Vana-Kreeka kunst

Vana-Kreeka kunst on Vana-Kreeka kultuuriruumi kunst. Selle algus oli 11. sajandil eKr ja lõpp 31 eKr. Paistis silma realismi ja kõrge kunstilise arenguga. Arhitektuuris domineerisid templid ja avalikud hooned. Õitsenguajaks peetakse klassikalist ajajärku (480–323 eKr), mida iseloomustab naturalistlik kujutamislaadt.

Vanakreeka kunst jagatakse neljaks ajajärguks: tume (umbes 1100–800 eKr) arhailine (umbes 800–480 eKr), klassikaline (480–323 eKr) ja hellenistlik ajajärk (323–31 eKr).
 Tume ajajärk (11.–8. sajand eKr) 

Pärast Kreeta-Mükeene kultuuri kokkuvarisemist ligikaudu 10. sajandil eKr (mõnede autorite järgi 11. sajandil eKr) ja sellest tulevneva poliitilise ja majandusliku ebastabiilsuse tõttu valmistati eeskätt lihtsamaid ja väiksemaid dekooresemeid.

Skulptuuris ja keraamikas esineva geomeetrilise lahenduse tõttu areneb 10. sajandil eKr välja stiil, mida nimetatakse eelgeomeetriliseks 8.-7. saj eKr geomeetriliseks stiiliks. 

Tumedal ajajärgul valminud skulptuurid olid väikesed ja lihtsustatud vormiga. Peamiselt valmistati pisikesi, tavaliselt alla 20 cm suuruseid inimese- ja loomafiguure. Põhilisteks motiivideks olid sõda ja religioossed rituaalid. 

Keraamikas kujutati tavaliselt geomeetrilisi ja stiliseeritud mustreid ja kujutisi. Tumeda ajajärgu keraamikakeskuseks oli Ateena, mis jäi ka edaspidi kunstikeskusena domineerivaks.

 Arhailine ajajärk (600–480 eKr) 

 Skulptuur 
7. sajandi keskel eKr hakati Kreekas taas elusuuruses inimskulptuure looma. Kreeklased võtsid Egiptuse skulptuurist üle skulptuuri valmistamise tehnika ja sellega koos skulptuuride proportsioonid ja Egiptuse skulptuurile iseloomuliku ettesirutatud jala. Tüüpilised arhailised akulptuuritüübid on kore, tüüpiliselt riietatud noore naise skulptuur, ja kourus, tüüpiliselt alasti noore mehe skulptuur. Valdav osa kouruseid on leitud hauaplatsidelt, mistõttu usutakse, et tegu on olnud kunagiste hauatähistega. Sageli seostatakse kouroseid päikesejumal Apolloniga.pisi|276x276px|6.-7. sajandi eKr naiseskulptuur, Peplos Kore, u 530 eKr, Ateena, Acropolis Museum

Arhailise ajajärgu skulptuuridele on omane staatiline poos, arhailine naeratus, mandlikujulised silmad ja Kreeta kultuuriruumist ülevõetud soeng, mida on kirjeldatud ka parukalaadsena. Skulptuuri valmistamise tehnika arenemisega muutusid skulptuurid naturalistlikumaks ja poosid loomulikumaks. Skulptuuride arengut võimaldas ka arhitektuuri areng: nii Dooria kui ka Joonia orderis valminud templitel oli friisidel, arhitraavidel ja frontoonidel tühja ruumi, mida sageli skulptuuridega kaunistati.

 Seina- ja paneelmaal 
Vana-Kreeka kultuuriruumi maalitraditsioon sai alguse u. 6. saj eKr Peloponnesose poolsaarelt. Arhailise ajajärgu seinamaalid matkivad keraamikat, kasutades vaid nelja värvitooni: musta, valget, punast ja ookrit.Keraamika

6. sajandil eKr hakati keraamikas kujutama igapäevaelulisi stseene. Kujunes välja mustafiguuriline stiil, 6. sajandi lõpus ka punasefiguuriline stiil.

 Arhitektuur 
Vanimad Kreeka templid olid ehitatud puidust. Kiviplokkidest monumentaalseid templeid hakati ehitama 7. saj eKr. Kiviarhitektuuri tekkega samaaegselt hakkasid välja arenema kaks esimest orderit: Dooria ja Joonia order. Sarnaselt skulptuuridele, olid ka templid tavaliselt värvitud. 

Templid ehitati tavaliselt paikadesse, kus tajuti jumala kohalolu, tavaliselt kaljuküngastele. Templeid peeti jumalate koduks, mistõttu tugines varasem templiehitus varasemale kreeklaste elamule – nelinurksele ehitisele, mille esifassaadil ümbritsevad peaust kaks sammast. Sellest arenes välja edasises templiehituses tavaline kolonnaadidega kaunistatud ristkülikukujuline templiplaan ehk peripteer.pisi|Samba osad
Dooria order areneb välja u. 7. sajandil eKr Doorias. Dooria orderit iseloomustab lihtsus ja korrapärasus. Sambad on madalad ja raskepärased, kapiteeli moodustab ketta- ja ruudukujuline kiviplokk. Friis koosneb kahesugustest vaheldumisi paigutatud plaatidest, millest ühtedel on vertikaalvaokesed ja teisi katab reljeef. 

