Naiste õigused

Naiste õigused (inglise keeles women's rights) on õigused, mille all mõeldakse kogu maailma naistele ja tütarlastele kehtivaid õigusi.

Inimõiguste ülddeklaratsiooni dokument kuulutati ÜRO poolt ametlikult välja 10. detsembril 1948 kui kõigile inimestele ja riikidele kehtivate ühiste normide kogum, milles üheks deklareeritud peaeesmärgiks oli meestele ja naistele võrdsete võimaluste tagamine terves maailmas. ÜRO deklaratsiooni järgi on meestel ja naistel võrdsed inimõigused, sh õigus elada ilma vägivallata ja orjuseta, olla haritud, teenida õiglast töötasu ning omada vara.

 Ajalugu 
pisi|Video naisõiguslastest teel Washingtoni meeleavaldusele 1913. aastal
20. sajandi teisel poolel toimusid maailmas rahvusvahelisi konverentse, mis aitasid poliitiliselt kaasa naiste õiguste suurendamisele ja võrdsuse saavutamisele.

 1975. aastal Méxicos (rahvusvaheline naiste aasta)
 1975–1985 naiste kümnend
 1980. aastal Kopenhaagenis
 1985. aastal Nairobis
 1995. aastal Pekingis
 1993. aastal toimus Viinis inimõiguste teemal rahvusvaheline konverents “Naiste õigused on inimõigused“.
 1994. aastal toimus Kairos rahvusvaheline konverents “Rahvastik ja areng“.
 2012. aastal toimus Rio de Janeiros ÜRO keskkonna- ja arengukonverents, et analüüsida saavutatud edusamme alates 1992. aasta konverentsist “Keskkond ja areng". 2012. aasta konverentsil kinnitati uuesti riikide kohustused.

2015. aastal lepiti üleilmselt kokku säästva arengu eesmärgid kuni 2030. aastani. ÜRO säästva arengu eesmärk nr 5: saavutada sooline võrdõiguslikkus ning tõsta naiste ja tüdrukute otsustusõigust.

25. novembril tähistab kogu maailm rahvusvahelist naistevastase vägivalla vastu võitlemise päeva.

 Naiste õigused Eestis 
Enne kristluse tulekut oli Eesti naistel võrreldes sama ajastu muude aladega rohkem õigusi. Eestis hakati patriarhaadist rääkima 19. sajandi teises pooles, mil hakati tähtsaimaks pereliikmeks pidama vanimat poega, kes päris ühtlasi talu.

13. sajandil oli Eesti naistel suured õigused: nad sai pärida maad, mis oli tol ajal mujal haruldane. Kui rannikualadel ja saartel olid mehed meremehed ja viikingid, haris naine maad ja ka vastutas selle eest.

18. sajandil oli naise staatus tugevam kui 19. sajandil ja Eesti inimesed ei võtnud kõiki kirikuvõimu toodud uusi kombeid omaks: nii püüti Eestis keelata vallasemadel tanu kandmine. Tanu oli tol ajal Eesti kombestikus naise tunnusmärk: naiseks saadi emaduse, mitte abiellumise kaudu. Rahvas hakkas selle kombe muutmisele nii tugevalt vastu, et uut regulatsiooni ei õnnestunud juurutada.

Enne 19. sajandit oli naistel suurem vabadus ka kaasavara üle otsustamisel, näiteks kaasavaraks saadud lehm kuulus naisele, samuti said Eesti tüdrukud otsustada, kellele mehele minna, samal ajal kui paljudes teistes riikides määrasid selle tema vanemad.

 Eesti naised ettevõtluses 
1939. aastal ilmunud "Eesti majanduselu sõnaraamatu" ehk esimese vabariigi ettevõtjate biograafiate kataloogis oli umbes 1400 nime seas 40 naisettevõtjat. Enamik naisettevõtjaid ajas äri Tallinnas ja teine keskus oli Võru, kus toetas ärinaisi kohalik naisorganisatsioon Võruhõim. Enamik naisettevõtjaid tegutses nendes sektorites, mida tol ajal peeti naiste jaoks sotsiaalselt vastuvõetavaks: rõiva- ja jalatsitööstus, käsitöökodade pidamine, juuksuri-, pagari- ja kondiitritööstus. Näiteks oli Ella Kikas-Tomson Eestis esimene masintootmisel rahvarõivaste valmistaja ning tema 1930. aastal loodud ettevõttest kujunes selle tööstusharu liider Eestis; Linda Möller oli ainus sõjaeelse Eesti Vabariigi metallitootmise naisomanik ja -juht, tema ettevõte, Kassakappide ja kaalutööstuse L. Möller, tootis tulekindlaid kappe, varguskindlaid teraskappe ja kaalusid ning tegi muid metallitöid, Möller oli Tallinna Metallitööstuse Ühingu ainuke naisliige.

 Eesti naiste haridus 
1970. aastal olid 15–24-aastased naised käinud koolis keskmiselt 5,33 aastat, 2015. aastal keskmiselt 11,6. 45 aasta jooksul on 15–24-aastaste naiste õpinguaastate hulk suurenenud 6,27 aasta võrra.

15–24-aastased mehed oli vastavalt 1970. aastal käinud koolis keskmiselt 5,15 aastat. ja 2015. aastal 10,6 aastat. 45 aasta jooksul on 15–24-aastaste meeste koolis käidud aastate hulk suurenenud 5,45 aasta võrra.

