Mihhail Kotik

Mihhail Kotik (23. jaanuar 1923 Berditšiv, Ukraina – 20. detsember 1994) oli psühholoogiateadlane. Ta töötas Tartu Ülikoolis loogika ja psühholoogia kateedris õppejõu ning hiljem kateedri juhatajana. Tema peamiseks uurimissuunaks oli tehno- ja ohutuspsühholoogia.

 Elukäik 
1940. aastal astus Kotik Moskva Lennundusinstituuti, kust kahe aasta pärast läks vabatahtlikuna sõtta, teenides lennuväes mehaanikuna. 1948. aastal lõpetas ta lennuväe inseneride akadeemia, mille järel hakkas tööle lennuväeinsenerina sõjaväe lennuväljal. 1970. aastal läks erru alampolkovniku aukraadisIn memoriam. Mihhail Kotik. (1994). Postimees, 23. detsember.. Psühholoogiaga hakkas ta tegelema olude sunnil: Nõukogude Liidus toimus lennukatastroof, mida uurinud komisjon süüdistas õnnetuses Mihhail Kotiku juhitud inseneriteenistust. Kotikul õnnestus aga tõestada, et tegu ei olnud tehnilise, vaid konkreetse indiviidi poolt tehtud veaga.Allik, J. (2012). Kui Arno isaga koolimajja jõudis, olid tunnid juba alanud. Kuidas käis psühholoogia õppimine Tartu Riiklikus Ülikoolis. Eesti Psühholoogide Liidu laualeht nr 50. [www] http://www.epll.planet.ee/index.php?option=com_content&view=article&id=59:kui-arno-isaga-koolimajja-joudis-Olid (21.04.15) Sellest alates sai inimlike vigade analüüs Mihhail Kotiku üheks olulisemaks uurimisteemaks, mida käsitlevad ka mitmed tema venekeelsed monograafiad.

1965. aastal kaitses ta tehnikateaduste kandidaadi väitekirja ning 1975. aastal Moskva Ülikoolis psühholoogiadoktori väitekirja, aga kraad jäi kinnitamata. 1987. aastal kaitses Leningradis uue, ohutuse psühholoogia teemalise tööga edukalt psühholoogiadoktori kraadi.

Ta sattus Tartusse Tartu Ülikooli loogika ja psühholoogia kateedri tollase juhataja Andres Pärli kutsel ning hakkas õpetama tehnopsühholoogia kursust. Alates 1966. aastast oli Mihhail Kotik seotud Tartu Ülikoolis psühholoogia õpetamisega, millest ligi 10 aastat oli ta loogika ja psühholoogia kateedri juhataja ja ainus professor. Pärast emeriitprofessoriks saamist pidas ta kuni surmani psühholoogialoenguid.

 Olulisimad tööd 
Mihhail Kotik avaldas 1978. aastal tehnopsühholoogia õpiku, mis oli üsna unikaalne nähtus vene keeleruumis. Tema kõige olulisemaks tööks peetakse 1981. aastal ilmunud teost "Ohutuse psühholoogia". See on ka tema kõige tsiteeritum töö, mida 2012. aasta seisuga Web of Science'i andmetel on kümmekond korda tsiteeritud. 1971. aastal tuli Kotiku sulest teos "Inseneripsühholoogia lühikursus", kuhu ta koondas Tartu Ülikoolis peetud inseneripsühholoogia kursuse loengud. 1985. aastal ilmus temalt raamat "Juhtimise vead", 1990. aastal aga "Inimlaps autoroolis. Psühholoogiaprofessori tähelepanekuid", kus ta käsitles liiklusohutuse psühholoogilisi aspekte.

 Isiklikku 
Pärast Eesti taasiseseisvumist sai ta teenete eest Eesti kodakondsuse ja suri 1994. aastal leukeemiast nõrgestatuna kopsupõletikku.

Mihhail Kotiku eluteed lennuväe inseneri ja teadlasena kajastati 2015. aasta jaanuarist märtsini Tartu Ülikooli raamatukogus näitusel "Professor Mihhail Kotik ja ohutuspsühholoogia".

 Viited 

Kategooria:Psühholoogid
Kategooria:Tartu Ülikooli ajalooteaduskonna professorid
Kategooria:Vana-Jaani kalmistule maetud
Kategooria:Sündinud 1923
Kategooria:Surnud 1994