Hristo Botev

Hristo Botev (bulgaaria keeles Христо Ботев, sünninimi Hristo Botjov Petkov, Христо Ботьов Петков; 6. jaanuar 1848 (25. detsember 1847 vkj) Kalofer – 1. juuni (20. mai vkj) 1876 Vraca lähedal) oli bulgaaria luuletaja ja vabadusvõitleja. Bulgaarlased peavad teda rahvuskangelaseks.

 Elukäik 
Hristo Botev kujunes rahvuslikult ja poliitiliselt teadlikuks suuresti isa Botjo Petkovi (1815–1869) mõjul. Petkov oli õpetaja ja Bulgaaria rahvusliku liikumise tegelane ning avaldas pojale tema nooruses otsustavat mõju.

Pärast alghariduse omandamist Kaloferis saadeti Botev 1863. aastal Odessasse õppima. Seal tutvus ta kaasaegse vene luulega, mis avaldas talle sügavat mõju, ning hakkas peagi ka ise luulet kirjutama. Samal ajal lõi ta sidemed vene ja poola revolutsiooniliste ringkondadega, mis kujundasid tema poliitilisi vaateid ja maailmavaadet.

1867. aastal naasis Botev Kaloferi, kus ta asendas mõnda aega õpetajatöös oma haigestunud isa. Sama aasta mais pidas ta avaliku kõne, milles kritiseeris teravalt Osmanite võimu ning jõukaid bulgaarlasi, keda ta süüdistas koostöös Osmanitega. Selle kõne tõttu sunniti ta linnast lahkuma.

Botev kavatses siirduda Venemaale, kuid rahapuuduse tõttu suundus ta Rumeeniasse, mis oli tol ajal paljude Bulgaaria poliitiliste emigrantide peamine kogunemiskoht. Seal puutus ta tihedalt kokku Bulgaaria vabadusvõitlejatega ning elas, nagu paljud neistki, vaesuses. Mõnda aega elas ta koos Vasil Levskiga Bukaresti lähedal mahajäetud veskis.

Aastatel 1869–1871 töötas Botev Bessaraabias õpetajana, säilitades samal ajal aktiivsed sidemed Bulgaaria vabastusliikumise ja selle juhtfiguuridega. 1871. aasta juunis sai temast revolutsioonilise ajalehe "Дума на българските емигранти" ("Bulgaaria emigrantide sõna") toimetaja, kus ta avaldas ka oma luulet. Koostöö eest vene revolutsionääridega viibis ta mõnda aega vanglas.

Pärast vabanemist töötas Botev ajalehe "Свобода" ("Vabadus") ja satiirilehe "Будилник" ("Äratuskell") juures, kus avaldas teravaid artikleid ja följetone, mis olid suunatud eelkõige jõukate bulgaarlaste ja poliitilise passiivsuse vastu.

1872. aastal arreteerisid Osmanite võimud Vasil Levski, kes oli Bulgaaria vabastusliikumise juht ja loonud ulatusliku salajaste revolutsiooniliste komiteede võrgustiku. Levski hukati 1873. aastal, mis andis liikumisele ränga hoobi. Seejärel jagunes vabastusliikumine kaheks: Botev ja tema toetajad pidasid vajalikuks alustada kiiret relvastatud ülestõusu, samas kui teised eelistasid ettevaatlikumat lähenemist.

1875. aastal valiti Botev revolutsioonilise keskkomitee juhiks. 1876. aasta alguses olid Rumeenias viibivad bulgaarlased veendunud, et kodumaal on puhkemas ulatuslik relvastatud ülestõus, ning asusid moodustama vabatahtlikku üksust selle toetamiseks. Tegelikkuses oli ülestõus juba osaliselt maha surutud ning piirkonnas liikusid Osmanite väeüksused.

Botev ja tema kaaslased sattusid lahingutesse Stara planina mägedes, kus Hristo Botev 1876. aastal hukkus.

Perekond
Hristo Botevil oli abikaasa Veneta, kellega tal oli tütar Ivanka. Perekonda kuulus ka Dimitǎr, Veneta poeg esimesest abielust.

Looming
Botevi luuletused peegeldasid vaeste inimeste elu, tundeid ja mõttemaailma, mida täitsid revolutsioonilised ideed ja võitlus võõra võimu vastu.

Luuletused:
"Майце си" ('mu emale'), 1867
"Към брата си" ('mu vennale'), 1868
"Елегия" ('eleegia'), 1870
"Делба" ('eraldamine'), 1870
"До моето първо либе" ('mu esimesele armastusele'), 1871
"На прощаване в 1868 г." ('hüvastijätul 1868'), 1871
"Хайдути" ('haidukid'), 1871
"Пристанала" ('põgenenud'), 1871
"Борба" ('võitlus'), 1871
"Странник" ('võõras'), 1872
"Гергьовден" ('püha Jüri päev'), 1873
"Патриот" ('patrioot'), 1873
"Защо не съм...?" ('miks ma ei ole...?'), 1873
"Послание (на св. Търновски)" ('epistel (Tarnovo piiskopile)'), 1873
"Хаджи Димитър", 1873
"В механата" ('kõrtsis'), 1873
"Моята молитва" ('minu palve'), 1873
"Зададе се облак темен" ('tume pilv on tulemas'), 1873
"Ней" ('talle'), 1875
"Обесването на Васил Левски" ('Vasil Levski poomine'), 1876

Mälestuse jäädvustamine
Hristo Botevi mälestuse jäädvustamiseks moodustati 1885. aastal eraldi komitee. 1890. aastal püstitati Vraca peaväljakule talle pühendatud monument, mis on üks varasemaid ja tuntumaid Botevi mälestusmärke Bulgaarias.

Igal aastal 2. juunil kell 12.00 kõlavad kogu Bulgaarias sireenid, millega austatakse ja mälestatakse Hristo Botevit ning kõiki Bulgaaria vabaduse eest langenud võitlejaid. Sel ajal peatuvad inimesed hetkeks, kuni sireenid vaibuvad, avaldades nii austust rahvuslikele kangelastele.

Botevi auks on nimetatud Botevgradi linn, samuti arvukad tänavad paljudes Bulgaaria ja Rumeenia linnades. Tema nime kannavad ka koolid, kultuuriasutused, spordiklubid ning staadionid. Lisaks sellele on tema auks nimetatud Stara Planina kõrgeim tipp Botevi mägi (2376 m).

 Viited 

Välislingid

Kategooria:Bulgaaria kirjanikud
Kategooria:Vabadusvõitlejad
Kategooria:Sündinud 1848
Kategooria:Surnud 1876