Kvantväljateooria

Kvantväljateooria, ka väljade kvantteooria, (inglise keeles quantum field theory) on teoreetilises füüsikas teoreetiline raamistik, mis ühendab klassikalise väljateooria, erirelatiivsusteooria ja kvantmehaanika ning mida kasutatakse subatomaarsete osakeste (osakestefüüsikas) ja kvaasiosakeste (kondenseeritud aine füüsikas) füüsikamudelite väljatöötamiseks. 

Ajalugu
Kvantväljateooria areng algas 1920. aastatel valguse ja elektronide vaheliste interaktsioonide kirjeldamisega, mis kulmineerus 1940. aastatel esimese kvantväljateooria – kvantelektrodünaamika – loomisega. Peamiseks teoreetiliseks takistuseks oli peagi erinevate lõpmatusnähtude ilmumine ja püsimine häiritusarvutustes, probleem lahendati alles 1950. aastatel renormaliseerimise protseduuri leiutamisega. Teiseks suureks takistuseks oli kvantväljateooria võimetus kirjeldada nõrku ja tugevaid vastastikmõjusid. Kalibratsiooniteooria väljatöötamine ja standardmudeli loomine 1970. aastatel viisid kvantväljateooria renessansini.

Kvantväljateooriaid
Konformne väljateooria
Kvantkromodünaamika
Kvantelektrodünaamika
Kvantfleivodünaamika
Kvanthadronidünaamika
Schwingeri mudel
Standardmudel
Stringiteooria
Topoloogiline kvantväljateooria
Wessi-Zumino mudel
Wessi-Zumino-Witteni mudel
Yangi-Millsi kvantteooria
Yangi-Millsi teooria
Yangi-Millsi-Higgsi mudel