Kaubatee varjaagide juurest kreeklasteni

Kaubatee varjaagide juurest kreeklasteni (ka Austrvegr ehk Idatee) oli keskaegne (8.–11. sajandi) kaubatee Põhja-Euroopa ja Aasia vahel.

Põhitrass
Skandinaaviast alanud kaubateede tuntuim marsruut algas Birkast (Hedebyst), läks mööda Ahvenamaa ja Edela-Soome rannikut, pöördus hilisema Tallinna kohal Soome lahe lõunakaldale ja jätkus sealt ida suunas. Eesti põhjaranniku eelistamise põhjusena on välja toodud sealset lihtsamat navigeerimist võrreldes kaljuse, saarterohke ja hõredalt asustatud Soome rannaalaga.Mauri Kiudsoo (2016). Viikingiaja aarded Eestist: Idateest, rauast ja hõbedast. Lk 12–14Marika Mägi (2015). Bound for the eastern Baltic: trade and centres 800–1200. Kogumikus Maritime Societies of the Viking and Medieval World, toimetajad J. Barrett, S. Gibbon, lk 45, 49. Leeds: Maney Publishing. (The Society for Medieval Archaeology Monographs; 37) Tallinna ja Naissaare juures oli soodus koht Soome lahe ületamiseks, kuna hea ilmaga ei kadunud sel marsruudil maa kordagi silmist.Kiudsoo 2016, lk 33 Edasi kulges kaubatee piki Neeva jõge, Laadoga järve ja Volhovi jõge edela suunas Ilmjärvele (Ilmeni järv). Volhovi jõe ääres Laadoga lähedal asus Staraja Ladoga kaubandusasula. Ilmjärve juures kujunes 900. aastatel Veliki Novgorodi linn, mida skandinaavia kaupmehed nimetasid Holmgardr, saksa allikad Ostrogard'iks. Veliki Novgorod oli Loode-Venemaa Novgorodi vürstiriigi suurim linn ja võimsaim keskus. Novgorod oli Kiievi-Vene suurvürstiriigi üks keskusi ja esimene pealinn, kuni Oleg viis 882. aastal pealinna Kiievisse. Ilmjärvelt viis kaubatee edasi mööda Lovati jõge edela suunas, ületas Gnjozdovo kaudu veelahkme ja läks Dnepri jõge pidi Mustale merele ja Bütsantsi.

Teekond Rootsist islamimaadesse võis olenevalt sihtkohast koos peatustega kesta aastaid. Vene uurijad on teinud viikingialustega sarnastel laevadel retke Viiburist Läänemerel Odessani Mustal merel. Mööda siseveekogusid kulgenud tee oli 2720 km pikk ja selle läbimiseks kulus 85–95 sõidupäeva. Teekonnast umbes 80% oli võimalik läbida purjede või aerude jõul. Paatide vedamine üle veelahete võttis kokku kaks nädalat.Andres Tvauri. Rahvasterännuaeg, eelviikingiaeg ja viikingiaeg Eestis, Estonian Archaeology 4, Tartu 2012. Lk 180

Valter Langi arvates kontrollisid 8.–10. sajandil Soome lahel ja Venemaa jõgedel kaubarahu püsimist skandinaavia viikingid, kasutades selleks "organiseeritud vägivalda". Pärast senise kaubandussüsteemi kokkuvarisemist 10. ja 11. sajandi vahetusel läks kontroll Põhja-Eesti rannikul ja võib-olla ka Soome lahel kohaliku poliitilise juhtkonna kätte, kes sellest majanduslikku kasu lõikas.Valter Lang (1996). Muistne Rävala. Muistised, kronoloogia ja maaviljelusliku asustuse kujunemine Loode-Eestis, eriti Pirita jõe alamjooksu piirkonnas, II. Teaduste Akadeemia Kirjastus. Lk 374

Kõrvalharud
pisi|Hiliskeskaegsed kaubateed
Kaubateel oli ka alternatiivseid trasse. Arheoloogilisele leiumaterjalile viidates leiab Mauri Kiudsoo, et sama aktiivses kasutuses oli Soome lahelt Narva jõele pööranud veetee haru. See kulges edasi mööda Peipsi ja Pihkva järve ning Velikaja ja Issa jõge, läbis Sebeži järvede piirkonna ja Daugava ülemjooksu, kuni ühines Gnjozdovo juures põhiharuga. Selle trassi ääres kujunes 900. aastatel kaks olulist kaubanduskeskust: Pihkva Velikajal ja Polotsk Daugaval. Peipsil kulges kaubatee järve idarannikul, Pihkva järvel aga piki läänerannikut.Kiudsoo 2016, lk 32

Hilisviikingiajal, pärast Birka hävingut (975), tõusis Ojamaalt Läti lääneranniku ja Väinamere kaudu Tallinnani kulgenud kaubatee tähtsus. Üks veetee haru läks Liivi lahelt ka otse Daugavale, kuid selle laevatatavust takistasid jõe ohtrad kärestikud. Uurijate seas puudub üksmeel, kas üks haru võis kulgeda ka mööda Pärnut, Viljandit, Võrtsjärve ja Tartut ühendavaid jõgesid.Kiudsoo 2016, lk 80–81 Hüpoteesi toetav Marika Mägi arvab, et seda võidi kasutada ennekõike taliteena.Marika Mägi (2011). Viking Age and early medieval Eastern Baltic between the West and the East. Kogumikus Tax, tribute and tributary countries. Trondheim, Tapir Academic Press. Lk 192

Pihkva järvelt viis üks tee mööda maismaad Šeloni jõele, mis voolas lääne poolt Ilmjärve. Teine teeharu algas Ingerimaalt Lauga jõe suudmest, mida mööda pääses samuti Ilmjärvele.

Läänemerelt Dneprile oli võimalik jõuda ka läbi Nemunase-Nerike jõgikonna, läbi praeguse Leedu ja Valgevene. Nerise jõe äärde tekkis Kaunase linn.

Kesk- ja Ida-Venemaale või Kaspia merele suundudes oli vaja suunduda Ilmjärvelt Volga jõele. Volga ja selle vesikond võimaldas suunduda Msta jõelt Tvertsa jõge pidi Volga ülemjooksule. Mööda Volga ülemjooksu pääses pärast Dnepri teeharu Mustale merele ka Okaa ja Doni jõge pidi.

Viited

Kategooria:Ajaloolised kaubateed
Kategooria:Euroopa keskaeg
Kategooria:Viikingiaeg
Kategooria:Eesti esiajalugu‎
Kategooria:Ingeri ajalugu
Kategooria:Venemaa esiaeg
Kategooria:Ukraina ajalugu
Kategooria:Türgi ajalugu
Kategooria:Rootsi keskaeg