Ilmar Palo

Ilmar Palo (6. detsember 1929 Võru – 1. september 2003 Viljandi maakond) oli eesti alpinist ja matkasportlane. 

Ta osales alpinistina eestlaste esmatõusus seitsmetuhandelise mäe tippu (1965) ja jõudis NSV Liidu kõrgeima mäe tippu (1972).

Ta oli Viljandi Turismiklubi (praegu Viljandi Matkaklubi) üks asutajaliikmeid ja juhatuse liige.

Elukäik
1946. aasta veebruaris arreteeriti ta Võrus 9. klassi õpilasena süüdistatuna riigireetmises (lendlehtede levitamine ja nõukogudevastane propaganda). Talle mõisteti karistuseks kuus aastat vangistust koos sellele järgneva asumisega. Karistust kandis ta Norilskis. 

Pärast vangilaagri- ja asumisaastaid Siberis sattus ta elama Viljandisse, kus lõpetas 1958. aastal õhtukooli (Viljandi Töölisnoorte Keskkool) ja töötas elektrikuna Viljandi linavabrikus.

Elektrikutöö oli ta selgeks õppinud Norilski niklimaagikombinaadis, kuhu ta asumisaastatel eestlaste abiga tööle oli saanud. Ta töötas 1956. aastast kuni pensionile jäämiseni 1993. aastal Viljandi linaketramis- ja kudumisvabrikus (hiljem Viljandi Eksperimentaalvabrik Mistra) valveelektrikuna.

1964. aastal võttis ta naise. Hilisemas elus näitas ta oma asumiskohta Siberis ka oma abikaasale ja kahele pojale, organiseerides selleks Norilskisse matka.

Ta suri 2003. aastal autoõnnetuses saadud vigastuste tagajärjel.

Sport, matkamine ja alpinism
Matkamisega hakkas ta tegelema 1959. aastal Viljandi matkaklubis. Ta harrastas jalgsi-, vee- ja mägimatkamist, kuid tegeles ka suusatamise ja orienteerumisega.

Ta osales Eesti ja Balti matkajate kokkutulekutel võistleja ja kohtunikuna (1959–1963) ning töötas instruktori ja treenerina Viljandi matkaklubi matkakoolis.

1960. aastal hakkas ta harrastama alpinismi. Viimati käis ta mägedes ronimas 1990. aastate algul, varem käis alpinistina mägedes peaaegu igal aastal.

Tipputõusud seitsmetuhandelistele
1965. aastal võttis ta osa Pamiiri ekspeditsioonist Lenini mäetipule ja tõusis koos kaaslastega Ragnar Palmre juhtimisel mäe lõunaküljelt tippu. Baltikumi alpinistidel oli see tõus esimene ja tunnistati 1965. aasta parimaks tõusuks. Tõusuga lõunast saadi ka NSV Liidu esivõistlustel 4. koht.

1970. aastal võttis ta osa III Eesti Pamiiri ekspeditsioonist, mille käigus 12 eesti alpinisti tõusid Ilmar Priimetsa juhtimisel Korženevskaja tippu. Tippu jõudnute hulgas oli ka Ilmar Palo.

1972. aastal osales ta Pamiiris ekspeditsioonil Kommunismi mäetipule. Koos Peeter Varepi, Vello Parki ja Kaljo Palmistega tõusis ta NSV Liidu kõrgeima mäe tippu, korrates sellega Eesti kõrgtõusude rekordit.

1974. aastal tõusis ta teist korda Lenini mäetippu.

Kõrgtõusud
1965 – Lenini mäetipp (7134 m)
1970 – Korženevskaja (7105 m)
1972 – Kommunismi mäetipp (7495 m)
1974 – Lenini mäetipp (7134 m)

Isiklikku
Tema abikaasa oli Viljandi antikvaar ja matkategelane Mai Palo (1940–2025). Nende poeg oli sisearhitekt Kalju Palo ja on Aavo Palo (sündinud 1966).

Viited

Välislingid
Mai ja Ilmar Palo. Sakala/ Postimees, 27. aprill 2002
Eesti kommunismiohvrid 1940–1991
Haud Viljandi Metsakalmistul

Kategooria:Eesti alpinistid
Kategooria:Eesti matkasportlased
Kategooria:Eesti represseeritud isikud
Kategooria:Viljandi Metsakalmistule maetud
Kategooria:Sündinud 1929
Kategooria:Surnud 2003