Allveearheoloogia

pisi|Littegrundi vrakk on arvatud arheoloogiamälestiseks
Allveearheoloogia on arheoloogia haru, mis tegeleb veealuste muististe uurimisega.

Enne 20. sajandit polnud allveearheoloogia omaette teadusharu. Põhiliselt toetus see juhuleidudele, mille olid veest välja toonud kaluridAntiigileksikon, 1. kd., lk. 35. Madalast merest said asju välja tuua ka sukeldujad.

Maailma tähelepanu äratasid 1900. aastal Antikythera ja 1907–1913 Mahdia lähedalt avastatud vrakid, mida uurisid peamiselt Kreeka käsnapüüdjad.

Allveearheoloogia kujunes eraldi teadusharuks 1930. aastatel sukeldumise arengu tõttu, mis oli seotud Jacques-Yves Cousteau ja Hans Hassi tegevusega.

Tänapäeval uuritakse uppunud laevu ja sadamaid. Sadamad võivad uppuda merevee taseme muutumise tõttu. Allveearheoloogias kasutatakse selliseid tehnilisi vahendeid nagu allveesõidukid, -fotograafia ja -televisioon ning imipumbad.

Eesti allveearheoloogia

1970. aastatest kuni 1994. aastani tegutses Eestis allveeklubi Viikar.

1988. aastal asutati Eesti Meremuuseumi juurde allveearheoloogia osakond (vt ka uurimislaev Mare ja Vello Mäss).

Allveearheoloogiliste tulemuste baasil on Eestis loodud vrakiregister.Vrakiregister

Aastatel 2010–2013 osales Eesti Meremuuseum rahvusvahelises projektis Shipwher. 2012–2015 osalesid Eesti Meremuuseum ja Tallinna Tehnikaülikool rahvusvahelises uurimisprojektis ARROWS.ARchaeological RObot systems for the World's Seas. CORDIS

Viited

Välislingid

Kategooria:Arheoloogia