Paavstlik Teaduste Akadeemia

pisi|Casina Pio IV hoonekompleks Vatikani aedades

Paavstlik Teaduste Akadeemia, ka Vatikani paavstlik teaduste akadeemia, ka Paavsti teaduste akadeemia (ladina keeles Pontificia Academia Scientiarum) on Vatikani teaduste akadeemia, üks paavstlikke akadeemiaid.

Paavstliku teadusakadeemia asutas 1936. aastal paavst Pius XI eesmärgiga edendada matemaatika, füüsika- ja loodusteaduste arengut ning epistemoloogiliste probleemidega seotud uuringuid.

Paavstliku teadusakadeemia eelkäija oli 1847. aastal paavst Pius IX asutatud Accademia Pontificia dei Nuovi Lincei.

Akadeemia tegevus hõlmab kuut peamist valdkonda: 
alusteadused
globaalprobleemidega seotud teadus ja tehnoloogia
kolmanda maailma probleemid
teaduseetika ja -poliitika
bioeetika
epistemoloogia

Paavstliku teadusakadeemia peakorter asub Vatikani aedades paiknevas Casina Pio IV hoonekompleksis. Samas kompleksis asuvad ka kaks teist paavstlikku akadeemiat – Paavstlik Sotsiaalteaduste Akadeemia ja Püha Thomas Aquinase Paavstlik Akadeemia.

Akadeemia president
pisi|Joachim von Braun, Paavstliku Teaduste Akadeemia president (alates 2017. aastast)
Paavsti TA presidendi nimetab Rooma paavst akadeemikute hulgast. Aastatel 2010–2017 oli akadeemia presidendiks Šveitsi mikrobioloog ja geneetik, nobelist Werner Arber. Arber oli presidenditoolis esimene usutunnistuselt protestant ja ühtlasi esimene mittekatoliiklane. Alates 2017. aastast juhib akadeemiat saksa põllumajandusteadlane Joachim von Braun.

Varasemad presidendid
pisi|Georges Lemaître, Paavstliku Teaduste Akadeemia president aastatel 1960–1966
1921–1936 Giuseppe Gianfranceschi, jesuiit, Rooma ülikooli füüsikaprofessor ja Pontificia Università Gregoriana rektor.
1936–1959 Agostino Gemelli, frantsiskaan, arst ja psühholoog, oli Milano Püha Südame Katoliikliku Ülikooli rajajaid ja selle esimene rektor. Valiti Leopoldina välisliikmeks. 
1960–1966 Georges Lemaître, Belgia katoliku preester, astronoom ja matemaatik, esitas 1927. paisuva Universumi kosmoloogilise mudeli, sõltumatult Fridmanist.
1968–1972 Daniel O'Connell, jesuiidi preester, astronoom ja seismoloog, Vatikani observatooriumi direktor. 
1972–1988 Carlos Chagas Filho, Brasiilia arst ja neuroteadlane, biofüüsika instituudi rajajaid Rio de Janeiros, olnud Brasiilia Teaduste Akadeemia president. Valitud Prantsuse teaduste akadeemia ja Leopoldina välisliikmeks. 
1988–1993 Giovanni Battista Marini-Bettòlo, keemik, Rooma katoliku ülikooli keemiainstituudi direktor, valitud Accademia Nazionale dei Lincei liikmeks ja olnud Accademia nazionale delle scienze detta dei XL president. 
1993–2010 Nicola Cabibbo, itaalia osakestefüüsik, Itaalia rahvusliku tuumafüüsika instituudi direktor, valitud Accademia Nazionale dei Lincei liikmeks ja USA Rahvusliku TA välisliikmeks.

Akadeemia struktuur
Paavstliku Teaduste Akadeemia teadusalad on jagatud üheksasse valdkonda: 
Füüsikateadused
Astronoomia
Keemia
Geo- ja keskkonnateadused
Bioteadused (botaanika, agronoomia, zooloogia, geneetika, molekulaarbioloogia, biokeemia, neuroteadused, kirurgia)
Matemaatika
Rakendusteadused
Filosoofia ja teadusajalugu
Muud valdkonnad

Liikmeskond
Paavstliku Teaduste Akadeemia uusi liikmeid valib akadeemikute kogu, kuid kinnitab paavst. Akadeemiasse liikmete valimisel ei oma tähtsust kandidaadi poliitilised ega ka religioossed vaated.

