Kodupart

Kodupartideks nimetatakse kodustatud parditõuge, kes enamjaolt pärinevad sinikael-pardist (Anas platyrhynchos). Kodustatud on ka muskuspart (Cairina moschata).

Kodupartide kehatemperatuur on 42 kraadi, neil on kiire ainevahetus. Pardid on kartlikud ning tundlikud süsihappegaasi, ammoniaagi ja niiskuse suhtes. Nad võivad süüa mitmesuguseid loomseid söötasid. Eesti oludes võib parte kasvatada maist septembrini vähese jõusöödaga, pidades neid loodusliku sööda poolest rikastel veekogudel.

Part on üks kodulindudest, keda kasvatatakse linnukasvatuses peamiselt liha ja munade tootmise eesmärgil. Pardikasvatus on levinud nii väikemajapidamistes kui ka suuremates tootmissüsteemides ning seda iseloomustab lindude suhteliselt kiire kasv ja hea kohanemisvõime erinevate pidamistingimustega. Pardid kuuluvad veelindude hulka ning nende bioloogia ja käitumine on tihedalt seotud veekogude ja niiskete elupaikadega, mis mõjutab ka nende pidamise ja hooldamise eripärasid linnukasvatuses. Pardikasvatuses kasutatakse erinevaid parditõuge, mida kasvatatakse eri eesmärkidel, ning see moodustab olulise osa kodulindude kasvatamisest.
Piirsalu, M. (toim). Linnukasvatus II. Eesti Vutiühing.

 Päritolu ja kodustamine 
Pardid on linnuliigid, kelle suhe inimesega on kujunenud pika aja jooksul. Algul kasutati metsikuid parte peamiselt jahilindudena, kuid inimtegevuse mõjul muutusid osad pardipopulatsioonid inimestega tihedamalt seotud. Märgalade kujundamine, põllumajanduse areng ja asulate lähedus lõid tingimused, kus pardid hakkasid sagedamini inimkeskkonda kasutama. Selline lähedus soodustas lindude taltsutamist ja hiljem ka sihipärast kasvatamist.

Kodupartide peamiseks metsikuks eellaseks peetakse sinikael-parti (Anas platyrhynchos). Kodustamise täpne aeg ja koht ei ole lõplikult kindlaks tehtud, kuid arheoloogilised ja ajaloolised andmed viitavad, et pardikasvatus kujunes välja mitmes piirkonnas ning erinevatel aegadel. Kodustamise käigus muutusid pardid suuremaks, kaotasid osaliselt lennuvõime ning nende paljunemine ja käitumine kohanesid inimese kontrolliga.

Pardikasvatus ei kujunenud ühekordse sündmusena, vaid järkjärgulise protsessina, mille käigus inimese ja linnu vaheline suhe muutus jahilinnust kodulinnuks.
Yeomans, L. 2025. Zooarchaeology of Managed, Captive, Tame, and Domestic Birds: Shifts in Human–Avian Relationships. Journal of Archaeological Research.

Pardid kodustati arvatavasti 3000–4000 eKr. Euroopas kodustati nad Antiik-Roomas, muskuspart kodustati Lõuna-Ameerikas.

 Parditõud ja kasutusviisid 
Linnukasvatuses jaotatakse parditõud vastavalt nende peamisele kasutusotstarbele. Erinevad tõud on aretatud kas suurema lihasaagikuse, parema munatoodangu või nende omaduste kombineerimise eesmärgil. Tõu valik sõltub kasvatuse eesmärgist ning pidamistingimustest.

Lihatõugu pardid on aretatud kiire kasvu ja suure kehamassi saavutamiseks. Neid iseloomustab hea lihasus ning suhteliselt lühike kasvuperiood, mistõttu sobivad nad intensiivseks lihakasvatuseks.

Munatõugu pardid paistavad silma suurema munatoodangu poolest, kuid nende kehamass on üldjuhul väiksem kui lihatõugudel. Neid kasutatakse peamiselt munade tootmiseks.

Lisaks eristatakse kombineeritud tootlikkusega parditõuge, mida kasvatatakse nii liha kui ka munade saamise eesmärgil. Sellised tõud on sageli levinud väikemajapidamistes, kus hinnatakse mitmekülgset kasutust.

Koduparte kasvatatakse enamasti liha või munade pärast, sestap jagatakse parditõud liha-, liha-muna- ja munatõugudeks. Tuntakse ka ilutõuge. Lihatõugude hulka kuuluvad näiteks pekingi, roueni ja eelsberi part, liha-munatõugude hulka orpingtoni ja kaiuuga part (ehk korallpart), munatõugude hulka kampelli, khaki-kampelli, tsaia ja india jooksupart. Ilutõugudest levinuimad on mandariinvart, karoliinpart ja mõrsjapart. Teine parditõugude liigitus on kääbuspardid (cayuga kääbusversioon must ida-india part, miniatuurne tanupart ja miniatuurne appleyard), kerged tõud (kampelli, orpingtoni ja india jooksupardid) ning rasked tõud (roueni, pekingi, eelsberi, kaiuuga, saksi ning rootsi sinist tõugu part).

Munema hakkab part 5-6 kuu vanuselt. Munetakse kella 2-3st öösel 10ni hommikul. Munemisperiood kestab 6–7 kuud, selle vältel võib emaspardilt saada üle 200 parditibu ning toota sel viisil 400–500 kg pardiliha.

