Hispaania mark

Hispaania mark (hispaania Marca Hispánica, katalaani Marca Hispànica, aragoni ja oksitaani Marca Hispanica, baski Hispaniako Marka, prantsuse Marche Hispanique) oli Karolingide keisririigi (Frangi riigi, hiljem Lääne-Frangi riigi) ja Prantsusmaa kaitsevöönd (mark). See ulatus Püreneede piirkonnast kuni maksimaalselt Ebro jõeni. Margi rajas aastal 795 Karl Suur Septimaania provintsist lõunasse Frangi riigi kaitseks Umaijaadide Al-Ándalusi eest. Hispaania mark säilitas sõjalise tähtsuse 10. sajandi keskpaigani. Sellel ei olnud kindlat õiguslikku staatust ja see ei kujunenud iseseisvaks poliitiliseks üksuseks.d'Abadal 1958, lk 8.  

Hispaania mark koosnes krahvkondadest (Katalaani krahvkonnad), mille Karl Suur andis krahvide valitseda. Krahvid olid tema vasallid. Krahvkonnad moodustasid ühtse kaitsevööndi. Hiljem krahvkonnad iseseisvusid või läksid teiste riikide koosseisu. Ainsa Hispaania margi osana on tänapäeval iseseisev riik Andorra.Chandler 2013.

Hispaania margi all mõeldi alasid, mille Karl Suur Püreneede ümbruses vallutas. Selle loomise eesmärk oli kaitsta Karolingide keisriririiki Córdoba emiraadist lähtuvate saratseenide sissetungide ja rüüsteretkede eest. Eesmärk oli moodustada kaitsevöönd piki Püreneesid kogu mäestiku ulatuses, kuid Pamplona krahvkond Aragóni krahvkond ja Sobrarbe krahvkond langesid peagi frankide mõjusfäärist välja. Seetõttu tähendas "Hispaania Marg9imark" peamiselt Cinca jõest itta jargäävaid krahvkondi – osa Gootiast ja Toulouse’i krahvkond].d'Abadal 1958. Seega oli see muslimite piiriala Ülem-Margi (Ath-Thaghr al-A‘lā) analoog. 

Hispaania mark ei olnud ametlikult määratletud haldusüksus, millel oleks olnud oma hertsog või markii. See oli pigem väljend, mida 821–850 kasutati annaalides "Annales regni Francorum" ja "Annales Bertiniani" Frangi riigi piiriala kohta Pürenee poolsaare põhjaservas ja Gootia osana Al-Ándalusi piiril. Osa Hispaani margi alasid, nagu  Rousilloni krahvkonna ala, Conflenti krahvkonna ala ja Arani org) paiknevad tegelikult väljaspool Pürenee poolsaart.d'Abadal 1958.

Margi territoorium muutus olenevalt sõdade käigust. Ala etniline koosseis oli kirju: seal elasid ibeerid, baskid, juudid ja läänegoodid. Aja jooksul hakkasid krahvid järjest sõltumatumalt tegutsema ning krahvkonnad omandasid autonoomiat või iseseisvuse. Hispaania margist kasvasid välja Navarra, Aragón ja Kataloonia.

Eri aegadel kuulusid Hispaania margi koosseisu Pamplona krahvkond, Sangüesa krahvkond, Jaca krahvkond, Sobrarbe krahvkond, Ribagorza krahvkond, Pallarsi krahvkond, Urgelli krahvkond, Cerdanya krahvkond, Conflenti krahvkond, Roussilloni krahvkond, Vallespiri krahvkond, Peralada krahvkond, Empúriese krahvkond, Besalú krahvkond, Osona krahvkond, Barcelona krahvkond ja Girona krahvkond.

