Kääbas

Kääbas ehk kääbaskalme (ka tumulus) on kalmevorm, kus surnud on maetud kividest (liivast) või mullast kuhjatiste alla või sisse (maapinnale või maasse kaevatud hauda). 

Kääbas on reeglina ümmargune (ümarkääbas), vallitaoline või piklik (pikk-kääpad). Kääpas võib olla laiba- või urnmatuseid, puust hauakambreid või kivitarindeid. Levinud on ka lahkunule kaasa pandud hauapanuseid.

Kääbaskalmed olid vanaaja levinuim monumentaalsete haudade vorm. Euroopas hakati kääpaid rajama hilisneoliitikumis, eriti levisid need pronksi- ja rauaajal. Kääbaskalmetesse on oma surnuid matnud näiteks etruskid, früüglased, lüüdlased, küproslased, iraanlased, iirlased, jaapanlased ja eestlased.

pisi|230x230px|Lüüdia kuninga Alyattes II tumulus

 Nimi 
Kääbas on laensõna, mis on eesti keelde tulnud balti keelte kaudu. Läti ja leedu keeles tähistab sama tüvega sõna hauda. Igapäevases kasutuses tähendab kääbas haua- või kalmuküngast. Arheoloogias kasutatakse sõna tavapärasest erinevalt. Erialaliselt tähendab kääbas matmispaika, mille iseloomulikuks tunnuseks on ümmargune või vallitaoline pinnasest kuhjatis.

Eesti keeles on kasutuses ka ladina keelest tulnud sõna tumulus, mis otsetõlkes tähendab (kalmu-)küngast.

 Kääbaskalmeid maailmas 

 Eestis 
Ida- ja Kagu-Eestis levisid pikk-kääpad alates keskmisest rauaajast. Nende kõrgus on kuni 1 meeter, kuid pikkus ulatub mõnikümnest kuni sadakonna meetrini. Kirde-Eestist leitud kääpad, mille läbimõõt on 3–6 m ja kõrgus alla meetri, dateeritakse 11. ja 12. sajandi vahetusest kuni 14. sajandi alguseni ja neid seostatakse vadjalaste sisserändega. Kääbastesse matmine kadus 15. sajandil.

 Itaalias 

pisi|Banditaccia nekropolis asuv etruski tumulus

Itaalias rajasid tumulusi etruskid. Tumulus oli kivist või mullast kuhjatud künkaga tähistatud hauakamber, mis asus tavaliselt mõnes etruski nekropolis, mis olid ehitatud sarnanema etruski linna struktuuriga. Üleüldiselt olid etruski tumulused ümarkääpad, mis uuristati kivimassiivi.

Tumulused olid ehitatud nõnda, et surnu saaks elada oma elu nagu enne surma. Haudadesse tehti kivist “pehmeid asju", näiteks voodid, padjad. Mitmes tumuluses olid olemas näiteks köögiriistad ning hauamaalingud, mis selgitasid matmiskombeid, lahkunu mälestamiskombeid ja -mänge ning allilma jumalate austamisrituaale. Seetõttu väljendus tumulustes hästi etruskide sotsiaalne kihistumine. Rikastele ehitatud tumulused olid täis peamiselt kõrgklassile omaseid asju, lihtsamad hauakambrid andsid ülevaadet tavakodanike elust. 

Etruskide tumulused sümboliseerisid surnu elu pärast surma, viidates usku surmajärgsesse ellu. Hilisemad etruskid kartsid surma, mistõttu kujunesid matmisel rituaalsed tantsud ja mängud väga oluliseks. Etruskide mütoloogiasse ilmusid hellenistlike mõjutustega mitmed surmadeemonid, kellest tuntumad on Charun ja Vanth.

Seni on leitud üle 10 000 haua, nendest üle 200 on maalingutega hauad.

Vaata ka
Kurgaan
Nekropol

Viited

Kategooria:Matmiskombed
Kategooria:Eesti muistised
Kategooria:Eesti rauaaeg
Kategooria:Itaalia ajalugu