooria:Paadid
Kategooria:Etnograafia