Hilda Kamdron

Hilda Kamdron (sünninimi Jelisaveta, 1938. aastast Ilda KamdronMääratud uueks nimeks Tartu Linna Perekonnaseisuameti otsusega 07.03.1938.; 1. august 1901 Laiksaare vald, Pärnumaa – 12. aprill 1972 Laeva, Tartu rajoon) oli eesti kunstnik. 

Kamdron astus kunstikooli Pallas 1922. aastal Pärnu maakonnavalitsuse stipendiumiga ning õppis seal kuni 1930. aastani (algul Ado Vabbe, seejärel Rudolf Parise õpilasena). Kooli õppenõukogu arvas ta kooli silmapaistvamate õpilaste hulka ning määras talle korduvalt Kultuurkapitali toetuse. Kool jäi siiski majandusliku kitsikuse tõttu lõpetamata. Tiina Nurk on oma Pallase monograafias nimetanud teda Rudolf Parise ateljee väljapaistvaimaks õpilaseks Hando Mugasto kõrval. 

1943. aastal astus Kamdron taas Pallasesse, kus õppis graafikaateljees, ning jätkas kunstiharidust Tartu Riiklikus Kunstiinstituudis, mille lõpetas 1946. aastal graafikuna. 

1946. aastal võeti Kamdron Eesti NSV Kunstnike Liitu, kuid visati sealt jäädavalt välja EKP Keskkomitee VIII pleenumi otsusega. 1946. aastal võttis Kunstnike Liit ta liikmekandidaadiks, kuid 1948. aastal seda staatust enam ei kinnitanud. Kahel viimasel aastakümnel elas Kamdron Tartus erakliku ja tunnustamatuna. Suur osa tema loomingust hävis 1972. aastal tulekahjus, varsti pärast seda suri ka kunstnik.

Hilda Kamdron on maetud Tartu Raadi kalmistule.

Looming
1930. aastail hakkas Kamdron looma assamblaaže, kasutades koos mitmesuguseid materjale, puutükke, kive ja klaasikilde, luues neist terviklikke kompositsioone, mis jäid siis, aga kaua aega hiljemgi, eesti kunstis erandlikuks. Tollest ajast pole ühtki säilinud näidet teada. Hilisem assamblaažilooming seostub 1950. aastate lõpu ja 1960. aastate alguse otsingutelainega kollaažitehnikas.

Ta lõi arvukalt akvarellportreid, puulõike- ja kuivnõelalehti, pliiatsijoonistusi ning ekspressiivse värvilahendusega õlimaale. Kamdroni tähelepanuväärseteks iseärasusteks olid peen, graafiline joonistusmaneer ja võrratu imiteerimisoskus. Kamdronil oli muu hulgas ka silmapetteni küündiv võime jäljendada akvarellis nii kirju, ajalehtede väljalõikeid, dokumente, postkaarte, maakaarte kui ka isegi rahatähti, mistõttu on tema loomingut nimetatud maagiliseks realismiks. Ta võis paberrahad, mängu- või maakaardid, ajalehetükid, vanad gravüürid edasi anda pisimagi finessini, kaasa arvatud kulumus, narmendavad ääred, ajaga koltunud paber – kõike seda täpselt kaalutletud kompositsioonis, kuid langemata naturalistlikku kopeerimisse. Seda oskust, või pigem andi, oli tal pärast kooli võimalus rakendada Tartu ülikoolis professor Valdese juhendamisel, tehes mitmesuguseid mikro- ja makrojoonistusi, ning "Eesti Entsüklopeedia" ja Eesti Rahva Muuseumi tarbeks. Kamdron on teinud rohkesti täppisjooniseid arsti- ja loodusteaduslikele töödele ning teatmeteostele. 

Viited

Välislingid
Enn Lillemets, "Kui Emajõe Ateenast sai Pompeji. Hilda Kamdron ja Maarja kirik", 27.06.2024-22.09.2024 19. sajandi linnakodaniku muuseum
Enn Lillemets. Hilda Kamdroni põletamata pärlid Sirp, 21. september 2007

Kategooria:Eesti kunstnikud
Kategooria:Eesti illustraatorid
Kategooria:Kõrgema Kunstikooli Pallas vilistlased (1919–1940)
Kategooria:Tartu inimesed
Kategooria:Uspenski kalmistule maetud
Kategooria:Sündinud 1900
Kategooria:Surnud 1972