 Pidamistingimused 
Partide pidamistingimused mõjutavad otseselt lindude tervist, kasvukiirust ja tootlikkust. Linnukasvatuses peetakse oluliseks kuiva ja puhast pidamisruumi, kus on tagatud sobiv mikrokliima ning piisav liikumisruum. Pardid taluvad üldiselt hästi jahedamaid tingimusi, kuid on tundlikud liigse niiskuse ja tuuletõmbuse suhtes.

Pardide pidamiseks kasutatakse erinevaid pidamissüsteeme, sealhulgas sügavallapanut, rest- või võrkpõrandat ning osaliselt ka välialasid. Allapanu peab olema kuiv ja imav, et vähendada niiskust ja hoida lindude jalad ning sulestik heas seisukorras. Joogivesi peab olema pidevalt kättesaadav ning paigutatud nii, et pidamisruum ei muutuks liigselt märjaks.

 Söötmine 
Pardide söötmine peab olema tasakaalustatud ning vastama lindude vanusele, kasvufaasile ja kasutusviisile. Õige söötmine mõjutab pardide tervist, kasvu ja tootlikkust ning on oluline nii lihakasvatuse kui ka munatootmise puhul.

Noorpardid vajavad suurema toorproteiinisisaldusega sööta, mis toetab kiiret kasvu ja arengut. Kasvuperioodi edenedes muutub sööda koostis vastavalt lindude vajadustele. Täiskasvanud pardid saavad sööta, mille koostis on kohandatud kas liha- või munatootmisele.

Lisaks põhitoidule peab pardidele olema pidevalt kättesaadav puhas joogivesi, kuna pardid kasutavad vett nii söömisel kui ka sulestiku hooldamisel.

 Paljunemine ja haudumine 
Pardid paljunevad munemise teel ning nende sigimine on linnukasvatuses inimese kontrolli all. Munemise sagedus ja haudumistulemused sõltuvad tõust, söötmisest ja pidamistingimustest. Kodustatud pardid on aretuse käigus kohanenud intensiivsema paljunemisega võrreldes oma metsikute eellastega.

Linnukasvatuses kasutatakse nii looduslikku haudumist kui ka tehislikku inkubeerimist. Paljudel parditõugudel on haudeinstinkt nõrgenenud, mistõttu on tibude saamiseks levinud munade inkubeerimine.

Kodustatud lindude embrüonaalne areng on olnud oluline uurimisvaldkond bioloogias. Pardid kuuluvad nende lindude hulka, kelle embrüoloogiat on põhjalikult uuritud, kuna nende munad on kergesti kättesaadavad ja arenguetapid hästi jälgitavad.

Cordero, G. A.; Werneburg, I. 2022. Domestication and the comparative embryology of birds. Journal of Experimental Zoology Part B.

 Pardikasvatussaadused 
Pardikasvatuses saadakse peamiselt kahte tüüpi toodangut: liha ja munad. Saaduste kogus ja kvaliteet sõltuvad parditõust, söötmisest ning pidamistingimustest.

Pardiliha on hinnatud toiduaine, mida iseloomustab suhteliselt kõrge rasvasisaldus ja hea maitse. Pardimunad on suuremad kui kanamunad ning neid kasutatakse peamiselt toiduainetööstuses ja kodumajapidamistes.

 Pardikasvatus Eestis 
Eestis on pardikasvatus olnud traditsiooniline, kuid võrreldes kana- ja kalkunikasvatusega vähem levinud linnukasvatuse haru. Pardikasvatust on praktiseeritud peamiselt väikemajapidamistes, kus hinnatakse lindude vastupidavust ja mitmekülgset kasutust. Suuremahulisem tootmine on Eestis piiratud, kuid pardikasvatusel on olnud oma koht kodulindude kasvatamise mitmekesisuses.

Eestis ei ole pardikasvatus küll tundmatu, kuid see pole ka kuigi levinud, ehkki Eesti kliima sobib partidele hästi. Esimesed teated pardikasvatusest Baltimaades pärinevad Salomon Guberti 1645. aastal Riias avaladatud põllumajanduskäsiraamatust.

2013. aasta augustis oli Eesti suurim pardikasvataja Renno Nurmela, kelle laudas Tarvastu vallas kasvas 3000 parti. Peamiselt tuuakse pardiliha Eestisse Ungarist ja Poolast.

Eesti pardikasvatajaid ühendab Eesti Väikelinnukasvatajate Selts.

Kulinaaria

Kuna parte Eestis palju ei kasvatata, ei ole ka partidest valmistatud road siin kuigi tuntud. Seevastu on pardid olulisel kohal näiteks Prantsuse ja mitme Hiina piirkonna köögis. Maailma ilmselt tuntuim pardiroog on Pekingi part, kuid pardimaksast valmistatakse ka foie gras'd, mida tavailselt seostatakse hanemaksaga.

Viited

Kirjandus
 Albert Essenson "Kasvatagem hanesid ja parte" Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus, 1958 (24 lk)
 August Männik, Matti Piirsalu ja Andres Varik "Pardikasvatus" Tallinn: Valgus, 1984 (65 lk)

Välislingid
 Matti Piirsalu "Pardikasvatus" – Rmt: Harald Tikk, Viive Tikk, Matti Piirsalu "Linnukasvatus II: Eestis vähelevinud põllumajanduslinnud" Tartu, 2008, lk 109–124
 Jaanus Hämmal Parditõud
 Mõtetega kevades: millist parti valida?
 Eesti suurima pardikasvataja kõik 4000 lindu käivad õues jalutamas

Kategooria:Linnukasvatus
Kategooria:Partlased