Nagu Michel Zimmermann on korduvalt märkinud, sai "Hispaania margist" 16.–17. sajandil historiograafiline  mõisteks, mida kasutati ideoloogilistel eesmärkidel nii selleks, et põhjendada Prantsuse krooni õigusi katalaani aladele, kui ka selleks, et paigutada sinna anakronistlikult Kataloonia vürstiriigi sünd.Flocel Sabaté. La noció d'Espanya a la Catalunya medieval. – Acta historica et archaeologica mediaevalia, 1998, nr 19, lk 375-390. Täistekst. "Nagu Michel Zimmermann on korduvalt märkinud, toetavad Marca Hispànica mõiste juurde kuuluvat ühtset arusaama üksnes ideoloogilised motiivid – olgu siis selleks, et paigutada sinna "Prantsuse krooni õigused" või otsida sealt "anakronistlikke ideoloogilisi "konstruktsioone" ("katalaani identiteedi juurdumine"). Varakeskaegne tegelikkus oli aga hoopis Karolingide ekspansiivne võim, mis tõrjus tagasi moslemite ülemvõimu mitte ainult omaenese maadelt, vaid ka 752–801 sellelt Gothicalt, mis ulatus Rhône’i jõest kuni Llobregati jõe, Cardeneri jõe ja Boumorti mäeahelikuni. Enne kui moslemid selle ala 8. sajandi teisel kümnendil vallutasid, kuulus see ala Läänegootide kuningriiki, mille taastamist Karolingid nüüd ainult õigustusena välja kuulutasid, sest vahetu eesmärk oli täielik allaneelamine, millest annavad tunnistust ka nii poliitilised kui ka kiriklikud aspektid."
Selle ala territoriaalne korraldus rajanes seega jaotusel krahvkondadeks, mis ei olnud kunstlik, vaid arvestas igal üksikjuhtmil olemasolevate looduslike ja inimlike üksustega, ilma et oleks üldse vaja olnud alalist kõrgemat institutsionaalset raamistikku." 20. sajandi teisel poolel tõestasid ajaloolased José Antonio Maravall y Casesnoves ja Ramon d'Abadal i de Vinyals lõplikult, et Hispaania marki ei ole ei territoriaalse ega haldusliku üksusena olemas olnud, vaid see oli vaid kirjanduslik väljend, mida kasutati annaalides "Annales regni Francorum". Ehkki sellise territoriaalse üksuse olemasolu on ümber lükatud, juhtis Kataloonia ajaloolane Flocel Sabaté 1990ndatel tähelepanu sellele, et arusaam Hispaania margist kui Kataloonia sünnikohast on taaselustumas ja seda on hakatud Kataloonia põhi- ja keskkooli Kataloonia ajalooõpikutes uuesti kasutama. 

 Ajalugu 

Frangi riik laienes oma südamaalt Neustriast ja Austraasiast lõunasse. Laienemise eeldus oli Karl Martelli võit muslimite üle Poitiers' lahingus 732, mis peatas Umaijaadide kalifaadi vägede edenemise põhja poole. Aastakümneid kestnud sõdades tõrjus Frangi riik muslimeid (maure) aina lõuna poole. Pippin Lühike vallutas 759. aastal viimase Umaijaadide riigi tugipunkti Gallias Narbonne'i ja nii läks Septimaania Frangi riigi koosseisu. Karl Suur jätkas riigi laiendamist üle Püreneede ja rajas 795 Hispaania margi.

Islami vallutus Pürenee poolsaarel jõudis 8. sajandi alguses Püreneedeni. Aastal 719 jõudis As-Samh ibn Mālik al-Khawlānī idarannikule, vallutades Läänegootide kuningriigi käes püsinud Septimaania provintsi ja rajades kindlustatud tugipunkti Narbonne'is. Kontrolli piirkonna üle kindlustati kohalikele elanikele soodsate tingimuste loomise, valitsevate perekondade vahel sõlmitud abielude ning lepingutega. Edasise laienemise peatas kaotus Toulouse'i lahingus. Gironasse ja Barcelonasse määrati asehaldurid (wālīd).

Muslimite väed jätkasid rüüsteretki põhjas, jõudes 725 Autunini. Aastal 730 sõlmiti rahu Toulouse'i lahingu võitja Akvitaania hertsogi Eudesi (Odo) ja Umaijaadide kalifaadi vastu mässu tõstnud berberite isanda ‘Uthmān ibn Naysā' (Munuza) vahel. Munuza võimukeskus oli Cerdanyas. Rahulepingu kinnituseks sõlmiti hertsogi tütre abielu Munuzaga. Aastal 731 alistasid kalifaadi väed Munuza ning muslimite ekspansioon jätkus uue hooga. 

Pärast võitu Poitiers' lahing (732) oli Frangi riigi kuningate eesmärk vallutada Al-Ándalusilt endine Läänegootide kuningriigi ala ja taastada riigi territoriaalne terviklikkus, mille olid lõhkunud Umaijaadide kalifaadi vallutused Gallias.  

Akvitaania hertsogid vandusid frangi riigi kuningatele korduvalt formaalselt truudust (Eudes aastal 732, Hunald I oli seda sunnitud tegema 736, kui Karl Martell oli oma väed ajutiselt hertsogkonda sisse toonud), kuid jäid sisuliselt sõltumatuteks valitsejateks. 

