Psoriaas

Psoriaas ehk soomussammaspool (lühend Ps; ladina keeles psoriasis) on tänapäeval inimestel esinev krooniliselt ägenemistega ja remissioonidega kulgev healoomuline nahapõletik, mida iseloomustavad marrasknaha hüperplaasia (psoriaatiline epidermis), ka psoriaatilised naastud, kaasneda võivad psoriaatiline liigesepõletik ning harvemini ka siseelundite kahjustused. 

Tänapäeval on hulgaliselt tõendeid psoriaasi kui süsteemse põletikulise haiguse kohta. Inimesi, kel on diagnoositud psoriaas, nimetatakse psoriaasihaigeteks ja psoriaatikuteks; sellest haigusest tavaliselt ei tervistuta. Psoriaasiga kaasneb sageli metaboolne sündroom: rasvumine, düslipideemia, diabeet ja põletikuline soolehaigus. Psoriaasi loetakse vahel ka endokrinoloogiliste haigustega seotuks (ainevahetushäired).

Pisut vähem kui 1/3 psoriaasihaigetest põeb depressiooni. Psoriaasi täpsed seosed ja riskitegurid ja soodumus pahaloomuliste kasvajate tekkes on vaidluse all.

Psoriaasi on mitut tüüpi ja alatüüpi. Etioloogia on ebaselge. Võib-olla on see pärilik haigus. Psoriaas ei ole looduslikult nakkav haigus, kuid arvatakse, et haiguse ülekandumine võib võimalikuks saada luuüdi siirdamise käigus (elundi doonorilt retsipiendile).

See on immunoloogiline protsess (kaasasündinud ja adaptiivse immuunkaitse vastused psoriaasilesioonides), millega seostatakse kõige rohkem naha keratinotsüütide kiiret kasvu, aktivatsiooni ja diferentseerumise hälvet (naharakkude normaalseks peetav liikumine basaalkihist sarvkihti toimub 14 päeva jooksul ja nende rakkude elutsükkel on 28–30 päeva, psoriaatilise epidermise korral (lesioonides) toimub osade rakkude elutsükkel 3–4 päeva jooksul) ja uute veresoonte tekkimine (sh erütrotsüütide eritatud S1P juhtimisel) (osade autorite arvates aga lokaalne hüpereemia), T-rakkude osasid populatsioone, vastavaid dendriitrakke ja nende komplekteeritavaid tsütokiine, kemokiine jpt põletikuga seotud molekule.

Osa uurijaid peab seda sarnaselt reumatoidartriidi, Crohni tõve ja polüskleroosiga T-rakkude vahendatud autoimmuunhaiguseks. Eraldi haigusena kirjeldas psoriaasi 1841. aastal Ferdinand von Hebra. 1970. aastani arvati, et psoriaasi põhjustab epidermaalsete keratinotsüütide talitlushäire.

Pikka aega loeti psoriaasi Th1-abistajarakkude vahendatud haiguseks. Uuemad psoriaasimudelid seostavad psoriaasi tüüp 17-T-abistajarakkudega (TH17-lümfotsüüdid) (avastatud 2005) (seostatakse enim tsütokiinidega IL-17a, IL-17e; neid loetakse olulisteks autoimmuunhaiguste väljakujunemisel ja epiteelirakkude kaitsel).

Tänapäeval leiab uurimist psoriaasi kui süsteemse põletikulise haiguse kontseptsioon. Kuna psoriaasi etioloogia pole teada, siis ei ole tänapäeval (praeguste teadmiste juures) võimalik psoriaatikutel haigust välja ravida, kuid haiguse sümptomeid (psoriaasilesioone) saab püüda kontrolli all hoida (mitte kõikide psoriaasihaigete lesioonid ei allu levinumatele ravimitele).

 Definitsiooni kujunemine (tänapäev)

Dr Airi Põdra (dermatoveneroloog, arst-õppejõud ) definitsioon: 

Prof. emer. Helgi Silma definitsioon: 

 Epidemioloogia 
 Haigestumus 

Psoriaas on levinud peamiselt arenenud riikides ja paljude vanusegruppide lõikes (väikelapsed (psoriaatiline mähkmelööve), täiskasvanud jne). 75% psoriaasihaigetel avalduvad sümptomid enne 40. eluaastat. Tumeda nahavärviga inimestel võib psoriaasi esineda vähem (või on raskem tuvastada) kui heledama nahavärviga inimestel.

Eestis põeb psoriaasi ligikaudu 42 000 inimest. Ameerikas põeb (2010) psoriaasi ligi 7,5 miljonit ameeriklast. Saksamaal põeb 2014. aasta seisuga psoriaasi ligi 2 miljonit inimest. Haigestumus on pisut suurem Fääri saartel elavate inimeste seas. Psoriaasi haigestumise määr on tagasihoidlikum teatud rahvastel nagu jaapanlased, võib puududa Austraalia aborigeenidel ja Lõuna-Ameerika indiaanlastel. Maailmas on tänapäeval hinnanguliselt ligi 120–180 miljonit psoriaasihaiget.

