William von Wirén

William von Wirén (ka Villiam Viren; 29. august (vkj) / 11. september 1894 Suuresadama, Hiiumaa – 23. november 1956 Stockholm, Rootsi) oli Eesti, purjetaja ja jääpurjetaja. Ta võitis 1928. aasta Amsterdami suveolümpiamängudel purjetamises Eesti meeskonna koosseisus pronksmedali ning tuli aastatel 1933, 1934 ja 1936 Euroopa meistriks jääpurjetamises.

Suguvõsa päritolu
Wirénide suguvõsa pärineb Tampere (Soome) lähistel asunud Virrati (Virdois) kihelkonnast Wiinicka talust. Esimesena hakkas perekonnanime Wirén kandma sellest talust pärit Johann Wiinicka, kes lõpetas teoloogina Turu ülikooli ja tegutses kirikuõpetajana Ingerimaal. Venemaa Keisririigi Valitsev Senat andis 13. juunil 1896 Johann Wiréni pojale ja William von Wiréni vanaisale Nikolai Wirénile (1828–1902) päritava aadlitiitliAlfred von Hansen: Stammtafeln nicht immatrikulierter baltischer Adelsgeschlechter. Band I, 1932, lk. 50 ning Wirénid võeti vastu Eestimaa kubermangu aadlisuguvõsaraamatusse. Nikolai von Wirén oli Omski õpetajate seminari direktor ja Tallinna Aleksandri gümnaasiumi õpetaja 1882—1889.

Sünd ja noorus
William von Wiréni isa, staabirittmeister (hiljem alampolkovnik) Eduard Karl von Wirén ja ema Wilhelmine Marie von Wirén (Rosenberg) asusid Hiiumaale elama 1892. aasta paiku. William sündis pere neljanda lapsena 1894. aastal . Ta ristiti 7. oktoobril (vkj) kodus. 1900. aasta paiku kolis pere Kuressaarde.

Wirén hakkas purjespordiga tegelema 17-aastaselt. Esimese maailmasõja puhkedes kutsuti ta teenima Vene keisririigi mereväkke, kus ülendati 6. novembril 1914 mitšmaniks ja hiljem leitnandiks. Pärast sõja lõppu ja Eesti iseseisvumist töötas meremehe ja ärimehena. Ta asutas koos Voldemar Beklemisheffi ja Alfred Fleminguga 1923. aastal osaühingu "A. Fleming & Co", kus tehti mitmesugust tisleritööd, sealhulgas valmistati mööblit, aknaid ja uksi. Lisaks oli Wirén osanik aktsiaseltsis Eslon, mis tegeles tubakasaaduste ja paberossikestade müügiga.

Sportlastee algus
Wirén liitus 1920. aastate teisel poolel Eestimaa Jahtklubiga ning hakkas tegelema jääpurjetamisega. Üks esimesi rahvusvahelisi võistlusi, millel Wirén osales, oli 1927. aastal Riias toimunud jääpurjetamise nädal. Ta osales Riia jääpurjetamise nädalal ka 1928. aasta veebruaris, võisteldes 15m2 klassis Erich von Landeseni konstrueeritud paadiga Doris. Paadi omanik oli Emil Fahle.

 1928. aasta suveolümpia
Wirén võistles Amsterdami 1928. aasta suveolümpiamängudel Eesti paadi Tutti V meeskonnas. Paadi omanik oli Emil Fahle, kes tellis selle Rootsi jahtlaevade disaineri Gustav Estlanderi firmast. Purjed pärinesid Inglismaalt. Fahle komplekteeris ka meeskonna ning kattis paadi ja meeskonna olümpiamängudele saatmise kulud. Kuna enne seda oli paadi omanikul olnud juba neli Tutti-nimelist alust, sai viies paat nimeks Tutti V.

Meeskonda kuulusid lisaks William von Wirénile vennad Andreas Faehlmann ja Georg Faehlmann, Eberhard Vogdt ja meeskonna kapten Nikolai Vekšin.

Võistlused toimusid 2.–9. augustini 1928 Zuidersee lahel. 6-meetriste paatide klassis osales 13 riiki. Distantsi pikkus oli 12 meremiili, mida sõideti kahe 6 meremiili pikkuse kolmnurgana. Sõidud kestsid keskmiselt 2–3 tundi päevas. Kõige pikem oli võistluste viimane, 7. päev. Näiteks Eesti meeskond, kes saavutas sel päeval III koha, oli võistlusrajal 4 tundi 37 minutit. Viimasena lõpetanud rootslastel kestis võistluspäev üle 9 tunni. 