Kui endised Frangi riigi alad olid tagasi vallutatud, alustas Karl Martell varem Läänegootide kuningriigile kuulunud Septimaania vallutamist. Aastal 737 juhtis Karl Martell sõjaretke Alam-Rhône'i orgu ja Septimaaniasse, kartes, et kalifaadi mõjuvõim laieneb Burgundiasse, kuid ei suutnud noid piirkondi püsivalt allutada. Narbonne'i piiramine jäi edutuks, Narbonne'i ei õnnestunud vallutada.

Pärast Karl Martelli surma olid nii Akvitaania kui ka Septimaania ikka veel Frangi riigi otsese kontrolli alt väljas, kuid Pippin Lühike oli otsustanud Lõuna-Gallia allutada. Aastal 759, pärast Septimaania vallutamist Umaijaadide kalifaadilt, keskendus kuningas täielikult Akvitaania vastupanu murdmisele. Kaheksa aastat kestnud sõja lõppes Akvitaania iseseisvuse kaotamisega. Toulouse oli nüüd uue kuninga Karl Suure võimu all ja tee Al-Ándalusi oli lahti. Ometi oli Vaskoonias rahutusi veel aastakümned, kuni umbes 790 surus baskide mässu maha Karl Suurele ustav karm9ikäeline Gellone'i Guillaume.

Pippini poeg Karl Suur viis ellu Karolingide kava laiendada riigi kaitsepiire Septimaaniast kaugemale, luues tugeva puhverriigi Córdoba emiraadi ja Frangi keisririigi vahele. Olles Vaskoonia hertsogkonna kindlalt oma võimu alla saanud, rajas ta 781. aastal Akvitaania kuningriigi, mille ta andis valitseda oma pojale Ludwig Vagale. 

 Hispaania margi loomine 
Frangi riik lõi Hispaania margi 8. sajandi lõpus ja 9. sajandi alguses, vallutades endise Läänegootide kuningriigi kirdeosa, mis oli langenud muslimite kätte. Eesmärk oli rajada puhvervöönd Frangi riigi ja Córdoba emiraadi vahele

pisi|Hispaania margi krahvkonnad
Hispaania margi aladest vallutati esimesena 760. aasta paiku Roussilloni krahvkonna ja Vallespiri krahvkonna ala. Aastal 785 saadi Püreneedest lõuna pool Frangi riigi võimu alla Girona krahvkonna ja Besalú krahvkonna ala. Hilisema Ribagorza krahvkonna ja Pallarsi krahvkonna ala vallutati ja liideti Toulouse'i krahvkonnaga 790. aasta paiku. Urgelli krahvkonna ja Cerdanya krahvkonna ala vallutati 798. Empúriese krahvkonda ja Peralada krahvkonda on allikates mainitud aastast 812, kuid arvatavasti olid nende alad Frangi riigi võimu all juba enne aastat 800.

Barcelona krahvkonna ja Osona krahvkonna ala vallutasid Frangi riigi väed aastal 801 (Barcelona piiramine). Aastatel 798–802 rajati Aragóni krahvkonnas linnuseid. Pamplona krahvkondt ja Sangüesa krahvkond olid Frangi riigi võimu all aastani 817, mil need kaotati baskide ja kristlike ibeeride vägedele. Pole teada, millal rajati  Sobrarbe krahvkond marki arvamise aeg on selgusetu.

Pärast Pamplona (817) ja Aragóni krahvkonna (820) kaotust kutsuti Hispaania marki läänegootidest elanike järgi sageli Gootiaks. Et krahvid haldasid maid sageli Septimaanias, nimetati kogu piirkonda mõnikord Septimaaniaks.

 Struktuur 

Piirkonna etnilne koosseis oli kirev, seal elasid hispanoroomlased, ibeerid, baskid, juudid ja läänegoodid, kes sattusid muslimite või Frangi riigi võimu alla. Margi piirid nende riikide vaheliste sõdade ning krahvide ja wālīde omavaheliste vaenuste tõttu. Kui Frangi riigi võim nõrgenes, said krahvidest iseseisvad vasallid. Margi aladest (välja arvatud Andorra) said hiljem põhiliselt Vana Kataloonia ning osalt Aragóni kuningriigi ja Navarra kuningriigi osad. 

Karl Suure poeg Ludwig Vaga vallutas Barcelona krahvkonna mauridelt aastal 801, kindlustades sellega Frangi riigi võimu piirialal. Barcelona krahvid said seejärel Frangi riigi asevalitsejad Hispaania margis. Mark koosnes paludest väikestest aladest, millest igaüht valitses oma relvastatud teenritega miles, keda teoreetiliselt sidus tema krahvi kaudu truudusvanne keisrile. Krahvkondade Valitsejaid nimetati krahvideks; kui nad valitsesid mitut krahvkonda, kasutasid nad sageli hertsogi tiitlit. Kui krahvkond moodustas piiri muslimite valduste ja Frangi riigi vahel, anti selle valitsejale Frangi riigi tiitel markii.