 Soodustavad ja provotseerivad riskitegurid 

Psoriaasi soodustavateks riskiteguriteks peavad mõned nahaarstid stressi, muret, ülepinget, maksa fermentatiivse süsteemi nõrkust, liiga rasvast ja vürtsikat toitu.

Psoriaasi provotseerivateks teguriteks võivad olla ka nahavigastused, suitsetamine ja rohke alkohoolsete jookide joomine, ka teatud ravimite tarbimine, aga ka ebasoodsad ilmastikuolud (külm).

Psoriaasi riskiteguriteks peetakse ka perekondlikku soodumust.

 Infektsioonid 

Infektsioonid ja infektsioonhaigused (nagu nahainfektsioonid ja streptokokkfarüngiit) võivad koos vastavate elundisüsteemidega psoriaasilesioone tekitada.

Psoriaasilesioonid ja leetriviiruse põhjustatud leetrilööve võivad teineteise suhtes käituda "tasakaalustavalt", mõlemad püsivad kerges vormis. Samuti on leetrite vaktsiini mitmekordne manustatud kogus sundinud psoriaasilesioone tagasi tõmbuma.

Psoriaasi esineb sagedamini ka HI-viirusega nakatunud patsientidel.

Esialgsed teated Ebola viiruse ja Ebola viirushaiguse ning psoriaasi põdemise kohta näitavad, et seni pole andmeid inimeste kohta, kes põeksid nii Ebola viirushaigust kui ka psoriaasi.

Psoriaatikutel suureneb vastuvõtlikkus ka mitmete mükobakteri perekonda liigitatud bakterite põhjustatud tuberkuloosi haigestumiseks.

 Diagnoos 

Psoriaasi diagnoosi märkimiseks tuleks arvestada järgmiste lööbeliste seisunditega: 
 mähkmelööve [L22]
 seborröadermatiit [L21]
 küünte nahaseenhaigustus [B35.1]
 squamous-cell carcinoma
 nummulaarne dermatiit [L30.0]
 lame lihhen [L43]
 krooniline lihtlihhen [L28]
 fungoidmükoos [C84.0]
 pustuloos
 mädavillid.

 Vormid 

Pärast psoriaasijuhtumi kinnitamist tuleks võimaluse korral määrata psoriaasi kliinilise pildi järgi psoriaasi tüüp (need võivad ka kattuda) ja võimalusel ka alatüüp:  
alia psoriasis – muu psoriaas 
arthropathia psoriatica ehk psoriasis arthropathica – psoriaatiline liigesepõletik, liigestekahjustusega e artropaatiline soomussammaspool
erythroderma psoriatica – psoriaatiline erütrodermia (L40.85),
psoriasis anularis (psorisis circinata, psoriasis orbicularis) 
psoriasis flexuralis – painutusküljepsoriaas 
psoriasis geographica 
psoriasis gyrata
psoriasis opthalmica
psoriasis scroti – genitaalpsoriaas
psoriasis vulgaris – harilik soomussammaspool
psoriasis vulgaris inversa – painutusküljepsoriaas  
psoriasis vulgaris guttata – tilgakujuline psoriaas e tilkpsoriaas ([L40.4]) 
psoriasis vulgaris nummularis – laiguline psoriaas
psoriasis vulgaris punctata
psoriasis vulgaris papulopustuloia – mädavilliline psoriaas ([L40.1])	
psoriasis vulgaris – harilik sammaspool  
 ravimindutseeritud psoriaas.

 Dr Willani klassifikatsioon (avaldatud 1824) 

Robert Willan klassifitseeris Psoriasis perekonda järgmised psoriaasi liigid: 
Psoriasis guttata, Psoriasis diffusa, Psoriasis infantilis, Psoriasis gyrata, Psoriasis inveterata, Psoriasis labialis, Psoriasis palmaria, Psoriasis ophthalmica, Psoriasis praeputii, Psoriasis scrotalis.

 Dr Batemani klassifikatsioon (avaldatud 1836) 

Brit arst dr. Thomas Bateman (1778–1821) leidis, et oleks korrektsem, kui perekonda kuuluksid üksnes viis psoriaasiliiki: P. guttata, P. diffusa, P. gyrata, P. inveterata ja P. localis.

 Dr Elliotsoni klassifikatsioon (avaldatud 1839) 

Erinevad psoriaasiliigid klassifitseeris ta nahahaiguste II seltsi Squamae, II perekonda Psoriasis.

Psoriaasiliigid: Psoriasis Guttata, Psoriasis Diffusa, Psoriasis Gyrata, Psoriasis Inveterata, Psoriasis Localis.