 Lapsabielu 
Lapsabielu on abielu, kui tüdruk abiellub enne 18-aastaseks saamist. 2006.–2017. aasta andmetel on lapsabielude protsent kõige suurem Aafrikas. Kõige rohkem on lapsabielusid Nigeris 76%, Kesk-Aafrika Vabariigis 68%, Tšaadis 67%, Malis 52% ja Lõuna-Sudaanis 52%. Aasias on lapsabielude protsent veidi väiksem, kuid enim on neid Bangladeshis (59%) ja Nepalis (40%).

 Naiste mõjuvõim 

 Naised parlamendis 
Eesti oli 1. novembri 2018 andmetel maailmas 61. kohal 193 riigist. 2009.–2015. aastal oli maailma kesk- ja tippjuhtidest vähem kui 1/3 naisi (67 riigi arvestuses). 2017. aastal oli maailma parlamentides naisi 23,4%. 1. novembri 2018 seisuga on naiste osakaal riiklikes alam- ja ülemkodades 24%.

 Poliitilised eesmärgid soolise võrdõiguslikkuse saavutamiseks 
Euroopa Liidu Nõukogu

 2011. aastal võeti vastu Euroopa soolise võrdõiguslikkuse pakt aastateks 2011–2020.

Euroopa Parlament

 2010. aastal võeti vastu direktiiv.
 2011. aastal võeti vastu naiste ettevõtlust väikestes ja keskmise suurusega ettevõtetes puudutav resolutsioon.
 2011. aastal võeti vastu resolutsioon naiste ja ärijuhtimise kohta.

Euroopa Komisjon

 2008. aastal võttis vastu õigusakti, et edendada ettevõtlust naislõpetajate seas.

Euroopa Liit

 Euroopa poliitika naisettevõtluses on suunatud rahalisele toetamisele, kui naine alustab äritegevust, ning ettevõtlusvaimu arendamisele.

 Naiste ümberlõikamine 
15–19-aastaste tüdrukute ümberlõikamist (female genital mutilation, FGM) tehakse religioossel põhjusel. 2004.–2017. aastate andmetel oli see enam levinud Ida- ja Lõuna-Aafrika riikidest Eritreas 69% ja Etioopias 47%. Lääne- ja Kesk-Aafrika riikidest Guineas 95%, Malis 83%, Gambias 76%, Sierra Leones 74%, Mauritaanias 63% ja Burkina Fasos 58%, Araabia maadest Somaalias 97%, Djiboutis 90%, Sudaanis 82% ja Egiptuses 70%.

 Palgalõhe 

Sooline palgalõhe on keskmise palga erinevus meeste ja naiste vahel. Korrigeerimata sooline palgalõhe on erinevus meeste ja naiste keskmise brutotunnitasu vahel, mida väljendatakse protsendina meeste sissetulekust. See ei võta arvesse haridust, vanust, töötatud tunde ega töö olemust. 2021. aastal oli naiste tunnitasu Euroopa Liidus keskmiselt peaaegu 12,7% madalam kui meestel.

Kuigi ELis omandab rohkem naisi kõrghariduse, on nad tööturul meestest vähem esindatud. 2022. aasta statistika järgi töötab 28% naistest ja 8% meestest ELis osalise tööajaga. Naised lahkuvad suurema tõenäosusega tööturult laste ja sugulaste eest hoolitsemiseks. Sooline palgalõhe oleneb vanusest – palgalõhe võib suureneda naiste karjääripauside tõttu. 2021. aastal oli enamikus ELi riikides palgalõhe suurem erasektoris kui avalikus sektoris.

Üks oluline soolise palgalõhe põhjustaja on naise üleesindatus madala palgaga sektorites ja alaesindatus kõrgemalt tasustatud sektorites, nii oli 2021. aastal naiste käes 34,7% juhtivatest töökohtadest ELis. Sooline palgalõhe tähendab, et naistel on suurem vaesusrisk vanas eas. 2020. aastal olid ELis üle 65-aastaste naiste pensionid keskmiselt 28,3% madalamad meeste pensionitest. Ka pensionilõhe erineb riigiti – 41,5% Maltal 0,1% Eestis. 
 2006. aastal oli sooline palgalõhe Eestis 38,9%.
 2010. aastal oli sooline palgalõhe Eestis 32,2%.
 2014. aastal oli sooline palgalõhe Eestis 38,4%.
 2016. aastal oli sooline palgalõhe Eestis 25%.
 2017. aastal oli sooline palgalõhe Eestis 20,9%.
 2021. aastal oli sooline palgalõhe Eestis 2,5% (Euroopa suurim)
 2023. aastal oli sooline palgalõhe Eestis 13%

 Vaata ka 
 Feminism
 Naiste valimisõigus
 Naiste suguelundite moonutamine
 Lilli Suburg

 Viited 

 Välislingid 
 https://feministeerium.ee/
 https://www.globalfundforwomen.org/
 https://www.maailmakool.ee/naised-uhiskonna-sudames/
 https://www.maailmakool.ee/9-peatukk-sooline-vordoiguslikkus/
 https://www.unwomen.org/en

Kategooria:Naised
Kategooria:Inimõigused