Tamme-kirjurähn

Tamme-kirjurähn (Dendrocoptes medius) on rähnlaste sugukonda kuuluv lind. Ta on Eestis arvatud III kaitsekategooriasse (2012).

 Taksonoomia 
Tamme-kirjurähni kirjeldas Rootsi loodusteadlane Carl von Linné 1758. aastal oma teose "Systema Naturae" kümnendas versioonis ladinakeelse nimega Picus medius.

Liigil on neli alamliiki:
 D. m. anatoliae (Hartert, 1912) – Lääne- ja Lõuna-Türgis
 D. m. caucasicus Bianki, 1904 – Põhja-Türgis ja Kaukasuse mäestikus
 D. m. medius (Linnaeus, 1758) – Euroopast Lääne-Venemaani
 D. m. sanctijohannis (Blanford, 1873) – Edela-Iraanis

 Levik ja elupaik 
Tamme-kirjurähni leidub ainult Euroopas ja Palearktises, ta on levinud Põhja-Hispaaniast ja Prantsusmaast kuni Poola ja Ukrainani ning Lõuna- kuni Kesk-Itaalias, Balti riikides, Kaukaasias ja Iraanis. Liik on tänapäeval tavaline Eestis, aga teda ei leidu Soomes.

2005. aastani oli tamme-kirjurähn Eestis eksikülaline ja haruldane suvilind, kuid 2016. aasta seisuga on temast saanud Lõuna-Eesti lehtpuumetsades ja parkides väikese arvukusega pesitseja"Saage tuttavaks: tamme-kirjurähn on Eesti looduse uustulnuk" Postimees, 25. jaanuar 2016. Elab Eestis aasta läbi.

Ta pesitseb peamiselt lehtmetsades, kus leidub tammesid, valgepööke ja jalakaid ning kus vahelduvad välud, karjamaad ja põõsastikud. Tavaliselt alla 600 m kõrgusel merepinnast, kuid Iraanis on nähtud ka 2300 m kõrgusel.

 Välimus 
Tamme-kirjurähn on 20–22 cm pikk ja kaalub 50–85 g. Välimuselt sarnaneb ta suur-kirjurähniga. Ta on pealt enamasti must koos valgete õlalaikude ja laiade triipudega. Alt on ta valge. Märgatavad erinevused võrreldes suur-kirjurähniga on punane pealagi, hele roosakas sabaalune, pruunikad triibud kõhul ja puudub must haberiba. Tamme-kirjurähn on veidi väiksem kui suur-kirjurähn, aga näib lühikese noka ja ümara pea tõttu veelgi väiksem.

Tamme-kirjurähni sugupooled on samasugused, aga isasel on eredam pealagi, mis ulatub pikemalt kuklasse. 

 Toitumine 
Toituvad putukatest ja röövikutest, mida üldiselt võetakse okste pealt koore alt väljakaevamise asemel. Võivad ka süüa puuvaiku. Pesitusajal toituvad ka puuviljadest. Talvel söövad ka pähkleid. Toitumine toimub tavaliselt kõrgel puu otsas.

 Pesitsemine 
Pesitsevad 5–10 m kõrgusel lehtpuu tüves või suures oksas asuvas 35 cm sügavuses ja 4cm-se avaga õõnsuses. Õõnsuse teevad vanalinnud koos kõduneva puu sisse ja neil kulub selleks 8–20 päeva. Võivad kasutada sama pesa mitu aastat järjest.

Kurnas on 4–8 muna, tavaliselt 5–6. Mune hauvad mõlemad vanalinnud 11–14 päeva. Pojad saavad lennuvõimeliseks 20–26 päeva vanuselt.

 Viited 

 Välislingid 



Kategooria:Rähnlased
Kategooria:Eesti linnud