Jonas Salk

Jonas Edward Salk (28. oktoober 1914 New York – 23. juuni 1995 La Jolla, California) oli aškenazi juudi päritolu USA ravimiuurija ja viroloog. Salk töötas välja lastehalvatusvastase vaktsiini (Salk-tüüpi vaktsiini). 

Tema eestvedamisel asutati Salki Bioloogiliste Uuringute Instituut.

Haridus
1934. aastal sai Salk City College of New Yorkist bakalaureusekraadi keemias. Seejärel õppis ta New York University Medical Shoolis meditsiini. Eriliselt köitsid teda biokeemia ja viroloogia. 1939. aastal lõpetas ta meditsiiniõpingud. Kuigi Salk oleks võinud asuda tööle arstina, eelistas ta tegelda ravimiuuringutega.

Lastehalvatusvaktsiin
Kardetud lastehalvatus
Kuni vaktsiini avastamiseni oli lastehalvatus üks maailma kardetumaid haigusi. Näiteks 1952. aasta epideemia ajal teatati USA-s 58 000 haigusjuhust, 3145 haigestunut suri ja 21 369-l arenes eri raskusastmega halvatus. Enamik haigestunuid olid lapsed. Ajaloolase Bill O'Neilli sõnul suhtus avalikkus lastehalvatusse nagu katku. Telekanali PBS 2009. aasta dokumentaalfilmi "The Polio Crucade" kohaselt oli lastehalvatus 20. sajandi keskel elanud ameeriklaste jaoks aatomipommi järel teine kõige hirmutavam nähtus üldse. 

Ulatuslikud uuringud
1947. aastal asus Salk tööle University of Pittsburgh School of Medicine'i juures. 1948. aastal alustas ta fondi National Foundation for Infantile Paralysis rahastusel lastehalvatuse viiruse tüüpide uurimist ja moodustas enda ümber uurijate tiimi. Ravimiuuringus osales 20 000 arsti ja tervishoiuametnikku, 64 000 haridustöötajat, 220 000 vabatahtlikku ja üle 1 800 000 koolilapse. Lastehalvatuse tõttu ratastooli jäänud president Franklin Delano Roosevelti algatatud rahakogumisaktsiooni March of Dimes raames annetas viiruse uurimise tarbeks raha 100 miljonit inimest. Dennis Denenberg on kirjutanud, et Salk tegi vaktsiini nimel aastaid seitse päeva nädalas 16-tunniseid tööpäevi. 

Rõõmusõnum 
pisi|
Toimiva inaktiveeritud vaktsiini olemasolu tehti teatavaks 12. aprillil 1955 ehk Roosevelti kümnendal surma-aastapäeval. Tegemist oli suursündmusega: ameeriklased kuulasid uudiseid raadiost ja Ameerika Hääle ülekande kaudu said rõõmusõnumist osa ka eurooplased. Paljud riigid, sealhulgas Kanada, Rootsi, Taani, Norra, Lääne-Saksamaa, Holland, Šveits ja Belgia, näitasid kohe üles huvi vaktsineerimise alustamise vastu. Meditsiiniajaloolase Debbie Bookchini sõnul sai Salkist üleöö kõigile teada-tuntud rahvusvaheline kangelane. 1957. aasta suveks oli USA-s välja jagatud 100 miljonit doosi vaktsiini ja teadaolevalt olid tüsistusjuhtumid harvad. Taanis oli 2 500 000 doosi kohta mõni üksik tüsistusjuhtum. Maades, kus vaktsiini ei kasutatud, jätkusid epideemiad. Näiteks Ungaris oli 1957. aastal ulatuslik lastehalvatuse epideemia (esimese poolaasta jooksul 713 teadaolevat juhtu, suremuskordaja 6,6%) ja teised riigid pidid sinna abi saatma.

Vaktsiini edu lastehalvatuse juhtumite arvu vähendamisel
12. aprillil 1965 märgiti, et kui 10 aastat varem oli USA-s 28 000 lastehalvatuse juhtu, siis 1964. aastal teatati 121 juhust. 1990. aasta lõpuks oli WHO, UNICEF-i ja teiste organisatsioonide korraldusel läbi viidavate vaktsineerimisprogrammide tulemusel maailmas igal aastal hinnanguliselt ära hoitud 500 000 lastehalvatusest tingitud halvatusjuhtumit. 1988. aastal esines arengumaades igal aastal 350 000 lastehalvatusjuhtu. 2002. aastaks oli ülemaailmne lastehalvatusjuhtumite arv kahanenud 1924-ni, neist enamus oli Indias. 2014. aasta alguseks oli kõige tõsisem olukord Pakistanis, Afganistanis ja Nigeerias, India seevastu kuulutati 2014. aastal lastehalvatusevabaks. 

Salk rahast ja tuntusest
pisi|President Dwight Eisenhowerilt medalit saamas
Salki eesmärk oli turvalise ja efektiivse vaktsiini võimalikult kiire välja töötamine. Isiklik rahaline kasu teda ei huvitanud. Kui talt küsiti, kellele kuulub vaktsiini patent, ütles Salk: "Patenti ei ole. Kas päikese patenteerimine oleks võimalik?". On arvutatud, et patenteerituna oleks vaktsiini väärtus võinud ulatuda seitsme miljardi dollarini. 

Salkile ei meeldinud kuulsusega kaasnenud anonüümsuse kadu. Pidev tähelepanu oli talle koormav. 

Hilisem elu
1960. aastal asutas ta Californias La Jollas meditsiiniuuringute keskuse Salki Bioloogiliste Uuringute Instituut. Salk jätkas ravimiuuringuid ja kirjutas raamatud "Man Unfolding" (1972), "The Survival of the Wisest" (1973), "World Population and Human Values: A New Reality" (1981) ja "Anatomy of Reality: Merging of Intuition and Reason" (1983). Pärast lastehalvatusravimi väljatöötamist uuris ta vähki ja elu lõpuaastail üritas leida HIV ravimit.

Tunnustus
 1975 – Kongressi kuldmedal
 1977 – Presidendi Vabadusmedal
 1983 – valiti USA Meditsiiniakadeemia liikmeks
 2007 – arvati California Kuulsuste Halli

 Vaata ka 

 vaktsiin
 Albert Sabin

Viited

Kategooria:Ameerika Ühendriikide viroloogid
Kategooria:Kongressi kuldmedali kavalerid
Kategooria:Sündinud 1914
Kategooria:Surnud 1995