Liikidel omakorda järgmised varieteedid: P.Labialis, P. Lotorum, P.Palmaria, P. Ophthalmica, P. Ophthalmica, P. Pictoria, P. praeputii, P. scrotalis.

 Ravimindutseeritud psoriaas 

Psoriaasi provotseerivaks teguriks võivad soodumusega patsientidel olla ka teatud ravimid, nagu liitiumsoolad (lithium salts) ja osad beetablokaatorid (nt propranolool), sünteetilised malaariavastased ravimid, quinidinum, ACE inhibiitorid, progesteroon, osad mittesteroidsed põletikuvastased ravimid (nt ibuprofeen – Motrin, Advil või naprokseen – Aleve), kaltsiumikanali blokaatorid, antibiootikumid jt.

Ka psoriaasi ravis kasutatavad ravimid võivad haiguslikku seisundit võimendada.

Ravimindutseeritud psoriaas võib avalduda 1–18 kuud pärast ravi alustamist.

Ravimindutseeritud psoriaasi ei ole kliiniliselt võimalik eraldada teistest psoriaasi vormidest.

 Eristusdiagnoos 

Psoriaasilesiooniga sarnaseid lööbelisi paksendeid esineb mitmesuguste naha haiguslike seisundite korral, seetõttu tuleks vajadusel teha eristusdiagnoos, et välistada järgmised haiguslikud seisundid:
 täiskasvanu lauservapõletik [H01.0], 
 atoopiline dermatiit e nahapõletik [L20],
 atoopiline sarvkestapõletik ,
 kuiv keratokonjunktiviit [H19.3],
 podagra ja kondrokaltsinoos,
 valge kliiketendustõbi [L30.5],
 roosa kliiketendustõbi [L42], 
 reaktiivsed artropaatiad [M02], 
 süüfilis,
 tiinea,
 Inflammatory Linear Verrucous Epidermal Nevus (ILVEN),
 sarlakid,
 Ritteri tõbi (naha stafülokokkeksfoliatsiooni sündroom).  

19. sajandil soovitas Austria dermatoloog Ferdinand von Herba (1816–1880) eristusdiagnoosiga välistada haigused, mille avaldumine võib meenutada psoriaasi ja mida võidakse segi ajada psoriaasiga, nagu: 
 pityriasis rubra ehk eczema squamosum
 lichen exudativus ruber (lichen ruber (exudativus))
 seborrhoea capillitii
 eczema capillitii
 favus
 lupus exfoliativus
 herpes tonsurans  
 syphilis cutanea squamosa.

 Geneetiline häire 

Psoriaasi Online Mendelian Inheritance in Mani kood on OMIM*1779000.

Pärilikkusmudel on vaidluse all, tõendid dominantse ja polügeense mustri kasuks on kirja saanud juba 1980. aastatel. Psoriaasitüüpe seostatakse HLA antigeenidega: HLA – B13, – B17, – CW6, – DR7 ja – B27.

Psoriaasi päriliku soodumuse korral ei ole täheldatud Mendeli seaduste kohast dominantset või retsessiivset pärilikkusmudelit.

Psoriaasi kui päriliku haigusega seostatakse mitmeid geene: PSORS1, HLA-Cw6, SLC9A3R1, NAT9, RAPTOR, PTPN22 ja SLC12A8.

Arvatakse, et psoriaasihaige lapsel on tõenäosus haiguse tekkeks märgatavalt suurem kui psoriaasi mitte põdevate vanemate lapsel, aga seda siiski eelkõige soodustavate tegurite esinemise korral.

 Elundkonnad 
 Endokriinsüsteem 

Psoriaasi loetakse vahel ka endokriinsüsteemi häireks ja seostatakse ainevahetushäiretega. Psoriaasiga kaasneb sageli metaboolne sündroom: rasvumine, düslipideemia ja diabeet ning psoriaasihaigetel naistel viljatus. Rasvainete metabolismi ja psoriaasi seost uuriti juba 1920. aastatel.

Psoriaasihaigete veres on tuvastatavad lipoproteiinide taseme muutused: madaltihedusega lipoproteiinide (LDL) osakaal on suurenenud ja kõrgtihedusega lipoproteiinide (HDL) vähenenud, kolesterooli tase aga tõusnud. Psoriaasihaigetel on prostaglandiinide biosüntees tuntavalt alanenud.

Psoriaatikutel esineb rakkudes osade sahhariidide metabolismi häireid (näiteks glükoos) ning samuti häireid rakkude energiavahetuses, osade ensüümide (nagu TGase K, skin-derived antileukoproteinase (SKALP)) ja toimes.

 Hingamiselundkond 

Mitmed infektsioonid, sh ülemiste hingamisteede streptokokkinfektsioonid, nagu streptokokkfarüngiit ja sinusiit võivad lastel ja noorukitel põhjustada teatud psoriaasitüüpi lesioonide teket.

