Katus

pisi|Briti Muuseumi klaaskatus
pisi|Kapellbrücke katustatud sild Luzernis. Ehitatud 14. sajandil

Katus on ehitise ülemine osa, mis koosneb eri materjalidest ja konstruktsioonilistest elementidest ning toetub ehitise seintele ja tugedele. Katuse peamine ülesanne on kaitsta ehitist vihma, lume, päikse, temperatuuri ja tuule eest. Katuse materjal ja kuju oleneb ehitise funktsioonist, materjalide kättesaadavusest, kohalikest ehitustavadest ja arhitektuurilisest disainist. Katuse ehitus on enamasti reguleeritud kohalike või riiklike eeskirjade ja normidega.

Katuse katte katkestustele või läbitungimistele viidatakse kui katuseavadele, näiteks katuseakendele või mansardakendele, aga ka korstnale. Katuse kõrgus on vertikaalne mõõde räästa servast harjani. Katuse üleripp on horisontaalne kaugus räästa serva ja välisseina välisserva vahel. Katusekalle kirjeldab katusepinna kalde järskust. Tavaliselt antakse see nurgana kraadides, mõnikord ka protsentides.

Enamiku katuste puhul saab eristada katusekonstruktsiooni (kandekonstruktsiooni) ja katusekatet.

 Katuste liigitus 
 Materjali järgi 
 kivikatused
 looduskivist katus
 keraamilisest kivist katus
 betoonkivist katus
 plekk-katus
 membraankatus
 roo-, õlgkatus
 laudkatus
 kimmkatus
 sindelkatus

 Tüübi järgi 
Viilkatus on klassikaline katusetüüp, mis esineb põhiliselt külmas või põhjamaises kliimas. See koosneb kahest vastupidi kaldus katusepinnast, mis kohtuvad kõige kõrgema katuseharjaga ning on konstrueeritud sarika- või ristkatusena, võimaldades kasutada eri kaldeid ja räästa kõrgusi.

Kelpkatus on katusetüüp, millel on kõik küljed kaldu seinte poole ning puuduvad vertikaalsed otsaseinad.

Poolkelpkatus on kelpkatuse erivorm, mille puhul viilu ülaosas on väike kelp, mis on katuse külgmistest kaldepindadest lühem.

Mansardkatus on murtud kaldepindadega katusetüüp, mis võimaldab eluruume ka katusekorrusel. Katuse alumised tahud on tavaliselt järsud, vahel ka ümarad, nõgusad või S-kujulised ning enamjaolt paiknevad neis katuseluugid või -aknad.

Lamekatus on katus, mille kalle on 10° või väiksem. Lamekatuse kandeelemendiks on rõhtne või veidi kaldu alustarind. Levinumad lamekatuse katted on modifitseeritud bituumenist rullmaterjalid. Materjal kinnitatakse aluskonstruktsiooni külge bituumeniga keevitades, liimides või naelutades ning ühe-, kahe- või kolmekihiliselt.

Püramiidkatus ehk telkkatus ehk tornkatus on nelja ühte punkti koonduvate kolmnurksete tahkudega püramiidikujuline katus. Püramiidkatust, mille katusekalle on silmatorkavalt järsk, nimetatakse tornkatuseks. Laialdane kasutus kuuri, vaatetornide ja suvilate kattena. Katuse erikuju tõttu on püramiidkatus väga stabiilne ning hea aerodünaamilisusega.

Koonuskatus on koonusekujuline katus ühte punkti koonduvate sarikate ja ümara põhiplaaniga. Sarika jalad on sirged, toetuvad ümmargustele rõngastaladele ja ümmargusele Mauerlatile. Ülaosas asuv harjasõlm on paigaldatud sarnaselt kelpkatusega. Koonuskatuseid kasutatakse peamiselt losside ja kindluste tornide katetena, sealt on kasutusel koonuskatuse paralleenimetus tornikiiver.

Kuppelkatus on ühte punkti koonduvate kaardsarikate ja ümara põhiplaaniga. Sarikad on ümarkaarelised, koosnevad mitmest osast. Erandiks on nn. geodeetiline kuppel, mis on populaarne lääneriikides: see on kokku pandud paljudest väikestest kolmnurksetest puidust sektsioonidest. Kuppel on linnaprojektide katuste levinud versioon vastavalt üksikprojektidele, teadushoonetele – observatooriumidele.

Kuppelkatuse ja tornikiivri jooni ühendab regionaalselt levinud sibulkuppel. Viilkatuse ja sibulkupli iseloomulikud jooned on ühendatud ainult vene arhitektuurile omases botška-katuses.

 Vaata ka 
 Haljaskatus
 Katusekivi
 Katuselasn
 Katusematerjalid
 Katustatud sild

 Viited