Lennubaas (1927–1940)

Lennubaas (ka Lennu Baas, 21. maist 1939 Lennuväe Baas) oli Tallinnas Lasnamäe lennuväljal paiknenud väeosa, mis tegutses aastatel 1927–1940 ja kuulus Eesti õhukaitse koosseisu.Robert Nerman Tallinna entsüklopeedia. I köide A–M. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastuse AS, 2004. Lk 283.
pisi|Lasnamäe lennuväli 1933. aastal
Lennubaasi alluvusse kuulusid mitmesugused lennundusega seotud tehnika- ja kontrolljaoskonnad, samuti lennusalk ja aviotehas.

Ajalugu
Lennubaas loodi 1. aprillil 1927 lennuväerügemendi ümberformeerimise käigus. Lennubaasi koosseisu koondati suurem osa rügemendi tehnilisest majapidamisest: tehnikajaoskond, töökojad, laod. Oma vanust luges lennubaas 1. septembrist 1919 – tehnikajaoskonna moodustamise päevast lennuväe koosseisus.

Lennubaas sai iseseisvaks väeosaks 1. juulil 1930, lennuväerügemendi likvideerimise järel selle koosseisu kuulunud väeosad iseseisvusid. 21. mail 1939 nimetati asutus ümber Lennuväe Baasiks.Frederik Gerdessen, Toivo Kitvel, Johannes Tilk. Aeg, mehed, lennukid. Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2001, lk 192. See lõpetas tegevuse 28. detsembril 1940, kuna Nõukogude võim likvideeris kogu Eesti sõjaväe. 

 Lennubaas kui väeosa 
1930. aastad algasid suurte ümberkorraldustega. 1. juulil 1930 hakati likvideerima lennuväerügementi ning 1. augustiks oli see likvideeritud. Lennuväerügemendile allunud lennukool ja lennubaas muudeti iseseisvateks väeosadeks. Kuigi lennubaas sai iseseisvaks väeosaks alles 1930. aastal, oli see täitnud oma põhiülesandeid juba alates lennukite saamisest. 1. juulil 1930 väeosa moodustamist alustanud kolonelleitnant Johannes Vellerind määrati kuu hiljem ka lennubaasi ülemaks.

1930. aasta 1. juulil moodustatud lennubaas jagunes seitsmeks allüksuseks ning hoolitses lennukite remondi ja hoolduse eest kõigis väeosades. Lennubaasis konstrueeriti ja valmistati ka eralennukeid ning õpetati välja töölisi, mis aitas kaasa eralennunduse arengule Eestis.

Lennubaasi peamine ülesanne oli remontida, kontrollida ja uuendada õhukaitseväeosade lennutehnilist varustust ning majandada Tallinnas asuvaid õhukaitseväeosasid. 

Lennubaasi koosseisu kuulusid staap, aviotöökoda, tehnikajaoskond, majandusjaoskond, sanitaarjaoskond, komando ja algusaastatel lennusalk, mis 1934. aastal muudeti kontrolljaoskonnaks. Isikkoosseis jäi üldjuhul 200 inimese kanti. Selle suurus sõltus ka ette võetud töödest, mistõttu oli 1940. aasta jaanuaris koosseisus ligi 100 inimest rohkem. Sõjaaegne koosseis võis olla rohkem kui 200 inimese võrra suurem, eelkõige aviomotoristide palkamise tõttu.

 Lennubaasi lennusalk 
Lennubaasi koosseisu kuulus aastatel 1930–1934 lennusalk, mille lennukiteks olid 1932. aastal kaks Avro Aviani, üks sanitaarlennukiks ümber ehitatav LVG ja üks vabadussõjas sõjasaagiks saadud DFW. Ülesannete hulka kuulus ka talvine ühendusepidamine saarte ja mandri vahel ning vajaduse korral Kihnu hülgeküttide abistamine. Lennubaasi lennusalk likvideeriti 1934. aastal, kuna lennukeid oli õhukaitsel vähe ja raha vanade lennukite remontimiseks nappis. Kõigele lisaks ei kuulunud otsese lennuüksuse ülalpidamine lennubaasi põhiülesannete hulka. 1930. aastate alguses leidis lennusalk rakendust nii Kihnu hülgeküttide otsingutel kui ka posti viimisel saartele. Õhukaitse suurtükiväe grupi palvel lennati seitsmel korral ka mitmesse merekindlusse. 1930. aasta 4. septembril peeti Eesti esimesed õhukaitse lennuvõistlused, eesmärgiga hinnata lendurite orienteerumisoskust ja kindlust lendamisel. 590-kilomeetrise lennu marsruut oli Lasnamäe-Rakvere-Jõhvi-Tartu-Nursi-Laatre-Tartu-Lasnamäe. Võistlusest võtsid osa kõigi viie lennuväeosa lennukid.