Psoriaasi seostatakse ka kopsu sarkoidoosiga.

 Kardiovaskulaarsüsteem 

Ehkki haigus avaldub nahal ja küüntel, seostavad uuemad uuringud psoriaasiga kardiovaskulaarsüsteemi kahjustusi: kõrgrõhku, südameinfarkti ja südamepuudulikkust.

Psoriaasil ja ateroskleroosil on ühiseid riskitegureid ning tõestatult esineb neil ka sarnaseid immunoloogilisi mehhanisme, näiteks T-abistajarakkude tasakaalu häire ja tsütokiinide profiili muutused.

Psoriaas suurendab riski venoosse tromboemboolia (süvaveenide tromboos, kopsuembol) tekkeks.

 Katteelundkond 
 Psoriaatilised naastud

Psoriaasile on omane selgelt piirdunud laik või laigud peaaegu kõikjal kehal, mis on ümbritsevast nahast veidi kõrgem, sellel võib esineda kuivanud vere värvi piirdeid ja see on kaetud hõbevalge ketuga (milles võib tuvastada keratiini).

Psoriaatilised lesioonid paiknevad nahal peamiselt küünarnukkide, põlvede, säärte, ja ristluu piirkonnas aga ka juustega kaetud peanahal (peanaha psoriaas) ja küüntel (küünepsoriaas).

Psoriaasikolded võivad laatuda ning katta suuremaid pindu nii jäsemetel kui ka kehatüvel.

Genitaalpsoriaas võib avalduda nii väikelastel kui ka naistel ja meestel.

Lesioonis tekib põletik, millele järgneb epidermaalne hüperproliferatsioon. Psoraatikoldes lüheneb osade rakkude elutsükkel 311 tunnilt 36 tunnile (Weinstein et al. 1985). Esineb mitmeid valkude (involucrin, keratiin-17 , filagriin jmt) ekspresseerimise anomaaliaid.

Lisaks psoriaatilistele keratinotsüütidele (kes püüavad vastu seista apoptoosile) on psoriaatilistes naastudes tuvastatud T-abistajarakud (Th1 rakud: Th 1 ja Tc1), naha dendriitrakkude alatüüpe, Langerhansi rakke, neutrofiile, mastotsüüte, loomulikke tappurrakke ja makrofaage.

Psoriaasinaast : parakeratoos, leukotsüütide kogumid, T-lümfotsüütide kogumid, angiogenees (kapillaaride teke dermise papillides), Munro mikroabstsessid (ka Munro-Saboureau mikroabstsessid) jpm.

 Lümfoidimmuunsüsteem 

Sarkoidoosiga seostatakse psoriaasi; uurimus küll põhjuse-tagajärje suhet ei leidnud, kuid tuvastati psoriaasihaigete suurened risk sarkoidoosi haigestuda.

Psoriaasi peetakse küll krooniliseks immuunsüsteemi haiguseks, kuid see kontseptsioon võib peagi murduda.

J. Wayne Streilein pakkus 1978. aastal välja nahaga seotud limaskesta lümfoidseid kudesid kirjeldava SALT-i (nahaga seotud MALT), mis võib toimida keha ülejäänud immuunsüsteemist suuresti autonoomselt.

Nahaga seotud MALT, mis osaleb limaskestaimmuunsuses ja kus toimivad Langerhansi rakud, fagotsüüdid, antigeene esitlevad rakud jm tüüpi rakud.

SALT-i funktsiooniks on paikse immuunkaitse tagamine.

Eeltoodud kontseptsioonile toetudes saab seletada osaliselt ka proriaasi ravis kasutatavate ravimite manustamisel ravivastuse puudumist ja ravimiresistentsust.

 Närvisüsteem 

Psoriaasiuurijate arvates mängib haiguse patogeneesis olulist rolli ka närvisüsteem.

Psoriaasilesioonides paiknevad psoriaatilised keratinotsüüdid ekspresseerivad rohkelt närvirakkude kasvufaktorit, mis vahendavad T-rakkude vastavate populatsioonide proliferatsiooni, nuumrakkude migratsiooni ja mälu-T-rakkude liikumist psoriaasikoldesse.

Närvikiududes suureneb teatud ainete ekspressioon.

Autonoomse närvisüsteemi aktivatsiooni tulemusel suureneb naha neuropeptiidide (näiteks beetaendorfiin) tase.

 Seedeelundkond 

1842. aastal arvati, et psoriaasi põhjustavad muutused seedeelundites.

Möödunud sajandi keskel arvasid mitmed autorid, et psoriaasi indutseerib või võimendab pankrease eksokriinsete (välissekretoorne osa – pankreasenõre) funktsioonide muutus.

