Ludwig von Maydell

Friedrich Ludwig von Maydell (10. detsember 1795 (ukj) Teenuse, Kullamaa kihelkond, Läänemaa – 18. september 1846 (ukj) Tallinn) oli baltisaksa päritolu maalija, graafik ja skulptor. Ta oli Baltimaade tuntumaid romantismiajastu kunstnikke ja üks esimesi puulõike viljelejaid Eestis.

 Elukäik 
Maydell sündis Läänemaal Teenuse mõisas ja õppis aastatel 1810–1812 Tallinna Toomkoolis. Nagu aadlisoost noormeestele kohane, astus ta sõjaväeteenistusse. Ta teenis aastatel 1812–1820 Vene sõjaväes ning osales Napoleoni vastu peetud sõdades. 

Isa soovitusel hakkas ta õppima Tartu Ülikoolis õigusteadust. Õpingute kõrvalt töötas ta ülikooli arhiivis ning harjutas Karl August Senffi juures joonistamist. Anu Allikvee sõnul tegi noor Ludwig joonistamises palju kiiremaid edusamme kui sõjaväelisel alal ning lõpuks leidis ta oma tõelise kutsumuse just kunstnikuna. 

Maydell oli üks esimesi Senffi õpilasi, kes hakkas Tartus klassitsismi asemel romantismi viljelema. Õpetaja soovitusel läks noor kunstnik end välismaale täiendama. 1822. aastal reisis Maydell Saksamaale, kus käis Berliinis, Dresdenis ja Stuttgardis, kuid sealne stiil ei sobinud tema kunstnikuloomusega. 19. sajandil oli paljude kunstnike unistuseks Itaalia ja nii läks ka Maydell 1822. aasta lõpus Rooma, kus lävis tihedalt saksa natsareenlaste Friedrich Overbecki (1789–1869), Julius Schnorr von Carolsfeldi (1794–1872) ja Ludwig Richteriga (1803–1884). Viimasega tekkis Maydellil eluaegne sõprus ja ta nimetas teda oma teiseks minaks. Natsareenlaste koolkond rõhutas oma loomingus kristlikke väärtusi. Nende lähenemine meenutas itaalia quattrocento-stiili ning toetus saksa rahvuslikule kunstile, mis avaldus eelkõige keskaja kunstis. Ludwig von Maydell sai natsareenlastelt inspiratsiooni, et järjekindlalt viljeleda romantismi ja uusgootikat.

1827. aastal naasis Maydell Eestisse. 1828. aastal lõpetas ta kunstiõpingud ning alates 1829. aastast oli ta vabakutseline kunstnik Tartus, kuhu ta jäi elu lõpuni. 1835. aastal käis ta Saksamaal Berliinis ja Leipzigis puugravüüritehnikat õppimas ning rajas seejärel Tartusse ksülograafiatöökoja, mis oli Vene tsaaririigis esimene omataoline. Ta osales ka Õpetatud Eesti Seltsi tegevuses ning oli selle kogude konservaator. Maydell suri 1846. aastal Tallinnas koolerasse. Ta on maetud Kullamaa kirikuaeda.

 Looming 
pisi|Thor püüab tappa magavat Skrýmirit
Ludwig von Maydell elas pidevas rahalises kitsikuses, sest pidi peret ülal pidama üksnes kunstnikutööst saadava sissetulekuga. Ta ei spetsialiseerunud ühele kindlale alale, vaid tegutses mitmekülgselt nii maalija, skulptori kui ka tarbekunstnikuna ning oli ühtlasi võimekas raamatuillustraator. Maydell illustreeris koos oma õpilastega 1830. aastatel mitu väljaannet, sealhulgas Aleksandr Puškini "Mustlased" (ilmus 1924). 1837. aastal valmisid illustratsioonid Friedrich de la Motte Fouqué poeemi "Undine" venekeelse värsstõlkele (tõlkija Vassili Žukovski), 1843. aastal Peterburis ilmunud N. Lambini raamatule "Peeter Suure ajalugu" ("История Петра Великого"), Carl Russwurmi "Põhjamaade saagadele" ning Friedrich Schilleri "Orléansi neitsi" venekeelsele tõlkele (tõlkija Vassili Žukovski). Maydelli töökojas illustreeriti ka esimesed eesti autorite teosed, näiteks Friedrich Robert Faehlmanni muistendid ("Keelte keetmise" illustratsioonil on kujutatud Vanemuist, kes jagab loomadele keeli). Õpetatud Eesti Seltsi töös osaledes õppis kunstnik tundma eesti talupoegade eluolu ja kombeid. Ta avaldas ka joonistamise käsiraamatuid.