Joonia order kujuneb välja 6. sajandil eKr ja on oma vormilt mõjutatud Lähis-Ida arhitektuurist. Joonia orderile eelnevaks orderiks peetakse Väike-Aasias välja kujunenud Aioolia orderit ehk protojoonia orderit. Joonia orderi kapiteeli iseloomustab voluut ja voluudi vahel paiknev ehisliist, mis kannab munakujuliste elementide tõttu munavöödi nimetust. Talastiku friis kujuneb täielikult reljeefist ja nii samba baas kui ka arhitraav on reljeefsed. 

Klassikaline ajajärk (480–323 eKr)
vasakul|pisi|243x243px|Zeusi templi mudel, Louvre, Prantsusmaa
Klassikaline ajajärk algab Salamise merelahinguga 480. aastal eKr, mis on osa Pärsia sõjast. Skulptuuris jagatakse klassikalist ajajärku kõrgklassikaks (5. saj eKr) ja iluklassikaks (4. saj eKr).

 Skulptuur 
Enamik klassikalisest ajajärgust säilinud ja tänapäeval teadaolevaid skulptuure on säilinud tänu hilisematele rooma-ajal valmistatud marmorist koopiatele. Suur osa nendest skulptuuridest on esialgu olnud pronkskujud, mis on hilisemalt ümber valatud. 

Kõrgklassikalisel perioodil võeti esimest korda kasutusele kontrapost (contrapposto) ehk ühele jalale toetuv poos, mis võimaldab kehaasendi loomulikumat kujutamist. Esimeseks kontraposti kasutavaks skulptuuriks peetakse Kritiose noormehe skulptuuri u 480. aastast eKr. Esimest korda hakatakse valmistama portreesid ajaloolistest figuuridest, kujutatakse aga pigem kindlaid inimtüüpe kui isikule endale omaseid näojooni.

Kõrgklassikalise skulptuuri stiili on nimetatud ka rangeks stiiliks. Ranget stiili iseloomustab lihtsus, ornamentika puudumine ja rahulik või tõsine näoilme. Tuntuimad ranges stiilis skulptuurid on Delphi kaarikusõitja, Parthenosi Ateena ja Phediase poolt valmistatud Zeusi skulptuur Olümpias, mis on üks seitsmest maailmaimest.  

5. sajandil eKr tõusis skulptori tähtsus ühiskonnas. Varasemalt enam hakati rohkem tähelepanu pöörama kunstiteooriale. Olulisemad skulptorid sellest perioodist on Myron ("Kettaheitja"), Pheidias ("Parthenosi Athena", Zeusi kuju Olümpias) ja Polükleitos("Odakandja"). Polükleitoselt ilmub 5. saj eKr traktaat ideaalse mehekeha kujutamisest, mille ideid väljendab tema spordivõistluse võitjat kujutav "Diadumenos". Polükleitose "Odakandjas" on näha kõrgklassikalisel ajaperioodil levinud võtet, kus skulptuuri keha pööratakse veidi, jättes skulptuurist liikuva mulje. 4. sajandil eKr hakatakse skulptuuris kehasid kujutama pehmelt ja liikuvalt. Mütoloogilisi tegelasi kujutatakse keset liikumise momenti. Naisefiguure hakatakse riietama õhukesse kangasse, mis lubas ka riietatud figuuride puhul keha detailset kujutamist. Sagedamini hakatakse kujutama ka Aphroditet.

Olulisemad skulptorid iluklassika ajal on Alkamenes, Lysippos ja Praxiteles, kes kujutas murranguliselt esimest korda Aphroditet alasti. Praxiteles kujutas ka sageli erinevalt kõrgklassitsistlikul perioodil levinud rangetele mehefiguuridele noorte poiste figuure, kellele on iseloomulik S-kujuline 

poos.

 Seina- ja paneelmaal 
Oluliseim maalikunstnik klassikalisel perioodil on 5. saj eKr tegutsenud Apollodoros, kes hakkas esimesena oma teostes valgust ja varju kasutama, üritades oma maalides figuure võimalikult naturalistlikult kujutada. Temast saab alguse maalikunst, mis ei jäljenda enam keraamikat, vaid viljeleb eeskätt illusoorselt realistliku naturalismi poole. Teised olulisemad klassikalise ajajärgu kunstnikud on ka Parrhasios ja Zeuxis.

5. sajandil saab alguse ka varasem kunstifilosoofia, ajendatuna Platoni ja Aristotelese käsitlusest kunstist kui mimeesist. 

 Mosaiik 
Klassikalisel ajajärgul valmistati mosaiike töötlemata veerisest. Valdavalt asuvad mosaiigid eluhoonetes, kuid neid on leitud ka templitest ja pesumajadest. Kõige sagedamini asusid mosaiikpõrandad sümpoosionite korraldamiseks mõeldud ruumides.