Ingels (1953) sai häid kliinilisi tulemusi 36 psoriaasipatsiendi pankrease ensüümide asendusteraapias.

Psoriaasiga kaasneb sageli metaboolne sündroom: rasvumine, düslipideemia, diabeet ja põletikuline soolehaigus.

Põletikulisi muutusi on tuvastatud mao ja kaksteistsõrmiksoole limaskestas (gastritis chronica superficialis ja duodentis chronica nature), samuti on esinenud muutusi maksa sagarates ja soolehattudes.

Osad uuringud seostavad psoriaasi põdevatel inimestel suurenenud riski tsöliaakia tekkeks.

Taiwanis tehtud uuring tuvastas, et diabeeti põdevatel psoriaatikutel on suurenenud risk seedeelundkonna pahaloomuliste kasvajate tekkeks.

 Skeletisüsteem 

Psoriaatiline liigesepõletik võib esineda, olenevalt uuringutest, 4–42% psoriaasi põdevatel haigetel.

Psoriaatilise liigesepõletiku korral ei ole tuvastatud haigete verest reumatoidfaktorit.

70%-l psoriaasihaigetest ilmneb artriit alles aastaid pärast nahakahjustuste ilmnemist.

Eristatakse viit tüüpi psoriaatilist liigesepõletikku.

 Urogenitaalsüsteem 

Psoriaasi ja neeru haiguste vahelise seose üle on vaieldud pikka aega.

Uuemad meditsiiniandmete uuringud seostavad psoriaasiga ka kroonilisi neeruhaigusi nagu sekundaarne neeruamüloidoos psoriaatilise liigesepõletiku korral ja ravimindutseeritud neerulesioonid pärast metotreksaadi ja tsüklosporiini sisaldavate ravimite tarvitamist, mitmeid glomerulaarhaigusi.

Uuemal ajal on liigitatud eraldi seisundiks psoriaatiline nefropaatia ehk psoriaatiline neeruhaigus.

Psoriaasi põdevatel naistel esineb sagedamini polütsüstiliste munasarjade sündroomi.

Psoriaasi ravimeetodid  
 Hoiatus! Alltoodud taimede hulgas on inimeste jaoks väga mürgiseks peetavaid (isegi surmavaid) mürktaimi! 

19. sajandil kasutasid "meditsiinimehed" Herba sõnul (vt ka ajaloolist) psoriaasi ja krooniliste nahahaiguste korral küll leotisi, ekstrakte jt vahendeid (mida ei julgetud ravimiteks nimetada), mitmeid kasutas Herba ka ise, nagu: harilik maavits (Solani dulcamarae stipites), harilik raudrohi (Millefoilium), Trifolium fibrinum, punand (Fumaria), aedvaak (Inula helenium), harilik jalakas (Ulmus campestris), Floren pedemontanae, aaskannike (Viola tricolor), Radix et baccae juniperi, sabiina kadakas (Juniperus Sabina), roniv mürgipuu (Rhus radicans), harilik mürgipuu (Rhus toxicodendron), harilik vesikanep (Eupatorium cannabinum et perfoliatum), täpiline surmaputk (Conium maculatum), Pulvis foliarum Belladonnae, aas-karukell (Pulsatilla nigricans), must maavits (Solanum nigrinum), harilik äiatar (Herba Scabiosa arvensis), harilik näsiniin (Daphne mezereum), virgiinia pöögisoomukas (Orobanche virginiana), seebilill (Saponaria), Radix Phyllidis amarae, Decoctum Carbonum, sassafrass (Infusum Sassafras), sookail (Ledum palustre), Succus Nicotianae, Folia et Putamina nucum juglandum, Sarsaparilla, villtakjas (Bardana), Guiaiacum ja Species Lignorum. Nende toime krooniliste nahahaiguste puhul osutus Herba arvates pehmelt väljendudes väljamõelduks.

Tänapäeval kasutatakse psoriaasiravis mitmeid loetletud taimi.

Hiid-karuputkes leiduvat psoraleeni (8-MOP) kasutatakse koos UV-A ultraviolettkiirgusega psoriaasi ravis.

 Helioteraapia 
Helioteraapia – kokkupuude loodusliku päikesevalgusega (Päikese käes päevitamine) kaotab üsna tõhusalt psoriaasilesioonie, kui psoriaasihaige seisund seda lubab – akuutse psoriaasi korral võib ka haige naha seisund halveneda.

 Tõenduspõhine meditsiin 

Psoriaas on küll eluaegne haigus, mida ei ole võimalik välja ravida, kuid raviga on võimalik hoida haigust kontrolli all ja naha puhtana. Nahaarsti eesmärkideks psoriaasihaige ravistrateegia koostamisel on haiguse lööbevabade perioodide saavutamine ja säilitamine, ning seeläbi haige elukvaliteedi parandamine. Ravi ja vastus sõltub haiguse kliinilisest vormist, psoriaatiku geneetilisest pärandist, maksa ensüümivõrgustikust jpm.