 Lennubaasi taristu 
Lennubaasi muutmine omaette väeosaks mõjus sellele soodsalt. 1930. aastal ehitati raudbetoonangaar, maa-alune bensiinimahuti ning ohvitseride ja üleajateenijate kasiino. 1931. aastal renditi 2000 ruutmeetri suurune maa-ala, millele rajati lasketiir.

Lennubaasi juhtkond püüdis igati parandada sõjaväelaste ja nende perekondade toitlustamist. 1940. aasta suvel, vahetult enne Moskva korraldatud riigipööret, alustati Lasnamäel suure karjalauda ehitust.

 Aviotöökoda 
Arvestades tolleaegsete lennukite töökindlust, ei olnud hoolduslüli koosseisul tööpuudust. Näiteks 1932.–1933. aastal käis töökojas remondis kümme lennukit ja 62 lennukimootorit. 

Töökojas tehti nii igapäevaseid hooldustöid kui ka kapitaalremonti. Kapitaalremont tähendas seda, et lennumasinal vahetati välja ligi kolmandik metallosi ning kõik puitdetailid. Kapitaalremondiks kulus umbes 4000 töötundi. 

Töökojas olid erinevad osakonnad: mootoritöökoda, lennukite, mõõduabinõude, tisleri- ja mehaanikatöötuba. Aastaks 1930 oli töökoda kasvanud juba peaaegu tehaseks. 1936. aastaks valmisid seal esimesed PON-1a tüüpi treeninglennukid. 

Lennukite kiire areng viis selleni, et kapitaalremonttööd ei tasunud lõpuks enam ära ning suuremat hooldust vajavad lennumasinad kanti lihtsalt maha. Seetõttu muutus aviotöökoda rohkem uute prototüüplennukite väljatöötamise kohaks.

Ülemad
Juhan Karl Fischer, 1927–1930
Johannes Vellerind, 1930–1934
Karl Haas, 1934–1940
Edmund Rokk, 1940

 Lennubaasi likvideerimine 1940. aastal 
Kohe pärast Nõukogude vägede nn täiendava kontingendi saabumist tuli õhukaitse ülemalt 18. juunil 1940 suuline korraldus, et juba järgmiseks päevaks oleksid ülemad (sh kolonel Karl Haas) oma Lasnamäe kasarmute rajoonis asuvatest korteritest lahkunud. 20. juunil anti Nõukogude vägedele üle korralikult väljaehitatud lennuväebaasi esimesed kümmekond hoonet, üle poole rajatistest loovutati 22. juuniks. Peagi paigutati hoonetesse polkovnik Raskasovi 38. lennubaasi sõjaväelased ja tehnika.

Eesti iseseisvus likvideeriti järk-järgult. Veel mõnda aega, isegi Nõukogude Liidu koosseisus, oli Eestil näiteks oma raha ja sõjavägi. Lasnamäelt ära viidud lennuväebaas paiknes 1940. aasta suvel Tallinnas Jaama tänaval, Irus ja Jägalas. Tingimused polnud aga varasematega vähimalgi määral võrreldavad.

Punaarmee eeskujul määrati Eesti sõjaväkke poliitjuhid ja moodustati väeosa komiteed. 30. juunil otsustati lennuväebaasi komitee koosolekul intensiivistada vene keele õppimist ning lennubaasi isikkoosseisu kohustati astuma kontakti Irus asuva Nõukogude sõjaväeosa poliitjuhiga. 

Likvideerimine kestis 1940. aasta 29. detsembrini ning selle korraldamiseks palgati 42 inimest. Suurem osa varustusest läks otse 22. territoriaalkorpusele, osa saadeti ka teistele NSVL-i väeosadele ja varustusvalitsusele.

Lennubaasis oli hulgaliselt mitmesugust varustust ja seetõttu palju arusaamatusi, mida ja kuhu täpsemalt anda tuleb, mistõttu venis lennubaasi likvideerimine plaanitust pikemaks. 22. oktoobriks oli lennubaasi varustusest suudetud üle anda 100% ulatuses relvastust, sanitaarvarustust, toiduvarustust, voorivarustust ja lennuväljade ehitustöid. Samuti anti üle enamik riidevarudest, inventarist ja aviotehasest. Õnnestus üle anda ka kuni pool sõidukitest, kesklao tehnikast ja kontrolljaoskonna asjadest.

Likvideerimise käigus kandis üks töödejuhataja 2. detsembril ehituskorteriosakonna ülemale ette, et osa Lasnamäe lennujaama varast, mis anti allkirja vastu üle Nõukogude sõjaväelastele, on kaduma läinud. Hiljem tehti selliseid avaldusi juba tunduvalt vähem, sest kardeti, et see võib laimamisena pöörata Nõukogude sõjaväe peale kaevanud isiku enda vastu. Et rahuldada okupantide järjest suuremaid ambitsioone, vallandati massiliselt Eesti riigile kõige lojaalsemaid isikuid.

Viited

Kategooria:Paevälja
Kategooria:Eesti sõjaväe lennuvägi ja õhukaitse
Kategooria:Eesti lennundus
Kategooria:Eesti militaarehitised