Balti aadel

Balti aadel (ka: baltisaksa aadel) oli ühisnimetus Kuramaa hertsogiriigi, Liivimaa ja Eestimaa peamiselt baltisakslastest aadlike kohta. Läänemere kubermangudest pärinevaid aadliseisusse tõstetud aadlikke ja aadlisuguvõsasid kanti ka Venemaa kubermangude aadlisuguvõsaraamatutesse.

 Põlis- ja matrikliaadel 
Eestimaa, Liivimaa ja Kuramaa aadel pärines keskaegsest põlisaadlist ja suur osa Eesti- ja Liivimaa aadlikest ja aadlisuguvõsadest sai aadliseisuse 16.–17. sajandil Poola ja Rootsi kuningatelt. Aadel jagunes Venemaa keisririigi Läänemere kubermangudes põlisaadliks ehk matrikliaadliks, kes olid kantud Liivimaa, Eestimaa, Kuramaa ja Piltene ning Saaremaa rüütelkonna aadlimatriklisse, ning aadliks, kes ei olnud immatrikuleeritud matriklitesse.

 Saksa riigiaadel 
Venemaa keisririigis võttis Peeter I 1721. aastal kasutusele ka euroopalikke tiitleid: hertsogi-, krahvi- ja parunitiitli, mis siin varem olid puudunud. Kuna traditsioonilisi krahvkondi Venemaal polnud, siis kandis tiitel esialgu nime "Püha Rooma Impeeriumi riigikrahv" ning seda saadi Püha Rooma Impeeriumi keisrilt. 

 Venemaa teenisaadel 
1722. aastal jagas Peeter I teenistusastmete tabeliga kõik ametnikud ja ohvitserid 14 teenistusklassiks. Peetri reformide tagajärjel sai sõjaväeteenistuse monopoli ja ühes oli teenisaadlil ka ainuõigus omada pärisorje – talupoegi. Teenistusastmete tabel jaotas teenistusviisid sõjaväe-, tsiviil- ja õukonnateenistuseks. 19. sajandil peeti Venemaa aadelkonnas aadlikele kõige kohasemaks teenistus­viisiks sõjaväeteenistust. Tsiviilteenistust ei peetud "õilsaks", selles ühiskonnakihis oli alati rohkem segaseisuslasi ja teda oli kombeks sõjaväeteenistust pidavatel aadlikel põlastada. Erandiks oli diplomaatiline teenistus, mida loeti samuti "õilsaks". Ka Balti kubermangude literaadid võisid välja teenida Vene pärandatava aadlitiitli. Venemaa evangeelse luteri kiriku vaimulikud (piiskopid, peakonsistooriumi asepresident, kindralsuperintendendid ja superintendendid, ülemkonsistooriuminõunikud, konsistooriumiassessorid, praostid, konsistooriumi aunõunikud, ülempastorid, pastorid diakonid, adjunktõpetajad ja kodupastorid) kuulusid vaimulikuseisusse, nende lastel olid aga isikliku aadliku õigused. 1845. aastast sai mitteaadlik esimesse ohvitseriauastmesse ülendamisega isikliku aadliku seisuse, esimese staabiohvitseri (s.o alampolkovniku) auastmega aga pärandatava aadliseisuse ja 1856. aastast kaasnes pärandatav aadliseisus tsiviilteenistuses 4. teenistusastmega (tegelik riiginõunik), sõjaväeteenistuses aga 5. teenistusastmega (polkovnik maaväes, 1. järgu kapten mereväes).

Pärandatava aadlitiitli andis ükskõik millise Venemaa keisririigi ordeni I klass ning Püha Vladimiri ordeni ja Püha Georgi ordeni kõik klassid. Püha Georgi ordenit annetati sõjaliste teenete eest ja Püha Vladimiri ordeni kõige madalama, IV klassiga autasustati laitmatu teenistuse eest tsiviilteenistuses 35 ja sõjaväes (ohvitserina) 25 aastatToomas Hiio, 19. sajandi Tartu ülikool kui seisuste sepikoda: kõrghariduse ja ülikoolide asendist Vene seisuste ja riigiteenistuse korralduses. Tartu Ülikooli Ajaloo Küsimusi, Vol. 48 (2020): 100 aastaga pärisorjusest emakeelse ülikoolini, lk 28.

Isiklik ehk eluaegne aadliseisus, mis lastele ei pärandunud, kaasnes kindlaksmääratud au- või teenistusastme väljateenimisega sõjaväe- või tsiviilteenistuses, samuti kõigi Vene ordenite kõigi järkudega peale nende, mis andsid pärandatava aadlitiitli.

Vaata ka
Baltisakslased
aadlisuguvõsad
 Viited 

 Kirjandus 
 Carl Arvid von Klingspor, Adolf Matthias Hildebrandt. Baltisches Wappenbuch: Wappen sämmtlicher, den Ritterschaften von Livland, Estland, Kurland und Oesel zugehörigen Adelsgeschlechter Stockholm: Beijer, 1882. Digiteeritud BSB: 
J. Siebmacher's grosses und allgemeines Wappenbuch. 
Beabeit von Gritzner, Adolf Maximilian Ferdinand. Der Adel der Russischen Ostseeprovinze, Die Ritterschaft. I Abtheilung. Nürnberg, 1898. Göttinger Digitalisierungszentrum: Göttinger Digitalisierungszentrum
Beabeit von Gritzner, Adolf Maximilian Ferdinand. Der Adel der Russischen Ostseeprovinze, Nichtimmatrikulirte Adel. II Abtheilung. Nürnberg, 1901. Dritten bandes Elfte abteilung. Bd. 3, Abth. 11, Teil 2, Göttinger Digitalisierungszentrum:  Göttinger Digitalisierungszentrum Digitalisierungszentrum: Göttinger Digitalisierungszentrum
Georg Hermann Schlingensiepen, Der Strukturwandel des baltischen Adels in der Zeit vor dem Ersten Weltkrieg. Marburg/Lahn: Herder-Inst, 1959. ISSN: 0510-7008. Digiteeritud BSB: 

Välislingid