Kognitiivne nihe

Kognitiivne nihe või kognitiivne moonutus (ingl. cognitive bias) on teatud seaduspärasid järgiv kõrvalekalle loogilisest otsustusprotsessist, mille tulemusena jõutakse teiste inimeste või situatsioonide suhtes ebaloogilistele järeldustele. Kognitiivse nihke tekkimisel lähtub inimene enda jaoks loodud subjektiivsest sotsiaalsest reaalsusest. Viimane võib hakata kognitiivse nihke tagajärjel dikteerima inimese sotsiaalset käitumist. Kognitiivse nihke puudumisel mõjutab käitumist objektiivne sisend. Kognitiivne nihe seisneb seega justkui moonutatud tajus ning põhjustab ebatäpseid otsuseid ja ebaloogilisi tõlgendusi, mida üldiselt kutsutakse irratsionaalsuseks.

Kognitiivse nihke tüüpe on mitu. Mõned kognitiivsed nihked on tõenäoliselt kohastumus. Kognitiivne nihe võib olenevalt kontekstist juhtida hoopis efektiivsemate tegudeni. Lisaks lubab kognitiivne nihe langetada inimesel otsuseid kiiremini, näiteks kui otsustamise kiirus on selle täpsusest olulisem. Teised kognitiivse nihke tüübid võivad olla niinimetatud limiteeritud infotöötluse "kõrvalsaadused", mis võivad tuleneda vaimsetest mehhanismidest, näiteks piiratud ratsionaalsusest.

Teadlased on kognitiivseid nihkeid uurinud juba kuuskümmend aastat, kasutades selleks kognitiivteaduslikke, sotsiaalpsühholoogilisi ja käitumisökonoomilisi uurimismeetodeid. Kognitiivsete nihete uurimine on oluline, kuna sellised süstemaatilised vead võivad viidata otsustamisprotsesside psühholoogilistele alusmehhanismidele. Daniel Kahneman ja Amos Tversky väidavad, et kognitiivsete nihete uurimisel on piisavalt praktilist väärtust ka muudes valdkondades, näiteks kliinilises hindamises.

 Ülevaade 
pisi|Daniel Kahneman
Kognitiivsed nihked võivad tuleneda erinevatest protsessidest, mille eristamine võib vahel olla keeruline. Sellised protsessid on näiteks järgmised:
 informatsioonitöötluse otseteed (heuristikud)
 mentaalne müra (näiteks sisekõne)
 mõistuse piiratud infotöötlusvõime
 emotsionaalne ja moraalne motivatsioon
 sotsiaalsed mõjutused

Kognitiivsete nihete olemasolule pöörasid esmakordselt tähelepanu Amos Tversky ja Daniel Kahneman aastal 1972. Kahneman ja Tversky puutusid kokku inimestega, kes ei suutnud aru saada matemaatilisest loogikast ega intuitiivselt juurelda suuremate suurusjärkude üle. Tversky, Kahneman ja nende kolleegid demonstreerisid mitmel korrataval viisil, kuidas inimeste otsused erinevad ratsionaalse valiku teooria seaduspärasustest. Nad selgitasid inimeste erinevusi hinnangutes ja otsuselangetamises erinevate heuristikutega. Heuristikud on niinimetatud vaimsed otseteed, mis võimaldavad inimestel anda kiireid hinnanguid ebamäärastele tajudele. Heuristikutest suudab inimaju aru saada kerge vaevaga, kuid vahel on heuristilise mõtlemise tulemiks ka ränk süstemaatiline viga.

Näiteks esinduslikkuse heuristikut defineeritakse kui tendentsi hinnata teatud juhtumi tõenäosuse sagedust, tuginedes tüüpsündmusele. Esinduslikkuse heuristiku hea näide on "Linda probleem". Linda probleem on ülesanne, mille lahendajatele esitatakse kirjeldus fiktiivsest naisest Lindast. Kirjelduse põhjal võib arvata, et Linda on ilmselt feminist. Kirjelduses mainitakse näiteks, et teda huvitavad soolise diskrimineerimise ja muud sarnased sotsiaalse õigluse teemad. Seejärel küsitakse osalejatelt, kas Linda on tõenäolisemalt (a) pangateller või (b) teller ja lisaks ka aktiivne feminist. Enamik uuringus osalejaid vastab küsimusele, et Linda on tõenäoliselt (b) teller ja lisaks ka aktiivne feminist. Selline viga (matemaatiliselt ei saa vastus (b) olla tõenäolisem kui vastus (a)) on hea näide "konjunktsiooniveast". Tversky ja Kahneman väitsid, et vastajad teevad vea, kuna variant (b) on nende arvates Lindale sobivam kirjeldus. Esinduslikkuse heuristik võib viia sarnaste vigadeni ka sotsiaalses kontekstis, näiteks võivad inimesed lähtuda stereotüüpidest ja anda heuristiku põhjal teiste kohta ebatäpseid hinnanguid.

Kahnemani ja Tversky kriitikud väidavad, et heuristikud ei tohiks viia meid arvamuseni, et inimese mõtlemine on kognitiivsetest nihetest läbi imbunud, vaid pigem panna meid vaatlema ratsionaalsust kui kohastumuslikku tööriista, mis ei allu formaalse loogika seaduspärasustele või tõenäosusarvutustele. Sellest hoolimata on kognitiivseid nihkeid demonstreerivad eksperimendid (näiteks "Linda probleem") kasvanud ajapikku heuristikute ja kognitiivsete nihete uurimisprogrammiks ja praeguseks levinud ka akadeemilisest psühholoogiast teistesse valdkondadesse, näiteks meditsiini ja politoloogiasse.

Uuritumate kallutatuste näiteid
 Kallutatus Kirjeldus Omakasu kallutatus (ingl. self-serving bias) Kalduvus tunda enda panust suuremana edu korral ja väiksemana läbikukkumiste korral. See võib väljenduda ka mitmetimõistetava informatsiooni hindamises hindajale kasulikul viisil. Uskumise kallutatus (ingl. belief bias) Inimene on argumendi loogilist tugevust hinnates mõjutatud sellest, kui tõese või väära usub ta selle järelduse olevat. Tagantjärele tarkus (ingl. hindsight bias) Kalduvus tajuda minevikusündmusi ennustatavatena. Vahel kutsutakse seda ka "teadsin-seda-kogu-aeg"-efektiks (ingl. I-knew-it-all-along effect). Kinnituskalduvus (ingl. confirmation bias) Kalduvus teavet otsida või tõlgendada viisil, mis kinnitab inimese eelarvamusi. Lisaks võidakse eirata teavet, mis ei toeta uskumusi. Kinnituskalduvus on seotud kognitiivse dissonantsi mõistega, sest inimesed võivad vähendada vastuolusid, otsides nende seisukohti kinnitavat teavet.

Vaata ka
 Kognitiivne psühholoogia
 Illusioon
 Psühholoogia

Viited

Välislingid

Kategooria:Psühholoogia