Suurhertsogkond

Suurhertsogkond, ka suurhertsogiriik, on territoorium, mille riigipea on monarh, kas suurhertsog või suurhertsoginna.

Tänapäeval on ainus säilinud suurhertsogkond Luksemburg. Siiski on mõned ajalooliste suurhertsogkondade endised valitsevad perekonnad säilitanud neile antud tiitlid, harilikult Viini kongressil aastatel 1814–1815.

Tiitlid "suurhertsog" ja "suurhertsoginna", tõlgituna teistest keeltest, ei pruugi tingimata olla territoriaalsed.

 Tiitel ja suurhertsogkondade päritolu 

Tiitel "suurhertsog" (ladina Magnus Dux) asub auastmelt allpool kuningat, kuid on diplomaatiliselt eesõiguselt kõrgem kui suveräänne hertsog või suveräänne vürst. Järelikult on "suurhertsogkond" nimetus, mida kasutatakse, kui viidatakse sellise suveräänse suurhertsogi või hertsoginna territooriumile.

Tiitlit on segaselt, tõlkes ja diplomaatiliselt hinnangult (nagu otsustades, kes eelneb kellele diplomaatilisel sündmusel nagu õhtusöök), kasutatud mõnel mittesuveräänil, eriti ÜRO-eelsetes Ida-Euroopa riikides. "Suurhertsog" on ka tavaline ja suveräänse "suurvürsti" tõlge keeltes, milles ei ole eraldi sõna tähendusega prints:

 monarhi mittevalitsevad sugulased ja
 monarhid-vürstid (suveräänsed või nagu). Inglise ja prantsuse keeles kasutatakse "suurhertsogit" sel viisil.
 "suurhertsog" on ka tavaline ning inglise ja prantsuse keeles Vene mitte-suveräänse tiitli velikij knjaz (suurvürst) tõlge, mis 17. sajandist kuulus Vene tsaari perekonna liikmete hulka, kuigi need suurhertsogid ei olnud suveräänid (See on ülendav, mitte alandav. Neid ei alandatud suveräänist. Hoopis vastupidi, enne Venemaa ja selle valitseja tiitli kasvamist ei omanud valitseja perekonna liikmed tiitlit, siis hiljem oli see lihtsalt mittesuveräänne "knjaz" (vürst). Enne Venemaa sõltumatust aastal 1480 nimetas Venemaa "velikij knjazi" Kuldhordi khaan erinevate vürstkondade valitsejate seast. Hiljem ainult Moskvast, ja ühel hetkel Moskva lõpetas loa küsimise. Mitmed vürstkonnad kuulutasid hiljem end ise suurvürstkondadeks. Kõige tuntum oli Rjazan. Moskva seda tavaliselt ei tunnustanud ja peatas selle kõikjal viimaks moskoviitide vallutustega. Nemad olid need, keda tõeliselt alandati. Leedu suurhertsog oli aastast 1569 valitav, Poola domineerimise all, kuigi de facto enamasti pikaajaliste dünastiate all. Venemaa vallutas selle aastal 1795.).

Tiitlil suveräänne "suurhertsog" ja selle tõlkel "suurvürst" on seega selgelt erinev tähendus. Suurtes poliitilistes ümberkorraldustes pärast Teist maailmasõda lakkasid paljud monarhiad olemast, tehes tiitli vähem levinuks ja tähtsaks.

 Lääne suurhertsogid ja nende suveräänsus 

Tänapäeval on vaid üks suurhertsogkond, Luksemburg. See on suurhertsogkond aastast 1815, kui Madalmaadest sai sõltumatu kuningriik ja Luksemburg anti üle Madalmaade kuningale Willem I-le. Luksemburg jäi personaaluniooni Madalmaade krooniga aastani 1890, kui Madalmaade kuningas ja Luksemburgi suurhertsog Willem III suri ilma meessoost pärijata, nii päris Madalmaad tema tütar Wilhelmina ja Luksemburgi suurhertsogkonna kauge meessoost nõbu, Nassau hertsog Adolph, kellest sai suurhertsog Adolphe – korralduse tingis Saali tavaõigus, mida rakendas Luksemburg, kuid mitte Madalmaad. Praegune Luksemburgi suurhertsog on Henri.

Lisaks võivad teised Euroopa dünastiad end "suurhertsogiks" kutsuda, isegi kui nad pole ülejäänud ühiskonna poolt sellisena täielikult tunnustatud.

Kaasaegsed sõltumatud vabariigid Soome ja Leedu olid oma ajaloo teatud perioodidel suurhertsogkonnad.


Õige mõiste "suurhertsogkond" oli hilisem tuletis, arvatavasti pärit Lääne-Euroopast, tähistamaks eriti vägeva hertsogi maid, kui hertsogkond kuulus umbes keskaja lõpus keskmise suurusega linna, maakonna või sarnase suhteliselt väikese lääni valitsejale, mitte suurele provintsile, kuhu ta kunagi kuulus.