Esialgu koosnes akadeemia 80 liikmest, kelle seas oli 70 eluajaks valitud akadeemikut (itaalia keeles Accademici ordinari). 1986. aastal tõstis paavst Johannes Paulus II eluksajaks valitud liikmete arvu 80-le. 

Akadeemia liikmete seas on olnud palju tuntud teadlasi, sealhulgas 1936. aastal valitud Ernest Rutherford, Guglielmo Marconi, Max Planck, Niels Bohr, Erwin Schrödinger, Georges Lemaître ja Thomas Hunt Morgan, 1955. aastal valitud Otto Hahn, Hermann Weyl, Werner Karl Heisenberg ja Artturi Ilmari Virtanen, samuti Paul Dirac (1961), John Carew Eccles (1961), Felix Andries Vening Meinesz (1964), Rita Levi-Montalcini (1974), Victor Weisskopf (1975), Abdus Salam (1981) ja paljud teised.

Ainuüksi Nobeli auhinna laureaate – Pieter Zeemanist (NP 1902) Gerhard Ertlini (NP 2007) – on akadeemias olnud kokku 75. 

pisi|Jürgen Mittelstraß, saksa filosoof, Paavstliku TA liige (2002) ja Tartu Ülikooli audoktor (2003)
pisi|Wolf Singer, saksa neurofüsioloog
Kuulus dirižaabliehitaja ja Arktika uurija Umberto Nobile valiti akadeemiasse 1936. aastal.

 Eestiga seotud akadeemia liikmed 
1992 – saksa neurofüsioloog Wolf Singer, Tartu Ülikooli teaduri Jaan Aru doktoritöö juhendaja (2009–2014); külastas 2013. aastal Professor Talis Bachmanni laborit ja pidas Tallinnas loengu.
2002 – saksa filosoof Jürgen Mittelstraß, kes järgmisel aastal promoveeriti Tartu Ülikooli audoktoriks ja kes on olnud Tartu Ülikooli eetikakeskuse kuratooriumi esimees.