Tähtis on ka psoriaatiku majanduslik olukord : raha (sh ka elektrooniline) dermatoloogi vastuvõttudele pääsemiseks (vajadusel ka siseriiklik meditsiiniturism) ja ravimite ostmiseks ning meditsiinivõrgustiku olemasolu vastavas riigis jne.

Raviskeem on iga psoriaatiku jaoks individuaalne, nii näiteks ei sobi paljud ravis kasutatavad preparaadid lastele ja lapseootel naistele.

Mõnede süsteemses ravis manustatavate ravimpreparaatide, näiteks immunosupressantide korral võib dermatoloogi ja psoriaatiku soov psoriaasilesioonide kaotamiseks nahalt kaasa tuua kogu organismi nõrgenemise (sh immunosupressioon) ja vastuvõtlikkuse suurenemise (nt oportunistlikud infektsioonid) haigustele jpm.

Mitmed ravimeetodid võivad psoriaatikutel suurendada riski haigestuda pahaloomulistesse lümfoproliferatiivsetesse haigustesse nagu lümfoom ja mitmed teised vähivormid.

Psoriaasi rasket vormi põdevatel psoriaatikutel, keda ravitakse, suureneb ligi 5 korda risk haigestuda ajukasvajatesse.

Olulised põhimõtted

• Vältida naha traumeerimist.
• Üldvannid meresoola ja õliga.
• Talvise vormi korral valgusravi.

Kuna psoriaas on krooniline haigus, mis aeg-ajalt ägeneb, tuleb ravi alustada kohe esimeste sümptomite ilmnemisel, mitte oodata, kuni lööve on saavutanud maksimaalse ulatuse.

Psoriaasi ravimeetoditeks on 
 D-vitamiini süsteemse defitsiidi elimineerimine (8000 RÜ igapäevane vastuvõtt 90 päeva jooksul oli efektiivne 70% haigetest), 
 lokaalne ravi (D-vitamiini derivaadid: kaltsipotriool, kaltsitriool; tasaroteen (A-vitamiini derivaat), ditranool, kortikoidsalv jt), 
 valgusravi (päevitamine, UVB, PUVA jt), 
 süsteemne ravi (atsiretiin, metotreksaat, tsüklosporiin jm), 
 kombineeritud ravi.

 Ajaloolist 
Vana-Kreeka arst Hippokrates kirjeldas detailselt mitmeid nahahaigusi. Ta olevat rühmitanud lopoinimelise haiguse hulka kuivad, ketendavad nahalesioonid ning mõnede uurijate arvates kuulusid tal nende hulka ka leepra ja psoriaas (seisundid eraldati 19. sajandil).

Haiguspildi kliiniline esmakirjeldus pärineb mõnede uurijate arvates Rooma entsüklopedisti Aulus Cornelius Celsuse teosest "De Medicina".

Vana-Rooma arst Galenos kirjeldas seda nahahaigust ja nimetas selle psoriaasiks.

Psoriaasi kirjelduse (osade arvates ebatäpse) andis Robert Willan 1809. aastal, kes püüdis osaliselt eraldada psoriaasi leeprast ja kasutas termineid lepra graecorum (tänapäeval arvatavasti harilik soomussammaspool), psora leprosa ning andis perekonnale (genus) nimeks Psoriasis.

 Termin 

Psoriaasi on eri keeltes ja eri aegadel nimetatud mitmeti:

1842. aastal – Lepidosis psoriasis, Impetigo, Scabies sicca, Psora leprosa, Psora squamosa, Scaly Tetter, Dry Scale, Dry Scall, (prantsuse keeles) Dartre squameuse lichenoide, Gratelle, Gale miliaire, Gale canine ou sèche.

Märkus. Cullen: Psora (Scabie) on haiguseperekond, klass Locales, selts Dialyses.

Vaata ka
Liht-naistepuna ürt
Limaskestaga seotud lümfikude
PASI-indeks (Psoriasis Area and Severity Index)

