Füüsikaline kosmoloogia

Füüsikaline kosmoloogia on kosmoloogia haru, mis tegeleb kosmoloogiliste mudelite uurimisega. Kosmoloogia kui teadus sai alguse Koperniku printsiibist, mille järgi taevakehad järgivad Maa omadega identseid füüsikaseadusi ning Newtoni mehaanikast, mis võimaldas kõigepealt neid füüsikaseadusi mõista.

Füüsikaline kosmoloogia, nagu seda praegu mõistetakse, sai alguse 1915. aastal Albert Einsteini üldrelatiivsusteooria väljatöötamisest, millele järgnesid suured vaatlusavastused 1920. aastatel: esiteks avastas Edwin Hubble, et universum sisaldab tohutul hulgal väliseid galaktikaid väljaspool Linnuteed; seejärel näitas Vesto Slipheri ja teiste töö, et universum paisub. Need edusammud võimaldasid spekuleerida universumi päritolu üle ja võimaldasid kehtestada Georges Lemaître'i Suure Paugu teooria juhtiva kosmoloogilise mudelina. 

Vaatlusliku kosmoloogia dramaatilised edusammud alates 1990. aastatest, sealhulgas kosmiline mikrolaine-taustkiirgus, kauged supernoovad ja galaktikate punanihke uuringud, on viinud kosmoloogia standardmudeli väljatöötamiseni. See mudel eeldab, et universum sisaldab suures koguses tumeainet ja tumeenergiat, mille olemust praegu hästi ei mõisteta, kuid mudel annab üksikasjalikke ennustusi, mis on suurepäraselt kooskõlas paljude erinevate vaatlustega.

Kosmoloogia tugineb suuresti teoreetilise ja rakendusfüüsika paljude erinevate uurimisvaldkondade töödele. Kosmoloogiaga seotud valdkonnad on osakestefüüsika katsed ja teooria, teoreetiline ja vaatluslik astrofüüsika, üldrelatiivsusteooria, kvantmehaanika ja plasmafüüsika.

Viited


Kategooria:Kosmoloogia