Granada emiraat

Granada emiraat (araabia: إمارة غرﻧﺎﻃﺔ‎‎), tuntud ka kui Nasriidide Granada kuningriik (hispaania: Reino Nazarí de Granada), oli emiraat, mis loodi 1238. aastal – pärast seda, kui Almohaadide riigi Muhammad al-Nasir Las Navas de Tolosa lahingus kristlike kuningriikide liidult 1212. aastal lüüa sai. 

Pärast seda, kui prints Idris Pürenee poolsaarelt lahkus, et asuda juhtima Almohaade, asutas Mohammed I ibn Nasr viimase Pürenee poolsaare moslemite dünastia – Nasriidide dünastia. Nasriidi emiirid rajasid näiteks kuulsa Alhambra kindluse. Aastaks 1250 oli emiraat jäänud viimaseks moslemite valduseks Pürenee poolsaarel. Andaluusia araabia keel oli riigikeel ja seda kõneles emakeelena suurem osa rahvastikust. Emiraadi õitseng kestis veel kaks sajandit.

Tribuutriik
Kui rekonkista juunis 1236 Córdoba vallutamisega hoogu juurde sai, liitus Mohammed I ibn Nasr Kastiilia Fernando III-ga; selle tulemusel sai Granadast Kastiilia krooni tribuutriik. Granada jäi tribuutriigi staatusse järgmiseks 250 aastaks, emiirid maksid Kastiilia kuningatele kullas, mida nad importisid läbi Sahara tänapäeva Mali ja Burkina Faso aladelt. Nasriidid aitasid Kastiilial teisi moslemeid poolsaarelt välja ajada, näiteks novembris 1248 Sevilla vallutamisel ja 1262. aastal Nibela taifa vallutamisel.

Granada vallutas 1305. aastal Ceuta, kuid kaotas kontrolli linna üle 1309. aastal Fesi kuningriigile, keda aitasid Aragóni krooni väed. Granada sai linna tagasi aasta hiljem, kuid kaotas uuesti aastal 1314. Aastatel 1315–1327 oli Ceuta jälle Granada kontrolli all. Aastal 1384 sai Granada veel viimast korda linna endale, 1415. aastal kaotati kontroll linna üle lõplikult.

Granada rahu Kastiiliaga rikuti mitu korda. Granada kaotas 1330. aasta Teba lahingus Kastiiliale valdusi. Aastal 1340 toetas emiir Yusuf I Mariinide dünastia ebaõnnestunud Pürenee poolsaare vallutuskatset, mis lõppes Río Salado lahinguga.
pisi|Granada emiraadis vermitud hõbemünt
pisi|Hispaania kuningriigid aastal 1360

Piirkonna vahesadam
Granada tribuutriigi staatus ja soodne geograafiline asukoht (Sierra Nevada mäed olid heaks kaitseks) pikendasid Nasriidide valitsusaega ning aitasid saada emiraadil Magribi ja ülejäänud Aafrika jaoks tähtsaks vahesadamaks. Hiliskeskaja majanduskriiside ajal, kui muu Euroopa oli raskustes, jätkus Granada jõukuse kasv. Sel perioodil oli Granada üks suurematest linnadest, sest moslemitest pagulased, kes põgenesid kaotatud aladelt, kahekordistasid linna rahvaarvu; Granada linn sai 1450. aastaks Euroopa suurimaks linnaks. Granada oli rekonkista ajal moslemitele tähtis varjupaik. Hoolimata jõukusest jätkusid sisepoliitilised tülid. Granada piirialadel toimusid tihedad kokkupõrked ja järk-järgult kaotati territooriume Kastiiliale. 

Granada mängis Vahemere kaubanduses suurt rolli ning sai rahastust Genova pankuritelt, kes proovisid Sahara kullateedest kasu lõigata. Granada roll kaubanduses sai tugeva löögi, kui Portugal 15. sajandil musta Aafrikaga meritsi kaubavahetusse asus. Aragóni kroon ja Kastiilia kroon sõlmisid 1469. aastal liidu ja võtsid eesmärgiks Granada annekteerimise.

Granada langus
Sõda Granada vastu tundus nii Isabel I-le kui ka Fernando II-le kasulik, sest see oleks liitnud kroonide rahutud aadlikud ühe eesmärgi alla. Granada sõda algas 1482. aasta veebruaris, kui kristlased Alhama de Granada vallutasid. Granada sõda kestis järgmised 10 aastat. Kristlaste väed koosnesid Kastiilia aadlike ja linnade sõduritest, Santa Hermandadi vägedest ja Šveitsi palgasõduritest. Katoliku kirik kutsus avalikult teisi kristlikke maid Granada vallutamist toetama. Samal ajal puhkes ka Granada kodusõda, kuna ei suudetud otsustada uue valitseja üle. Kastiilia kasutas Granada sisekonflikte, et kaugemale Granada sisemaale tungida. Aastal 1491 algas Granada linna piiramine. Granada leping allkirjastati 25. novembril 1491, sellega sätestati kapituleerumise tingimused. Lõplikult andis viimane moslemi valitseja Muhammad XII, keda hispaanlased tundsid nime Bobadil all, kontrolli Granada üle Fernando ja Isabela kätte 2. jaanuaril 1492.

Tagajärjed
Rekonkista ei lõppenud viimaste moslemite Püreneelt väljaajamisega. Isabela kutsus kristlasi üles Aafrikat vallutama. Põhja-Aafrikasse põgenes pärast Granada langemist umbes 200 000 moslemit. Algselt oli leppes sätestatud, et moslemitele, kes Granadasse jäid, pidid olema tagatud nende vara, õiglased seadused, tavad ja usk. Pärast Alpujarrasi mässu aastatel 1499–1501 tühistati need tingimused ning moslemitel jäi valida põgenemise ja usumuutuse vahel. Aastatel 1568–1571 korraldasid usku muutnud moslemite järeltulijad veel ühe ülestõusu, mis lõppes kõikide endiste moslemite kunagise Granada aladelt väljasaatmisega Põhja-Aafrikasse ja Anatooliasse.

Sellega lõppes ka juutide usu tolereerimise periood selles piirkonnas.

 Granada sultanid 
 Aastad  Valitseja  Valitsusaeg 1238–1272  Muhammed I ibn Nasr   1273–1302  Muhammed II al-Faqih   1302–1309  Muhammed III   1309–1314  Nasr    1314–1325  Ismail I  1325–1333  Muhammed IV   1333–1354  Yusuf I    1354–1359  Muhammed V   1359–1360  Ismail II   1360–1362  Muhammed VI  1362–1391  Muhammed V  Teine 1391–1392  Yusuf II   1392–1408  Muhammed VII   1408–1417  Yusuf III   1417–1419  Muhammed VIII   1419–1427  Muhammed IX   1427–1429  Muhammed VIII  Teine 1430–1431  Muhammed IX  Teine 1432–1432 Yusuf IV    1432–1445  Muhammed IX Kolmas 1445–1446  Yusuf V   1446–1448  Muhammed X   1448–1453  Muhammed IX  Neljas 1453–1454  Muhammed XI   1454–1461  Sa'd   1462–1463  Yusuf V  Teine 1464–1482  Ali Abu l-Hasan   1482–1483  Muhammed XII Abu 'abd Allah   1483–1485  Ali Abu l-Hasan  Teine 1485–1486  Muhammed XIII Abū `Abd Allāh   1486–1492  Muhammed XII Abu 'abd Allah  Teine

Kategooria:Hispaania keskaeg
Kategooria:Hispaania ajaloolised riigid
Kategooria:Euroopa keskaja riigid