 Akadeemia liikmed (Accademici ordinari)
pisi|Luigi Luca Cavalli-Sforza, itaalia populatsioonigeneetik
pisi|Paul J. Crutzen, Hollandi atmosfäärikeemik, Nobeli auhinna laureaat
pisi|Martin Rees, Briti astrofüüsik ja kosmoloog
pisi|Edward Witten, USA füüsik
 Werner Arber (liige 1981), Šveitsi mikrobioloog ja geneetik, NP
 David Baltimore (1978), USA biokeemik ja molekulaarbioloog, NP
 Vanderlei Salvador Bagnato (2012), Brasiilia füüsik 
 Antonio M. Battro (2002), Argentina arstiteadlane
 Daniel Adzei Bekoe (1983), Ghana keemik
 Paul Berg (1996), USA biokeemik, NP
 Enrico Berti (2001), itaalia filosoof
 Günter Blobel (2001), saksa biokeemik, NP
 Thierry Boon-Falleur (2002), Belgia immunoloog
 Joachim von Braun (2012), saksa põllumajandusteadlane
 Luis Caffarelli (1994), Argentina matemaatik
 Luigi Luca Cavalli-Sforza (1994), itaalia populatsioonigeneetik
 Aaron Ciechanover (2007), Iisraeli biokeemik, NP
 Claude Cohen-Tannoudji (1999), prantsuse füüsik, NP
 Francis S. Collins (2009), USA geneetik
 Yves Coppens (2014), prantsuse antropoloog
 Suzanne Cory (2004), Austraalia molekulaarbioloog
 Paul J. Crutzen (1996), Hollandi atmosfäärikeemik, NP
 Stanislas Dehaene (2008), Prantsuse neuroteadlane
 Edward M. De Robertis (2009), USA embrüoloog
 Manfred Eigen (1981), saksa biofüüsik ja keemik, NP
 Gerhard Ertl (2010), saksa füüsik ja keemik, NP
 Albert Eschenmoser (1986), Šveitsi keemik
 Antonio García-Bellido (2003), hispaania arengubioloog
 Takashi Gojobori (2007), jaapani molekulaarbioloog
 Theodor W. Hänsch (2006), saksa füüsik, NP
 Stephen Hawking (1986), Briti füüsik ja kosmoloog
 Michał Heller (1990), poola filosoof ja kosmoloog
 Raymond Hide (1996), Briti füüsik
 Fotis Kafatos (2003), kreeka molekulaarbioloog
 K. Kasturirangan (2006), India kosmoseteadlane
 Klaus von Klitzing (2007), saksa füüsik, NP
 Nicole Marthe Le Douarin (1999), prantsuse arengubioloog
 Tsung-Dao Lee (2003), USA füüsik, NP
 Yuan Tseh Lee (2007), Taiwani keemik, NP
 Jean-Marie Lehn (1996), prantsuse keemik, NP
 Pierre Léna (2001), prantsuse astrofüüsik
 Juan Maldacena (2013), Argentina-USA füüsik
 Juri (Yuri) Manin (1996), vene-Saksa matemaatik
 Govind Menon (1981), India päritolu Briti füüsik
 Beatrice Mintz (1986), USA embrüoloog
 Jürgen Mittelstraß (2002), saksa filosoof
 Mario J. Molina (2000), mehhiko päritolu USA keemik, NP
 Salvador Moncada (2016), Belize'i farmakoloog
 Rudolf Muradyan (1994), armeenia füüsik
 Erna Möller (2013), rootsi immunoloog
 Miguel Nicolelis (2011), Brasiilia neuroteadlane
 Sergei Novikov (1996), vene matemaatik
 Ryōji Noyori (2002), jaapani keemik, NP
 Czesław Olech (1986), poola matemaatik
 William D. Phillips (2004), USA füüsik, NP
 John Charles Polanyi (1986), ungari päritolu Kanada keemik, NP
 Ingo Potrykus (2005), Šveitsi botaanik
 Frank Press (1999), USA geofüüsik
 Yves Quéré (2003), prantsuse füüsik
 V. Ramanathan (2004), India päritolu USA atmosfääriteadlane
 Chintamani Rao (1990), India keemik
 Peter H. Raven (1990), USA botaanik
 Martin J. Rees (1990), Briti astrofüüsik ja kosmoloog
 Ignacio Rodríguez-Iturbe (2007), Venezuela-USA hüdroloog
 Carlo Rubbia (1985), Itaalia osakestefüüsik, NP
 Vera Rubin (1996), USA astronoom
 Roald Sagdeev (1990), tatari päritolu Venemaa füüsik
 Hans Joachim Schellnhuber (2015), saksa kliimateadlane
 Michael Sela (1975), Iisraeli immunoloog
 Maxine Singer (1986), USA molekulaarbioloog
 Wolf Singer (1992), saksa neurofüsioloog
 Govind Swarup (2008), India raadioastronoom
 Hans Tuppy (1970), Austria biokeemik
 Rafael Vicuña (2000), Tšiili biokeemik
 Edward Witten (2006), USA füüsik
 Shinya Yamanaka (2013), jaapani arstiteadlane
 Chen Ning Yang (1997), USA füüsik
 Ada Yonath (2014), Iisraeli kristallograaf
pisi|Guy Consolmagno, Paavstliku TA perdurante munere, Vatikani Observatooriumi direktor aastatel 2015–2025
 Ahmed Zewail (1999), Egiptuse keemik, NP
 Antonino Zichichi (2000), itaalia füüsik

 Akadeemia liikmed staatusega perdurante munere 
Piiratud liikmeksoleku ajaga on akadeemias ex officio (ameti poolest) sinna kuuluvad ametnikud. Staatusega perdurante munere on näiteks Vatikani Observatooriumi direktor, Vatikani Apostelliku Raamatukogu direktor (prefekt), Vatikani Apostelliku Salaarhiivi direktor (prefekt) ja Paavstliku Teaduste Akadeemia kantsler.

 Akadeemia auliikmed (Accademici Pontifici Onorari)
 Georges Cottier (1992), Šveitsi kardinal, katoliku filosoof ja teoloog. Dominikaan (suri 2016) 
 Jean-Michel Maldamé (1997), prantsuse teoloog ja filosoof. Dominikaan

Viited

Välislingid
Pontificial Academy of Sciences Koduleht (inglise keeles)
Vatikan hakkab otsima maavälist elu forte.delfi.ee. 11.11.2009

Kategooria:Teaduste akadeemiad
Teaduste