Sari (sõel)

pisi|Avinurme mees sarjakehasid valmistamas (enne 1937)

Sari on suur hõre sõel vilja tuulamiseks.Eesti keele seletav sõnaraamat  Vaadatud 14.04.2020 

 Ajaloost 
Sari oli tuntud paljude Euroopa rahvaste juures, Eestis oli ta peamine riist vilja puhastamiseks. Saride kodutöönduslik tootmine arenes meil 19. sajandi jooksul Avinurmes, Hiiumaal, Nõval.Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 267

 Ehitus  
Sarja läbimõõt oli 1–1,5 meetrit, selle kere painutati õhukesest haavalaastust, mõnikord valmistati vitspunutisega puuvõrudest (eriti Saaremaal). Põhi punuti lõhestatud toominga- või sarapuu okstest, aga ka pajuvitstestEesti etnograafia sõnaraamat. Koostanud Arvi Ränk, toimetanud Õie Ränk. Tallinn 1995. lk 187. 
Sari riputati tuulamiseks üles rehealuse värava kohale. Selleks kasutati Põhja-Eestis sarjale külge pandud 3–4 harulist vitstest või nöörist sanga. Lõuna-Eestis oli sarja kere küljes kaks loogakujulist kõrva. 20. sajandil valmistati ka neljakandilisi sarisid, millel oli lauast küljed ning traadist põhi.  

 Kasutus 
Kõlka- ja aganasegu tuulamiseks oli suurem  hõre sari (ka kõlkasari, läänemurdes põppesari, Saaremaal kurn), mille põhjasilma läbimõõt oli 7–10 cm. Väiksem tihtsari (ka paks sari) oli puhtama vilja tuulamiseks. Selle põhi valmistati vahtrasugadest, silma läbimõõduga umbes 1 cm. Lina- ja ristikuseemne puhastamiseks kasutati veelgi tihedamat sarja, mille augud oli kuni 0,5 cm.

Vaata ka
tuulamismasin

 Viited 

Välislingid
Tihtsari, Eesti Põllumajandusmuuseum

Kategooria:Etnograafia
Kategooria:Käsitöö
Kategooria:Anumad