Märss

Märss on kandevahend, ajaloolises tähenduses kasetohust või niinest punutud seljapaun või seljakott, mille suuava sulgeb kolmnurkne allakäänatav osa (mida nimetatakse lakaks)Eesti keele seletav sõnaraamat Vaadatud 15.01.2021, mis köideti otsa pidi lakapaelaga puupööra külge. Märssi kanti üle õla või ranitsa kombel seljas. Kandmed olid paelast, nöörist või niineribadest. Eesti etnograafia sõnaraamat. Arvi Ränk. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 1996. Lk 121

Märss oli üldtuntud kandevahend kogu Põhja-Euroopa metsavööndis. Eestis kasutati seda kohati veel 20. sajandi algulgi.Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 130 
Selle kotiga anti toitu kaasa kodunt kauem eemal viibijale, kuid käidi ka marjul, seenel, kalal. 19. sajandil nimetati märssi ka leivakotiks. Sellega said toitu kaasa mõisatööle minevad teomehed, mõisavooris käijad, kooli- ja leerilapsed. Ka karjastel olid oma leivakotid kaasas. See sisaldas peamiselt kuiva toitu: leiba, karpi pandud putru, võid, liha, silku ehk soolaräime. Mõnikord võeti kaasa ka lähkrisse pandud kalja, hapupiima või taari. 

Märsiks on nimetatud ka suuresilmalist võrkkotti. Näiteks hobused sõid heinamärsist, selles säilitati eluskala jms. Võru- ja Setumaa kutsuti sellist märssi ka sõnaga "kosli" või "kossel".Väike murdesõnastik Vaadatud 15.01.2021

Vaata ka
heinamärss

 Viited 

Kirjandus
 Aliise Moora, "Eesti talurahva vanem toit". Ilmamaa, 2007. 

Välislingid
 Märss Eesti Põllumajandusmuuseum
 Tikandiga märss

Kategooria:Kotid
Kategooria:Etnograafia
Kategooria:Eesti rahvakultuur