Üks esimesi näiteid oli tiitli "suurhertsog" mitteametlik kasutamine Burgundia hertsogite poolt 15. sajandil, kui nad valitsesid suurt maa-ala tänapäeva Prantsusmaa idaosas, samuti enamust Madalmaadest, Belgiast ja Luksemburgist. Esimene monarhia, mis oli ametlikult "suurhertsogkond", oli Medicite Toscana Saksa-Rooma keisrite ülemvõimu all. Nad said tiitli aastal 1569. Toscana jäi suurhertsogkonnaks aastani 1860, kui see annekteeriti Piemonte-Sardiinia poolt osana Itaalia taasühendamisest.

Mõiste laiendatud kasutamine jäi 19. sajandi algusse, kui Napoleon kasutas nimetust "suurhertsogkond" mitmel territooriumil, mille ta andis oma liitlastele. Nende valitsejatele tiitli "suurhertsog" andmisega kaasnes tavaliselt nende läänide laiendamine võidetud riikide, nagu Preisimaa, maade arvelt. Kuigi Napoleon võideti Waterloo all ja tema vasallterritooriumid, nagu Bergi suurhertsogkond, kustutati Euroopa kaardilt, nõustusid Viini kongressile kogunenud esindajad tiitli kasutamisega taastatud hertsogite ja vürstide poolt, eriti nende poolt, kelle maad moodustasid Saksa-Rooma riigi. Tulemusena nägi 19. sajand Kesk-Euroopas uut gruppi suurhertsogkondi, nagu näiteks Hesseni suurhertsogkond.

Samal ajal laienes Venemaal tiitli "suurvürst" viisakuskasutamine mitme väikevürsti sünni tõttu. Uued suurvürstid andsid Romanovitele kergendust jätkuvas meessoost pärilusküsimuses, mis vaevas seda 18. sajandil.

Saksamaal laienes tiitli kasutamine pärast 1815. aastat, kuid selle rakendamine ei olnud üldine. Siiski osutas saksa keeles (milles on eraldi sõnad kuninglikule printsile, "Prinz", ja suveräänsele vürstile, "Fürst") Leedu ja ajalooliste Vene riikide suurvürstidele, samuti teistele Ida-Euroopa vürstidele ja hilisematele Vene väikevürstidele tiitel "Großfürst", otsetõlge, mitte "Großherzog".

Tiitlit "magnus dux" või "suurhertsog" (leedu keeles Didysis kunigaikštis) kasutasid Leedu valitsejad, ja pärast seda, kui valitsejad Jagelloonide dünastiast said Poola kuningateks, leidus see Rzeczpospolita kuningate tiitlite seas. Poola kuningad Rootsi Vasa dünastiast kasutasid samuti seda suurvürsti tiitlit oma mitte-Poola territooriumidel. Moodsamad tõlked tunnistavad tavaliselt Leedu monarhi tiitliks "ülemkuningas".

 Loend 

Napoleoni sõdade ja Esimese maailmasõja vahel oli Euroopas mitmeid suurhertsogkondi. Märkimisväärne arv suurhertsogkondi loodi Napoleoni ajastul, ning hiljem, pärast Viini kongressi ja Saksa Liidu loomist.

 Toscana suurhertsogkond (1569–1860, hiljem Itaalia osa)
 Bergi suurhertsogkond (1806–1813, hiljem Preisimaa osa)
 Würzburgi suurhertsogkond (1806–1814, hiljem Baieri osa)
 Badeni suurhertsogkond (1806–1918, Saksa keisririigi osa aastast 1871)
 Hesseni suurhertsogkond (1806–1918, Saksa keisririigi osa aastast 1871)
 Fulda suurhertsogkond (1816–1866) Hesseni kuurvürstkonna osa
 Soome suurhertsogkond (Venemaa keisririigi koosseisus õigeti tõlgituna suurvürstkond, 1809–1917 personaalunioonis Venemaa keisririigiga, aastast 1917 kuningriik ja 1919. aastast Soome vabariik)
 Frankfurdi suurhertsogkond (1810–1813, hiljem osa mitmest Saksa riigist)
 Alam-Reini suurhertsogkond (1815–1822 osa Preisimaast)
 Luksemburgi suurhertsogkond (aastast 1815, aastani 1890 personaalunioonis Madalmaadega)
 Mecklenburg-Schwerini suurhertsogkond (1815–1918, Saksa keisririigi osa aastast 1871)
 Mecklenburg-Strelitzi suurhertsogkond (1815–1918, Saksa keisririigi osa aastast 1871)
 Poseni suurhertsogkond (1815–1848 osa Preisimaast, "Großherzogtum Posen")
 Saksi-Weimar-Eisenachi suurhertsogkond (1815–1918, Saksa keisririigi osa aastast 1871)
 Oldenburgi suurhertsogkond (1829–1918, Saksa keisririigi osa aastast 1871)
 Krakówi suurhertsogkond (1846–1918 personaalunioonis Austriaga, Poola osa, "Großherzogtum Krakau")

Mõistet "suurhertsogkond" on sageli, kuid mitte päris, kasutatud Varssavi hertsogkonna (1807–1813) suhtes, mis tegelikult oli hertsogkond.

