Istria mark

Istria mark (või Istria markkrahvkond) oli esialgu Karolingide piirimark Istria poolsaarel ja ümbritseval territooriumil, mille aastal 789 vallutas Karl Suure poeg Pippin. Pärast 1364. aastat oli see Habsburgide monarhia, Austria keisririigi ja Austria-Ungari Istria provintsi nimi.

 Ajalugu 
Iidsete histrite hõimu asuala vallutati Rooma keisririigi poolt aastaks 178 eKr ja liidendati keiser Augustuse ajal Italia provintsi kirdepoolse Venetia et Histria piirkonnaga. Pärast Rooma keisririigi langust ja Suurt rahvasterännet vallutasid langobardid kuningas Alboini juhtimisel 568. aastast alates Venetia, kus nad rajasid oma Itaalia kuningriigi osana Friuli hertsogkonna. Istria poolsaar jäi Bütsantsi (Ida-Rooma) mõju alla, kui lõunaslaavi hõimud (horvaadid ja sloveenid) asusid itta ja põhja. 

Aistulf, Langobardide kuningas aastast 749, ründas allesjäänud Bütsantsi territooriume Itaalias ja ohustas isegi Bütsantsi paavsti Roomas. Kui paavst Zacharias nägi, et Konstantinoopolist abi ei tule, sõlmis ta liidu Pippin Lühikesega, võimsa majordoomusega Frangi kuningriigist Alpidest põhjas, keda ta Frankide kuningaks nimetas. Aastal 755 tungis Pippin Itaaliasse ja sundis Aistulfi Frangi süseräniteedi alla. Pippini poeg Karl Suur liidendas aastal 773/774 Itaalia kuningriigi lõpuks Karolingide impeeriumiga.

 Karolingide mark 
Karl Suur liitis Istria poolsaare esialgu Langobardide Friuli hertsogkonnaga, Karolingide Itaalia kuningriigi osaga, viimast valitses tema poeg Pippin. Kuigi ametlikult hertsogkond, oli Friuli pelgalt titulaarse hertsogiametiga de facto mark, mida 776. aastast alates valitsesid Frangi määratud ametnikud. 

Istria markkrahvkond ise tekkis esimest korda pärast hertsog Erichi surma 799. aasta Trsati piiramisel Frangi piiril Mereäärse Horvaatiaga. Istria läänistati Frangi krahvile Hunfridile, kes kandis ka tiitlit dux Foroiulanus. Esialgne Karolingide mark ulatus Julia Alpidest ja Karsti platoolt alla Kvarneri laheni. See oli üks kolmest margist Friuli ja Karantaania kõrval, mis kaitses Itaaliat avaaride, slaavlaste ja madjarite eest, selles järjekorras. 9. sajandi esimesel kümnendil valitses Istriat üks hertsog Ioan, nominaalselt vastavalt iidsetele Bütsantsi tavadele, kuid tegelikult kui Frangi vasall. Piirkonnas oli siis 9 linna, Trieste tähtsaim nende seas. 

Pärast seda, kui kuningas Pippin tegi mõned katsed vallutada Veneetsiat Aadria mere rannikul, tunnistas tema isa, keiser Karl Suur lõpuks 812. aasta rahulepinguga ametlikku Bütsantsi kontrolli linna ja Istria üle, vähemalt selle lääneranniku. Pärastine on segane, kuid võib-olla ei suutnud bütsantslased kunagi taastada oma võimu tagastatud territooriumitel, kui need tegelikult üle anti. Ülejäänud Istria osad liideti ilmselt lõpuks lihtsalt uuesti Karolingide Friuli hertsogkonnaga. 

Pärast viimase Friuli hertsogi Balderichi kukutamist jagas keiser Ludwig Vaga 829. aasta Riigipäeval Wormsis oma suure hertsogkonna neljaks margiks. Istriat koos Friuli margiga valitses Aquileiast markkrahv Eberhard ja tema Unruochingitest järglased. Sellest sai pärast 843. aasta Verduni lepingut Kesk-Frangi riigi osa ja määrati aastal 855 keiser Ludwig II Itaalia kuningriigile. Unruochingist markkrahv Berengar oli aastal 888 pärast Karl Paksu isegi Itaalia kuningas.

 Keiserlik mark 
Pärast seda, kui Saksa kuningas Otto I sõdis Põhja-Itaalias Berengari lapselapse kuningas Berengar II vastu, ühendas ta aastal 952 Friuli suure Verona margiga, mille ta andis oma vennale, Baieri hertsog Heinrich I-le, kes kontrollis juba külgnevaid Kärnteni ja Kraini marke. Pärast Heinrichi poja ja järglase hertsog Heinrich Riiaka tagandanist aastal 976 lahutas keiser Otto II Kärnteni Baierist eraldi hertsogkonnaks, mida valitses hertsog Heinrich Noorem, kes sai ka süseräniteedi lõunapoolsete Baieri markide üle, sealhulgas Verona, Istria, Krain ja Steiermark. 