Viited

 Välislingid 
 Andrew F. Alexis, MD, MPH ja Paul Blackcloud, BA, Psoriasis in Skin of Color: Epidemiology, Genetics, Clinical Presentation, and Treatment Nuances, J Clin Aesthet Dermatol. november 2014; 7(11): 16–24., PMCID: PMC4255694 (vaadatud 11.01.2015) (inglise keeles)
 L. Puig,, A. Julià, S. Marsal, The Pathogenesis and Genetics of Psoriasis, Actas Dermosifiliogr. 2014;105:535-45 - 105. väljaanne, nr 6, DOI: 10.1016/j.adengl.2014.05.013 (vaadatud 9.01.2015) (inglise keeles)
 Onmeda-Redaktion, Schuppenflechte (Psoriasis), 18. September 2014 (vaadatud 10.01.2015) (saksa keeles)
 Rosa Parisi, Deborah P M Symmons, Christopher E M Griffiths ja Darren M Ashcroft on behalf of the Identification and Management of Psoriasis and Associated ComorbidiTy (IMPACT) project team, Global Epidemiology of Psoriasis: A Systematic Review of Incidence and Prevalence, Journal of Investigative Dermatology (2013) 133, 377–385; doi:10.1038/jid.2012.339; 27. september 2012 (vaadatud 6.01.2015) (inglise keeles)
 Tartu Ülikooli Kliinikum, Nahahaiguste kliinik (dots K. Kingo loengumaterjalid), (Nahahaigused, Tartu Ülikooli Kirjastus, Toim: S. Kaur)
 Charlene Laino, Laura J. Martin, Psoriasis Linked to Heart Disease, Cancer Studies Also Show Link to Increased Risk of Diabetes and Depression, WebMD News Archive (vaadatud 6.01.2015) (inglise keeles)
 Pille Konno: tegelikkuses ravib end vaid 18% psoriaasiga patsientidest 
 Psoriaas (vaadatud 9.01.2015)
 Ben P. Chapman ja Jan Moynihan, The Brain-Skin Connection: Role of Psychosocial Factors and Neuropeptides in Psoriasis, Expert Rev Clin Immunol. november 2009; 5(6): 623–627., doi: 10.1586/eci.09.56, PMCID: PMC2926975, NIHMSID: NIHMS215850 (vaadatud 10.01.2015) (inglise keeles)
 Regina Heidenreich, Martin Röcken, ja Kamran Ghoreschi, Angiogenesis drives psoriasis pathogenesis, Int J Exp Pathol. juuni 2009; 90(3): 232–248., doi: 10.1111/j.1365-2613.2009.00669.x (vaadatud 10.01.2015) (inglise keeles)
 J G Krueger, A Bowcock, Psoriasis pathophysiology: current concepts of pathogenesis, Psoriatic arthritis and psoriasis: classification, clinical features, pathophysiology, immunology, genetics., Ann Rheum Dis 2005;64:ii30-ii36 doi:10.1136/ard.2004.031120 (vaadatud 10.01.2015) (inglise keeles)
 Michael P. Schön, M.D., ja W.-Henning Boehncke, M.D., http://www.nejm.org/doi/pdf/10.1056/NEJMra041320 Psoriasis, The New England Journal of Medicine, n engl j med 352;18 www.nejm.org 5. mai 2005 (vaadatud 10.01.2015) (inglise keeles)
 Mei Bigliardi-Qi, Paul L Bigliardi, Alex N Eberle, Stanislaus Büchner ja Theo Rufli, β-Endorphin Stimulates Cytokeratin 16 Expression and Downregulates μ-Opiate Receptor Expression in Human Epidermis, Journal of Investigative Dermatology (2000) 114, 527–532; doi:10.1046/j.1523-1747.2000.00801.x (vaadatud 10.01.2015) (inglise keeles)

 Epidemioloogia
 Rosa Parisi, Deborah P M Symmons, Christopher E M Griffiths ja Darren M Ashcroft, Global Epidemiology of Psoriasis: A Systematic Review of Incidence and Prevalence, Journal of Investigative Dermatology (2013) 133, 377–385; doi:10.1038/jid.2012.339; 27. september 2012 (vaadatud 11.01.2015) (inglise keeles)

 PASI indeks
 Psoriasis Area Severity Index (PASI) Calculator
 PASI score

 Ravimeetodid ja ravimid
 Caitriona Ryan, Alan Mentere, Ponesimod–a future oral therapy for psoriasis?, The Lancet, 384. väljaanne, nr 9959, 6. detsember 2014 (vaadatud 6.01.2015) (inglise keeles)
 UpToDate, Steven R Feldman, MD, PhD, Robert P Dellavalle, MD, PhD, MSPH, Kristina Callis Duffin, MD, Abena O Ofori, MD,  Treatmentof psoriasis (vaadatud 7.01.2015) (inglise keeles)
 UpToDate, Steven R Feldman, MD, PhD, Kristina Callis Duffin, MD, Abena O Ofori, MD, Patient information: Psoriasis (Beyond the Basics) (vaadatud 7.01.2015) (inglise keeles)
 Part 3. Psoriasis, Including Treatment via Thymus Irradiation (vaadatud 7.01.2015) (inglise keeles)
 Psoriaasi ravi (vaadatud 11.01.2015)
 Alice B Gottlieb, Novel Immunotherapies for Psoriasis: Clinical Research Delivers New Hope for Patients and Scientific Advances, Journal of Investigative Dermatology Symposium Proceedings (2004) 9, 79–83; doi:10.1111/j.1087-0024.2004.00831.x (vaadatud 11.01.2015) (inglise keeles)
 Jeanette Jacknin M.D., "Smart Medicine for Your Skin: A, Easy-to-Use, Comprehensive Guide to Conventional and Alternative Therapies for Skin Health and Beaty", lk 234 - 254, 2001, Google'i raamatu veebiversioon (vaadatud 12.01.2015) (inglise keeles)
 Aed-mustköömen: Lalitha Priyanka Dwarampudi, Dhanabal Palaniswamy, Muruganantham Nithyanantham, ja P. S. Raghu, Antipsoriatic activity and cytotoxicity of ethanolic extract of Nigella sativa seeds, Pharmacogn Mag. oktoober–detsember 2012; 8(32): 268–272., doi: 10.4103/0973-1296.103650, PMCID: PMC3785163 (vaadatud 5.03.2015) (inglise keeles)