Teised riigid, mida on sageli valesti "suurhertsogkondadeks" kutsutud:

 Leedu suurvürstiriik ("Великое князство Литовского")
 Moskva suurvürstiriik ("Великое Княжество Московское")
 Kiievi suurvürstiriik ("Вели́ке Кня́зівство Київське")
 Rjazani suurvürstiriik ("Великое Княжество Рязанское")
 Rus'i suurvürstiriik ("Велике Князівство Руське")

 Metonüümia 

Belgias kasutatakse nimetust Grand Duché (prantsuse keeles "suurhertsogkond") sageli metonüümina viitamisel naabruses asuvale Luksemburgi suurhertsogkonnale. Seda tehakse selleks, et vältida segiajamist samanimelise Belgia provintsiga – kuuldes nime Luksemburg, võib belglane spontaanselt arvata, et tegu on provintsi, mitte suurhertsogkonnaga. Samal ajal kasutatakse nimetust Royaume (prantsuse keeles "kuningriik") viitamisel Belgiale.

 Suurvürst 

Suurvürstid olid keskaegsed monarhid, kes valitsesid riiki või mitut hõimu, ja tõlgiti sel ajal tavaliselt kuningateks. Siiski oli suurvürst tavaliselt vaid primus inter pares dünastia sees, teised dünastia vürstid olid umbes sama tituleeritud pärima, kui valitseja, ja teised dünastia liikmed valitsesid sageli sama riigi osi, kui mingit sorti "alamvürstid". See oli tavaline Ida-Euroopas, näiteks venelaste ja leedulaste seas. Kuna valitseja seisund ei olnud nii ülendatud, kui Lääne kuningatel, peeti neid rohkem suurvürstideks kui täiskuningateks.

Velikij knjaz oli 11. sajandist Kiievi-Vene (Rjurikovitšite dünastia pea) juhtiva vürsti tiitel, siis üks mitmest russide vürstist. Aastast 1328 oli Moskoovia velikij knjaz "kogu Venemaa" suurvürst, kuni Ivan IV aastal 1547 tsaariks krooniti.

Tiitlit "suurvürst" kasutati slaavi, balti ja vene keeltes. Великий князь, slaavi knjaz ja balti kunigaitis (nüüd tõlgitakse tavaliselt "vürst") on tegelikult suguluses "kuningaga". Seega oli "velikij knjaz" rohkem sarnane "ülemkuningale" kui "suurhertsogile".

Veel üks tiitli kasutamine oli Leedu suurvürstiriigis (14. sajandist) ja Moskva suurvürstiriigis.

Need riigid liikusid aeglaselt esmasünniõiguse suunas või nende valitsejad omandasid teise kuningriigi, kusjuures dünastia pea seisund muutus rohkem ülendatuks, võrreldes teiste vürstidega. Sellises olukorras võtsid need monarhid kõrgema tiitli, nagu tsaar või ainukuningas.

Tiitel "suurvürst" jätkus viisakustiitlina kõigil või mitmel dünastia liikmel, nagu Venemaa suurvürst (velikij knjaz) keiserlikul ajastul. Tiitlit "velikij knjaz", mille lõpuks seadustas Aleksander III, anti Venemaa tsaaride ja keisrite poegadele ja pojapoegadele. Vene keisrite tütreid ja pojatütreid, samuti Vene suurhertsogite abikaasasid, kutsuti üldiselt "suurvürstinnadeks".

Aastal 1582 lisas kuningas Johan III Rootsi kuningate lisatiitlite hulka Soome suurvürsti tiitli, kuigi ilma mingite tegelike tagajärgedeta, kuna Soome oli juba Rootsi riigi osa.

Pärast Vene vallutusi kasutas tiitlit "suurvürst" edasi Vene keiser oma rollis Leedu (1793–1918) ja Soome (1809–1917) valitsejana. Saksa-Rooma riigi valitsev dünastia Habsburgid algatasid aastal 1765 sarnase suurvürstkonna Transilvaanias (Großfürst von Siebenbürgen).

Tiitlit Didysis kunigaikštis (leedu keeles) kasutasid Leedu valitsejad, ka pärast Jagelloonide saamist Poola kuningateks, ja see leidus hiljem ka Rzeczpospolita kuningate tiitlite seas. Poola kuningad Rootsi Vasa dünastiast kasutasid ka tiitlit oma mitte-Poola territooriumidel. Leedu valitsejate ladinapärane tiitel oli mõnikord Magnus Dux ehk "suurhertsog".

 Vaata ka 

 Ertshertsog
 Hertsogkond
 Suurvürstkond
 Vürst
 Hertsog
 Aadel

Kategooria:Valitsemisvormid