Istria krahvid ilmusid 10. sajandi lõpus, kuid Istria koos Krainiga lahutati Kärnteni hertsogkonnast aastal 1040, kui mõlemad annetati Tüüringi krahvile Poppole Weimarist, viimase teadaoleva Friuli markkrahvi Werigandi pärijale abielu kaudu. Kraini markkrahvid omandasid järk-järgult poolsaare kirdepoolseid territooriume, kui lääne- ja lõunarannikut okupeeris järk-järgult Veneetsia vabariik. Saksa kuningas Heinrich IV määras nominaalselt ülejäänud margi Aquileia patriarhaadile, markkrahvi tiitel ja Istria territooriumid jäid siiski Krainile. Aastal 1173 läänistas Hohenstaufenist keiser Friedrich I Barbarossa Istria Baieri Andechsi aadliperekonnale, kes liitis selle oma Merania hertsogkonnaga. Aquileia sai Istria tagasi aastal 1209, kui Andechsi markkrahvid pandi riigivande alla väidetava osavõtu tõttu Saksa kuninga, Friedrich Barbarossa poja, Švaabi Philippi mõrvamisest. 

Sajandi keskpaigaks oli enamus Istria rannikust Veneetsia poolt vallutatud. Patriarhid loobusid markkrahvide nimetamisest ja andsid poolsaare järelejäänud keskosa oma foogtide, Görzi krahvide otsese kontrolli alla. Görzi territooriumid omandasid aastal 1374 lõpuks Habsburgide Austria ertshertsogid, kes aastast 1335 valitsesid Kraini marki. Aastal 1382 said nad ka kontrolli Trieste linna üle.

 Habsburgide markkrahvkond 
Pärast Aquileia patriarhaadi ilmaliku territooriumi lõplikku vallutamist Veneetsia poolt aastal 1420 kuulus enamus Istriast La Serenissimale. Austria Habsburgid valdasid vaid väikest territooriumi poolsaare keskosas ümber Pazini (Mitterburg), mida hallati Kraini hertsogkonnast. Habsburgi valitsejad lisasid siiski tiitli "Istria markkrahv" oma teistele tiitlitele, mis püsisid kuni Austria-Ungari monarhia lõpetamiseni aastal 1918.

Veneetsia Istria langes Habsburgide monarhiale 1797. aasta Campo Formio rahuga, hõivati Napoleoni poolt 1805. aasta Pressburgi rahuga, Itaalia kuningriigi ja Illüüria provintside osana, ning koos Illüüria kuningriigiga eraldati kogu Istria 1815. aasta Viini kongressil lõpuks Austria keisririigile.

Pärast Illüüria kuningriigi osadeks jaotamist aastal 1849 muutus Istria markkrahvkond alajaotusena Austria Rannikumaa kroonimaa osaks. See sai kroonimaana märkimisväärse autonoomia koos Istria Maapäeva loomisega Porečis 1861. aastal.

 Markkrahvid 
Karolingide mark

 Hunfrid, u. 799, ka Friuli hertsog
 Ioan, u. 804 ("hertsog")

Markkrahvkond taastati, valitsesid Weimari krahvid

 Poppo I, 1012–1044, ka Kraini markkrahv aastast 1040
 Ulrich I, 1060–1070, poeg, ka Kraini markkrahv
 Heinrich I, 1077–1090

Sponheimid

 Engelbert I, 1090–1096
 Burchard, 1093–1101

Weimar-Orlamünde krahvid

 Poppo II, 1096–1098, Ulrich I poeg, Kraini markkrahv aastast 1070
 Ulrich II, 1098–1107, vend, ka Kraini markkrahv

Sponheimid

 Engelbert II, 1107–1124, Engelbert I poeg, ka Kraini markkrahv, Kärnteni hertsog aastast 1124
 Engelbert III, 1124–1173, poeg, ka Kraini markkrahv

Andechsi dünastia

 Berthold I, 1173–1188, ka Kraini markkrahv
 Berthold II, 1188–1204, poeg, ka Kraini markkrahv, Merania hertsog (Berthold IV) aastast 1183
 Heinrich II, 1204–1228, poeg, ka Kraini markkrahv
 Otto I, 1228–1234, vend, ka Kraini markkrahv, Merania hertsog aastast 1204, Burgundia pfaltskrahv aastast 1211 (Otto II)
 Otto II, 1234–1248, ka Kraini markkrahv, Merania hertsog ja Burgundia pfaltskrahv (Otto III)

 Vaata ka 
 Istria
 Istria ajalugu
 Horvaatia ajalugu

Kategooria:Austria-Ungari
Kategooria:Frangi riik
Kategooria:Saksa-Rooma riigi valdused
Kategooria:Horvaatia ajaloolised riigid
Kategooria:Euroopa uusaja riigid