Rudolf Saago

Rudolf Saago (30. mai 1914 Vologda, Venemaa – 6. aprill 1973 Tartu) oli eesti vabadusvõitleja ja luuraja. 

Elulugu
Ta lõpetas 1933. aastal Tartu Poeglaste Gümnaasiumi. Aastatel 1933–1934 oli ta kohustuslikus ajateenistuses 7. Jalaväerügemendishttps://www.ra.ee/dgs/_purl.php?shc=EAA.2100.1.13881:8. Pärast seda õppis allohvitseride koolis Petseris ja sai nooremallohvitseri aukraadi.

1934. aastal demobiliseerus, asus õppima Tartu Ülikooli õigusteaduskonda, mille lõpetas 1940. aastal. Akadeemiliselt oli ta EÜS-i liige, sealhulgas majaisa ja viimane vanamees enne 1940. aasta riigipööret.ERAF.136SM.1.24570 

Juulis 1940 osales ta Jaan Tõnissoni organiseeritud eestimeelsete ringkondade vastaskandidaatide ülesseadmisel II Riigivolikogu valimistel. Tema funktsioon oli maakondadega suhtlemine, kandidaatide leidmine, telefoniühenduse ja transpordi korraldamine.Harald Tammur, "Mälestused eesti rahvuslikust vastupanuliikumisest 1940-1944", Tuna 1/2007

Sügisest 1940 võttis ta osa illegaalse EÜS-i eestseisuse tööst, oli üks nn Tervishoiu Muuseumi Grupi juhtidest koos Karl Auna, Harald Tammuri, Lembit Kriisa ja teistega. Töötas alates 1941. aastast Tallinna Sanitaarhariduse Maja (Nõukogude okupatsiooni ajal reorganiseeritud Eesti Tervishoiu Muuseumi) asjaajajana. Sõja puhkedes tegeles esmaabipunktide loomise ja haldamisega, oli seetõttu armeeteenistusest vabastatud.

Sügisest 1941 kuulus ta Tervishoiu Muuseumi Grupi liikme Voldemar Randmäe organiseeritud Suur-Soome gruppi (Randmäe – üldjuht, asetäitjad Rudolf Saago ja Valter Vasila).ERAF.129SM.1.4325 Selle rühmituse eesmärk oli Eesti Vabariigi taastamine või (tagavaravariandina) Eesti ühinemine Soome Vabariigiga. Rudolf Saago tegeles relvade hankimise ja inimeste üleveo korraldamisega Soome ning oli seotud ka Tartu rahvusliku vastupanuliikumise info saatmisega Aleksander Warmale Soome. Septembris 1942 arreteerisid sakslased Saago, kuid vabastasid ta asitõendite puudumisel. Teist korda arreteeriti ta märtsis 1943, kuid tal õnnestus põgeneda Soome. 

Saago astus Soome sõjaväkke (auastmelt nooremseersant), sõdis Karjalas Vallila pataljonis. Veebruarist juunini 1944 õppis ta Soomes ohvitseride koolis ning värbas Eestist läinud poisse 200. jalaväerügementi. 

Septembris 1944 ei lubanud sakslased Saagot koos teiste soomepoistega Eestisse. Ta vabastati sõjaväeteenistusest 18. septembril 1944 ja läks Rootsi.Ülo Jõgi, "Kas nad olid bandiidid?" 1995, Stockholm, Välis-Eesti & EMP 

Sügisel 1946 tuli Saago luureülesannetel illegaalselt Eestisse. Ta arreteeriti 13. detsembril 1946 Saaremaal ja talle mõisteti 20 aastat vangistust. 

Ta vabanes vangistusest Magadanis 1956. aastal. Tartus oli ta tagasi 1962. aastal.Tartu Ülikooli muuseum, ÜAM 1413:54 Rudolf Saago suri 6. aprillil 1973 Tartus pahaloomulisse kasvajasse.Eesti kommunismiohvrid 1940–1991

Viited

Välislingid
Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
Eesti kommunismiohvrid 1940–1991

Kategooria:Eesti juristid
Kategooria:7. Jalaväerügemendi koosseis
Kategooria:Soome 47. jalaväerügemendi koosseis
Kategooria:Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Kategooria:Eesti Üliõpilaste Seltsi liikmed
Kategooria:Eesti represseeritud isikud
Kategooria:Peetri kalmistule maetud
Kategooria:Sündinud 1914
Kategooria:Surnud 1973