9. sajandil moodustati Püreneede idaosas krahvkonnad, mis olid Barcelona krahvide apanaažid, sealhulgas Cerdanya krahvkond, Girona krahvkond ja Urgelli krahvkond.

9. sajandi algul algatas Karl Suur uue maaannetuse liigi – aprisio, millega jagati ümber inimtühjade või mahajäetud alade maa, mis oli varem olnud keisri erakassa (fiskuse) valduses (kroonimaa). See andis maaomanikele eristaatuse, mis tähendas ulatuslikku, kuigi mitte täielikku sõltumatust. Ajaloolased on tõlgendanud aprisiot nii feodalismi varajase vormina kui ka mehhanismina, millega meelitada hõredalIt asustatud piirialadele asunikke. Sellised isemajandavad vabad maaomanikud olid krahvidele ja markiidele abiks, tulles vajaduse korral Frangi riigi piiri kaitseks oma relvadega ja relvastatud kaaskondlastega sõdima. Aprisio õigused (see prakt1ka sai alguse Septimaaniast) andis Frangi riigi valitseja isiklikult, nii et need tugevdasid ustavust keskvõimule vastukaaluks kohalikule võimule, mida teostasid krahvid ja markiid.Chandler 2002.

Keskvõimu kaugus ja sellega sidepidamise raskus võimaldas krahvkondadel kui peamiselt põllumajandusele tuginevatel feodaalüksustel sageli muutuda eneseküllasteks. Iga krahvkonda valitses väike pärilik sõjaline eliit. Tulevasel Kataloonia alal toimusid  muutused sarnaselt teistel piirialade ja markidega. Näiteks esimese Barcelona krahvi Berà määras keiser 801, aga hiljem sai võimalikuks krahvivõimu ülevõtmine mõjukate isikute poolt (näiteks Sunifred [844–848]). See sai tasapisi tavaks, kuni krahvitiitel muutus päritavaks (esimesena pärandas tiitli Guifré Karvane, kes suri 897). Krahvkond sai de facto iseseisvaks, kui krahv Borrell II ei  kinnitanud oma ustavust kuningas Hugues Capet'le ning hakkas iseseisvalt valitsema, sest ei kuningas Lothaire ega Hugues  ei aidanud tal krahvkonda kaitsta muslimite juhi Al-Manşūri vastu, kuigi selle otsuse ju==ures võis oma osa etendada dünastiavahetus. Teised krahvkonnad säilitasid sidemed Prantsusmaa krooniga kauem.Timothy Reuter, Rosamond MacKitterick (toim).  The New Cambridge Medieval History III: c. 900 – c. 1024, Cambridge University Press 1995, ISBN 978-0-521-36447-8, lk 390–391.

Mõned krahvid taotlesid kuningalt ka Gootia vürsti (princeps Gothiae) tiitlit.

Viited

Kirjandus

Ramon d'Abadal.   Nota sobre la locució «Marca Hispanica». – Butlletí de la Reial Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona, 1958, XXVII, lk 157–164.
Bernard Bachrach. On the role of the Jews in the establishment of the Spanish March (768-814). –               José María Solà-Solé, Joseph H. Silverman, Samuel G. Armistead, (toim). Hispania Judaica I: History,  Barcelona: Puvill Libros 1980.
Cullen J. Chandler. Between Court and Counts: Carolingian Catalonia and the aprisio grant, 778-987. – Early Medieval Europe, 2002, 11: 19–44.
Paul Freedman. Spanish March. – E. Michael Gerli  (toim). Medieval Iberia: an encyclopedia, New York: Routledge 2003, ISBN 0-415-93918-6.
Cullen J. Chandler. Carolingian Catalonia: The Spanish March and the Franks, c.750-c.1050: Carolingian Catalonia. – History Compass, 2013, 11 (9): 739–750. Resümee.
Cullen J. Chandler.  Creating the Spanish March, 778–840. – Carolingian Catalonia: Politics, Culture, and Identity in an Imperial Province, 778–987, Cambridge University Press, 2019, ISBN 9781108565745, lk 60–110. 

Kategooria:Hispaania ajaloolised riigid
Kategooria:Euroopa keskaja riigid
Kategooria:Frangi riik