Kuna Maydell ei keskendunud ühele valdkonnale, on mõnikord kritiseeritud tema loomingu ebaühtlast kvaliteeti. Kalev Jaago toob samas välja, et Friedrich Ludwig von Maydell tõi Eesti kunstiellu mitmeid uuenduslikke ideid. Anu Allikvee sõnul oli ta baltisaksa kunstnikest ainus, kes katsetas tarbekunsti ja skulptuuri alal ning saavutas seejuures professionaalse taseme. Näitena saab tuua Tartu Ülikooli rektori Gustav von Ewersi tänini säilinud marmorbüsti.

 Altarimaalid 
Ludwig von Maydell oli mitmete ideede algataja ja tulihingeline toetaja. Näiteks on Oleviste kiriku taastamine paljuski tema teene. Aastatel 1828–1840 osales ta Tallinna Oleviste kiriku restaureerimisel, mida peetakse süsteemsema restaureerimistegevuse alguseks Eestimaal. Teatavasti iseloomustas 18.–19. sajandit varemetekultus ning taastamise asemel pigem kaasajastati keskaegset ilmet. Oleviste kirikut asuti taastama ajal, kui klassitsismi rangesse kaanonisse lisandus historitsistlikke sugemeid, mis soosisid nn neostiilide kasutamist. Maydell projekteeris Oleviste uue sisekujunduse ustest uue altarini. Allikvee sõnul kasutas Maydell moodsat, kuid meil toona veel vähetuntud uusgooti stiili.  

Saksa rahvus leidis tuge luteri usust ja kristlikust tõekuulutusest. Gootika taassünd omakorda aitas baltisaksa kultuuril oma positsiooni leida. Maydelli loomingu üks olulisemaid valdkondi on altarimaalid: "Kristus Õlimäel" (1835) Saarde kirikus, "Kristus ristil" (1337) Rūjiena kirikus, "Ülestõusmine" (1845) Põlva kirikus. Maydell alustas ka Vastseliina kiriku altarimaali maalimist, kuid suri enne, kui selle valmis sai. Töö viis lõpule Woldemar Friedrich Krüger. Maydelli kavandatud oli ka Tartu Jaani kiriku altarimaal, mis hävis 1944. aastal.

 Portreed 
Kunstniku portreeloomingut on säilinud vähe. Kunstiajaloolane Voldemar Vaga on iseloomustanud Maydelli autoportreed ja vanemate portreid kui meistriteoseid, mida iseloomustab vaba, sundimatu käsitlus, loomulikkus ja elavus ning värske, mahlakas maalimisviis. Kalev Jaago arvates on Ludwig von Maydell aga eelkõige romantismi esindaja Eestis. 

Maydelli elu lõpuaastatel huvi tema teoste vastu rauges. Kunstnik pakkus neid ka Saksamaa raamatukauplustele, aga tihti sai ta vastuseks: "Saksamaal enam selliseid teoseid ei osteta."

