Afekt (filosoofia)

Afekt (ladina keeles affectus või adfectus) on Baruch Spinoza filosoofias kasutatav kontseptsioon, mille on välja töötanud Henri Bergson, Gilles Deleuze ja Félix Guattari, mis panevad rõhku kehalisele või kehastunud kogemusele. Afekti mõiste on psühholoogias ja teistes valdkondades erineva tähendusega.

Spinoza jaoks, nagu on kirjeldatud tema teose "Eetika" teises ja kolmandas osas, on afektid keha ja vaimu seisundid, mis on seotud (aga mitte sünonüümsed) kolme peamist liiki tunnete ja emotsioonidega. Need kolm on: nauding või rõõm (laetitia), valu või kurbus (tristitia)  ja iha (cupiditas) või isu. Järgnevad filosoofid Gilles Deleuze, Félix Guattari ja nende tõlkija Brian Massum, kuigi afekti kasutus on otseselt Spinoza tööst tuletatud, teevad teravamalt vahet afekti ja tavamõistes emotsioonide vahel. Afekte on raske hoomata ja mõtestada, sest nagu Spinoza ütleb, on "afekt või mõistuse kirg [animi pathema] on segane idee", mida on võimalik tajuda vaid muutusena keha elujõu suurenemises või vähenemises, mida see põhjustab. Afekti mõiste on keskne afektiivses pöördes, mida tuntakse humanitaar- ja sotsiaalteadustes.

 Spinoza töödes 

Baruch Spinoza töös "Eetika" III osa definitsioonis 3 on mõiste "afekt" (traditsiooniliselt tõlgitud kui "emotsioon")  kehas(ka mõistuses) toimuv muutus või variatsioon, mis tekib teise kehaga interakteerumise tagajärjel ja suurendab või vähendab organismi tegevusvõimet (potentia agendi):"Afekti abil mõistan keha kiindumusi, mille kaudu keha võime tegutseda suureneb või väheneb, on toetatud või piiratud, ja samal ajal nende kiindumuste ideid."Afekt on seega neutraalsema termini "kiindumus" (effectio) erivorm, mis tähistab millegi vastuvõtmist, keha režiimi, seisundit või omadust maailma või loodusega (või lõputu "ainega") suhestuda. III osas "Emotsioonide/afektide definitsioonid" määratleb Spinoza 48 erinevat afekti, sealhulgas armastus ja vihkamine, lootus ja hirm, kadedus ja kaastunne. Need on peaaegu kõik kolme põhilise afekti ilmutused:

 iha (cupiditas) või isu (appetitus), mida defineeritakse kui "inimese olemust ennast niivõrd, kuivõrd tema olemus on loodud sihina tegevusele, mis on tingitud konkreetsest kiindumusest" 
 rõõm (laetitia), mida defineeritakse kui "inimese üleminekut vähem täiuslikust olekust suurema täiuslikkuse olekusse"  ja
 valu või kurbus (tristitia), mis on määratletud kui "inimese üleminek suurema täiuslikkuse olekust vähem täiuslikusse seisundisse". Spinoza arvates on Jumala tegevusvõime lõpmatu, igasugune kiindumus, mis suurendab organismi aktiivsust, viib suurema täiuslikkuse poole. Afektid on üleminekuolekud või -režiimid, sest need on elutähtsad jõud, mille abil organism püüab tegutseda teiste jõudude vastu, kes tegutsevad selle vastu ja seisavad selle vastu pidevalt või hoiavad seda kontrolli all.

 Bergson 
Henri Bergson väidab teoses "Matter and Memory "(1896), et me ei tunne oma keha ainult "ilma" arusaamade kaudu, vaid ka "seestpoolt" kiindumuste kaudu (prantsuse keeles: affections).

 Deleuze'i ja Guattari töödes 
Mõisted "afekt" ja "kiindumus" tulid esile Gilles Deleuze'i ja Félix Guattari teoses "A Thousand Plateaus", teose "Kapitalism ja skisofreenia" teises osas. Tõlkija Brian Massumi annab kasutatud terminoloogiat käsitlevates märkustes sõnadele järgmised definitsioonid:AFEKT / KIINDUMUS. Kumbki sõna ei tähenda isiklikku tunnet. L'affect (Spinoza affectus) on võime mõjutada ja olla mõjutatud. See on eelpersonaalne intensiivsus, mis vastab üleminekule keha ühest kogemuslikust seisundist teise ja mis tähendab selle organismi tegutsemisvõime suurendamist või vähenemist. L'affection (Spinoza affectus) on iga selline seisund, mida peetakse kokkupuuteks mõjutatud keha ja teise, mõjutava keha vahel (keha on võetud kõige laiemas mõttes, hõlmates "vaimseid" või ideaalseid kehasid) .Deleuze'i sõnul ei ole afetkid lihtsalt kiindumused, kuna nad on subjektist sõltumatud. Kunstnikud loovad afekte ja meeltetajusid, "aegruumi plokke" samal ajal, kui teadus töötab Deleuze'i sõnul funktsioonidega ja filosoofia loob kontseptsioone.

 Afektiivne pööre 
Alates 1995. aastast on mitmed sotsiaal- ja humanitaarteaduste autorid hakanud uurima afektiteooriat, et mõista kogemuste sfääre (sealhulgas kehalist kogemust), mis jäävad väljapoole domineerivast esindatuse paradigmast (loodud retoorika ja semiootika alusel). Seda liikumist nimetatakse afektiivseks pöördeks. Sellest tulenevalt on need lähenemised huvitatud interaktsioonide ja kohtumiste võimalikult ulatuslikust mitmekesisusest ning interaktsioonidest ja kohtumistest, mis ei ole tingimata piiratud inimese tundlikkusega. Kanada poliitiline filosoof Brian Massumi tõlkija on mõjusalt defineerinud afekti mõisteid (vt eespool) ja on kirjutanud liikumise ja tunnetuse tähelepanuta jäetud tähtsusest kultuurilistes kontekstis ja meie suhtlemisest reaalsete ja virtuaalsete maailmadega. Sarnaselt on geograaf Nigel Thrift uurinud afekti rolli nn "mitteesinduslikus teoorias" . 2010. aastal avaldasid Melissa Gregg ja Gregory J. Seigworth ajakirja The Affect Theory Reader ning esitasid esimese afektiteooriate kokkuvõtte. Teadlased nagu Mog Stapleton, Daniel D. Hutto ja Peter Carruthers  on osutanud vajadusele uurida ja arendada afekti ja emotsiooni teooriaid. See samm on Mog Stapletoni väitel oluline tunnetusteaduse korrektse määratluse jaoks.

 Viited 

Kategooria:Filosoofia