 IL-10 immuunteraapia
 Kristian Reich, Claus Garbe, Volker Blaschke, Constance Maurer, Peter Middel, Götz Westphal, Undine Lippert ja Christine Neumann, Response of Psoriasis to Interleukin-10 is Associated with Suppression of Cutaneous Type 1 Inflammation, Downregulation of the Epidermal Interleukin-8/CXCR2 Pathway and Normalization of Keratinocyte Maturation, Journal of Investigative Dermatology (2001) 116, 319–329; doi:10.1046/j.1523-1747.2001.01248.x (vaadatud 9.01.2015) (inglise keeles)
 Khusru Asadullah, MD; Wolf-Dietrich Döcke, MD; Merle Ebeling; Markus Friedrich, MD; Gudrun Belbe; Heike Audring, MD; Hans-Dieter Volk, MD; Wolfram Sterry, MD,Interleukin 10 Treatment of Psoriasis Clinical Results of a Phase 2 Trial, veebruar 1999, Arch Dermatol. 1999;135(2):187-192. doi:10.1001/archderm.135.2.187. (vaadatud 9.01.2015) (inglise keeles)
 Kristian Reich, Monika Brück, Andrea Gräfe, Claudia Vente, Christine Neumann ja Claus Garbe, Treatment of Psoriasis with Interleukin-10, Journal of Investigative Dermatology (1998) 111, 1235–1236; doi:10.1046/j.1523-1747.1998.00444.x (vaadatud 9.01.2015) (inglise keeles)

 Psoriaasi loommudelid
 Boehncke WH, Schön MP., Animal models of psoriasis. Lühikokkuvõte., Clin Dermatol. november - detsember 2007 ;25(6):596-605. (vaadatud 6.01.2015) (inglise keeles)
 T Wrone-Smith ja B J Nickoloff, Dermal injection of immunocytes induces psoriasis., J Clin Invest., 15. oktoober 1996; 98(8): 1878–1887., doi: 10.1172/JCI118989, PMCID: PMC507628 (vaadatud 6.01.2015) (inglise keeles)
 Yihua Cai, Chris Fleming ja Jun Yan, New insights of T cells in the pathogenesis of psoriasis, Cellular & Molecular Immunology (2012) 9, doi:10.1038/cmi.2012.15; 18. juuni 2012 (vaadatud 8.01.2015) (inglise keeles)
 Andrew J Gunderson, Javed Mohammed, Frank J Horvath, Michael A Podolsky, Cherie R Anderson ja Adam B Glick, CD8+ T Cells Mediate RAS-Induced Psoriasis-Like Skin Inflammation through IFN-γ, Journal of Investigative Dermatology (2013) 133, 955–963; doi:10.1038/jid.2012.390; 15. november 2012 (vaadatud 8.01.2015) (inglise keeles)

 Psoriaas ja endokriinsüsteem
 Ajuripats Weber G, Heitz PU, Pliess G.. Hyperplasia of growth hormone-producing cells in the hypophysis in psoriasis. Study of 10 patients. Lühikokkuvõte., Hautarzt. 1986 august;37(8):458-62. (vaadatud 8.01.2015) (inglise keeles)

 Psoriaasi kodeerimine 
 Specific code 2015 ICD-9-CM Diagnosis Code 696.1 sünonüümid (vaadatud 6.01.2015) (inglise keeles)

Ajaloolist
 Thomas Wakley,  Dr Elliotson on Lepra, John Elliotson, The Lancet, 1. köide, 1. oktoober 1832-33, lk 498–502, 19. detsember 1831 (vaadatud 6.01.2015) (inglise keeles)
 Henry G. Piffard, "A Treatise On The Materia Medica And Therapeutics Of The Skin", William Wood & Company, 1881
John Gamgee, Our domestic animals in health and disease. Div, 1863

Kategooria:Endokrinoloogia
Kategooria:Naha- ja nahaaluskoe haigused