 Ajaloopildid 
19. sajandi esimesel poolel kasvas kõikjal üleüldine ajaloovaimustus, mida kutsusid esile mitmed tegurid: ajaloo kui teadusharu sünd, suurenev huvi ajaloo tõlgendamise vastu ning ajaloo sidumine rahvuse ja konkreetse maa-alaga, mis omakorda mõjutas rahvusliku identiteedi kujunemist. Keskaeg, mida varem oli peetud pimeduse ajastuks, sai nii Saksamaal ehk emamaal kui ka Balti provintsides uue tähenduse. Friedrich Ludwig von Maydell kavandas 50-lehelist Liivimaa ajaloopiltide sarja "Fünfzig Bilder aus der Geschichte der Deutschen Ostsee-Provinzen Rußlands" ("Viiskümmend pilti Venemaa saksa Läänemere-provintside ajaloost"), millest valmis majanduslike raskuste tõttu ainult 20. Teosest ilmus kaks vihikut (1839, 1842). Kolmandast sai Maydell valmis kõigest kaks lehte. Sarja väljaandmise katkestas kirjastaja A. Kluge pankrot ning ettetellijate vähesus. Maydelli arvamus eestlaste kohta ei ole nii kaunisõnaline ja poeetiline kui näiteks Faehlmannil. Ajaloopilte kommenteerides taotleb Maydell pigem asjalikkust ja erapooletust kui poeesiat."Maydelli raamatuillustratsioonid kõnelevad tema huvist ajalooliste isikute, kostüümide ja olustiku vastu ning kunstniku sammsammulisest liikumisest originaalse ajalooteemalise pildisarja loomise suunas. Ajas kauge ja eksootilise kõrval tundis Maydell huvi ka siinsamas tema kõrval elava "teise", kohaliku eesti talupoja etnograafilise uurimise ja kujutamise vastu."Maydell on lähtunud algallikatest – "Henriku Liivimaa kroonikast" ja "Liivimaa vanemast riimkroonikast" –, kuid tema käsitlus on pigem populaarteaduslik. Ea Janseni sõnul ei saa allikakriitikast juttugi olla, samas toonitas ta kunstniku erapooletust. Jansen leidis, et Ludvig von Maydelli illustratsioonid on suure ajaloolis-kultuuriloolise väärtusega ning et hiljem pole keegi samaväärsete töödega silma paistnud.pisi|Ristiusu misjonärid raiumas eestlaste pühapuid 1220. aastal 
pisi|Ordulipp käes, langeb Johann von Tiesenhausen Aizkraukle lahingus leedulaste vastu

Albumisse on lisatud juurde viiteid ja allikate võrdlusi, kuid ajaloolaseks Maydell ennast sellegipoolest ei nimetanud. Ilmselt sai ta ajalooteemalise sarja koostamisel inspiratsiooni natsareenlastelt ja oma kaasaegsetelt. Tärkav ajalooteadvus andis baltisakslastele võimaluse kinnitada oma positsiooni ja ajaloolist kuuluvust Balti provintsides ning kujundada saksa kogukonna identiteeti ja rahvuslikku ärkamist. Maydelli võib pidada baltisaksa identiteedi ja ajaloo väljendajaks, kaasloojaks ning visualiseerijaks. Ühtlasi on ta Baltimaade ajalooteemaliste kunstiteoste žanri üks teerajajaid. Ajalooteadvust aitas suurendada 1802 taasavatud Tartu Ülikool, kus hakati tegelema ka kohaliku ajaloo uurimisega. Rajati õpetatud seltse, korrastati arhiivi, asutati muuseume, huvituti keskaegsest pärandist, kirjutati ajalooteemalisi romaane ja publitseeriti allikaid.
 Isiklikku 
Maydelli isa Reinhold Gottlieb von Maydell oli Teenuse mõisa omanik, maanõunik ja konsistooriumi esimees. Ema Barbara Gertrude Dorothea (snd paruness von Ungern-Sternberg, pärit Erastvere mõisast) suri vaid kuu aega pärast rasket sünnitust. Ludwig von Maydellil oli kaksikvend Paul August von Maydell ja vanem vend Gustav Jakob Leopold von Maydell; mõlemad surid noorelt. Ludwigi isa abiellus hiljem oma kadunud naise õe Augusta Margaretha Julianaga. Abielust sündis viis poega ja üks tütar.

Friedrich Ludwig von Maydell abiellus 1827. aastal Therese Agrippina Konstanze von Mülleriga (1795–1882). Nende kuuest lapsest neli surid noorelt. Poeg Gerhard Gustav Ludwig von Maydell (1835–1894) oli maadeuurija.

Viited

Kirjandus

 Välislingid 

 Lühielulugu – "Kunst ja kunstnikud Tartus 19. sajandil"
 Friedrich Ludwig von Maydell Eesti Kunstimuuseumi Digitaalkogu
 Friedrich Ludwig von Maydell. Joonistusõpetus algajatele ja lastele Eesti Kunstimuuseumi Digitaalkogu

Kategooria:Eesti maalikunstnikud
Kategooria:Eesti graafikud
Kategooria:Eesti skulptorid
Kategooria:Eestimaa aadlikud
Kategooria:Õpetatud Eesti Seltsi liikmed
Kategooria:Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Kategooria:Baltisaksa kunstnikud
Kategooria:Sündinud 1795
Kategooria:Surnud 1846