 Arhitektuur 
Oluliseimad klassikalisel ajaperioodil püstitatud ehitised olid Zeusile pühendatud Olümpose tempel ja Parthenon. Parthenoni tempel oli kaasajal monumentaalseim hoone Kreekas. Templis asus Parthenosi Athena skulptuur. Katuse serva all olevatel friisidel kujutati stseene Trooja sõjast ning kentauride ja lapiidide võitlusest. Peasissekäigu kohal kujutati Athena sündi Zeusi peast ning läänetümpanonil kujutati Athena saamist Ateena kaitsejumalaks.

Klassikalisel ajajärgul arenes ka eluhoonete arhitektuur, 4. sajandil kujunes välja korintose order. Korintose stiili sambad on kaunistatud lopsakate akantuselehtedega ja teiste taimeelementidega. Korintose kapiteel on kõrgem, kui seda olid joonia- ja dooria stiilis kapiteelid.
Hellenistlik ajajärk (323–27 eKr)
pisi|Mausoleum of Halicarnassus by Ferdinand Knab (1886), Series "Seven Wonders of the Ancient World" by Fer…
Hellenistlik ajajärk algab 323. aastal eKr, Aleksander Suure surmaga ja lõppeb Kreeka alistamisega Augustuse poolt 27. aastal eKr.

Hellenistlikul ajajärgul levis kreeka kultuuri ja kunsti mõju kogu Vahemere piirkonnas. Tekkisid uued kunstikeskused, neist oluliseim Pergamon Väike-Aasias, mida hellenismiperioodil oluliselt laiendati.

Kunstis laienes kõikides kunstivaldkondades kujutiste temaatika. Kui varasemalt kujutati kunstis põhiliselt mütoloogilisi stseene, siis hellenistlikul ajajärgul hakati üha enam kujutama ajalooliseid isikuid ja igapäevaelu kujutavaid stseene.

 Skulptuur 
pisi|219x219px|Herakles ja Keryneia hirv, autor Lysippos. Hercules alates Museo Archeologico Regionale di Palermo|vasakul3.-2. sajand eKr hakati looma skulptuure, mis olid iga nurga alt vaadeldavad. Need skulptuurid olid sageli liikuvad, püramiidi-kujulise kompositsiooniskeemiga ja teatraalsetes 

poosides, mistõttu hakati kujutamisviisi nimetama ka "hellenistlikuks barokiks". Sellisele kujutamisele alusepandjaks on peetud Lysippost. Lysippose skulptuurid liiguvad eemale klassikalisele ajajärgule omasest harmooniast, oma skulptuuriga "Apoxymenos" murrab ta teadlikult Polükleitose poolt paika pandud mehe ideaalkeha proportsioone. 

Hellenismiajastule on omased ka narratiivsed skulptuurigrupid, neist tuntuim Laokooni grupp, mis kujutab Laokooni ja tema poegi, keda ründavad maod. 

Alates 2. saj eKr hakatakse Pergamonis ja Ateenas kopeerima klassikalise ajajärgu skulptuuri. Pergamoni mõju laienemisega laienes range stiili jäljendamine ka mujale Kreekasse. Komme kopeerida klassikalise ajajärgu skulptuure jäi püsima ka Rooma ajal.Väike-Aasias eelistati joonia stiili. Sellises stiilis on hiiglaslik, seitsme maailmaime hulka kuulunud hauamonument kuningas Mausolosele. Selle ehitise järgi on ka hilisematel aegadel hakatud hauakambreid nimetama mausoleumideks. Ehitise põhiplaan on ristkülik ja selle alumine osa kujutab endast siledat kaheastmelist müüritist. Müüritisel paikneb võimas 36 sambast koosnev kolonnaad, mis kannab püramiidikujulist katust. Müüritisele ja sammaste vahele olid paigutatud tolle aja kuulsate skulptorite Skopase, Leocharese, Bryaxise ja Timotheose reljeefid ja skulptuurid. Püramiidse katuse harjal troonis nelja hobuse kaarik, milles olid kuninga ja kuninganna kujud. Kogu ehitise kõrgus oli ligi 50 meetrit. Seda loetakse Egiptuse püramiidide järel suurimaks hauamonumendiks.
Rõhutati tugevaid tundeid ja liikumist. Liikumise edasiandmiseks tehti skulptuur väändunud poosis, mida sai vaadelda kõikidest külgedest. Tasakaalu säilitamiseks asetati kujul üks jalg veidi teise ette, sellist asendit nimetatakse kontrapostiks. 

Tekkisid ümmarguse põhiplaaniga hooneid. Rajati palju sammaskäikudega jalutusväljakuid, poolkaares tõusvate pingiridadega vabaõhuteatreid, raamatukogusid, avalikke hooneid, losse ja spordiplatse.

 Viited 

Kategooria:Kreeka kunst
Kategooria:Vanakreeka kultuur