Esimese päeva lõpetas Eesti paatkond VI kohaga. Sama tulemus saadi ka teisel võistluspäeval. Kolmandal päeval saavutati II ja neljandal III koht. 

Reeglid nägid ette, et võistlust said jätkata vaid need, kes olid esimesel neljal päeval saavutanud vähemalt ühe poodiumikoha. Selliseid võistkondi oli seitse: Norra, Taani, Eesti, Holland, Belgia, USA ja Rootsi. Viies võistluspäev õnnestus eestlastel võita. Kahel viimasel võistluspäeval lõpetati mõlemad sõidud kolmandana ning kokkuvõttes saavutati Norra ja Taani järel III koht.

1928. aasta olümpiamängudel anti meeskondlikel võistlustel kogu meeskonna peale välja üks medal. Tutti V meeskond otsustas selle anda suurtoetajale Emil Fahlele. Eestimaa jahtklubi korraldas olümpiasangaritele 29. augustil 1928 piduliku vastuvõtu, kinkides nii jahi omanikule kui ka meeskonnale klubi mälestusmärgid.

Läbilöök jääpurjetajana
Pärast olümpiatriumfi keskendus Wirén jääpurjetamisele. Ta osales 1930. aastal valmistatud purjekaga Phantom Euroopa meistrivõistlustel jääpurjetamises 20-meetriste purjekate klassis, võites 1933., 1934. ja 1936. aastal kuldmedali. Lisaks võitis ta 1935. aasta Euroopa meistrivõistlustel Monotype-XV jääpurjekate klassis purjekaga ESYC 33 pronksmedali. Kolmanda koha sai Wirén aasta hiljem monotüüpklassis ka purjekaga Czardas.

 1936. aasta suveolümpia
Wirén oli üks kaheksast Eesti purjetajast, kes kandideeris jollisõidus 1936. aasta Berliini suveolümpiamängudele. Ettevalmistusi nõustas Nikolai Vekšin, tema meeskonnakaaslane Amsterdami OMi päevilt. Olümpiapääsme lunastamiseks toimus üle 30 treeningvõistluse. Wirénil ei õnnestunud olümpiamängudele pääseda.

 Muud saavutused 
Wirén osales 1938. aasta suvel oma meeskonnaga Eestimaa Merejahtklubi 50. juubelipidustuste raames toimunud Tallinna regatil ning saavutas paadiga "Hallo III" hai-klassis esikoha. Sama paadiga võitis ta hai-klassis ka 1939. aasta Eesti Mängude purjetamise võistlustel ja Tallinna rahvusvahelisel regatil "Tallinna Nädal". Neist viimasel tunnustati Wiréni kui Eesti parimat purjejahtide juhti Osilia karikaga.

Õnnetus Ülemiste järvel
1935. aasta 1. jaanuaril sõitis William von Wiréni juhitud jääpurjekas Ülemiste järvel otsa Eestimaa Jahtklubis madrusena töötanud Mihkel Leppmetsale. 31-aastane Leppmets oli järvel üles seadmas rajatähiseid. Nägemist takistas lumesadu. Madrus oli hiivamas klubi lippu posti otsa samal ajal, kui Wiren treenis järvel. Ühel hetkel rammis umbes 80–90-kilomeetrise tunnikiirusega purjekas rajameistrit. Õnnetuse tagajärjel kukkus madrus teadvusetult jääle. Vigastatu toimetati autoga Greiffenhageni kliinikusse, kus tal tuvastati mõlema sääreluu murd. See oli Eesti ajaloos esimene jääpurjekaga juhtunud õnnetus.

Lahkumine Eestist ja surm
Wirén asus Teise maailmasõja ajal ümber Saksamaale ja elas 1950. aastast Rootsis. Ta suri 62-aastaselt 23. novembril 1956 Stockholmis.

Eraelulist
Wirén abiellus Anna Timohowitšiga 1927. aasta sügisel. Lapsi neil ei olnud.

Viited

Välislingid



Kategooria:Eesti purjetajad
Kategooria:Eesti 1928. aasta suveolümpiamängudel
Kategooria:Eestlased Saksamaal
Kategooria:Eestlased Rootsis
Kategooria:Sündinud 1894
Kategooria:Surnud 1956