Hävituspataljonid Eestis

Hävituspataljonid olid 1941. aastal Nõukogude Liidu Siseasjade Rahvakomissariaadi (NKVD) ja nn Eesti NSV Kaitsekomitee otsustega moodustatud NKVD-le alluvad relvastatud sisejulgeoleku üksused, mis tegutsesid NSV Liidu poolt okupeeritud Eestis aastatel 1941 ja 1944–1946.

Hävituspataljonide moodustamine ja koosseis
 Struktuuride moodustamine 
Eestis moodustati alates 1941. aasta 25. juunist Saksa langevarjurite ja diversantide ning metsavendade vastu võitlemiseks maakondades 13 hävituspataljoni ja Tallinnas loodi töölispataljoni nime all arvukam üksus, mis hiljem jaotati neljaks hävituspataljoniks. Hävituspataljonidesse kaasati enamasti Nõukogude võimu toetajaid ning lojaalseid isikuid vabatahtlikkuse alusel.

26. juunil moodustati vastavalt NSV Liidu SARKi korraldusele Eesti hävituspataljonide operatiivgrupp, mille juhtkonna moodustasid: 
Balti Piirivalveringkonna ülem riikliku julgeoleku kindralmajor Konstantin Rakutin, ülema asetäitjad: 
Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Rahvakomissariaadi rahvakomissari asetäitja riikliku julgeoleku vanemleitnant Aleksei Škurkin, 
Eesti NSV Siseasjade Rahvakomissariaadi rahvakomissari asetäitja riikliku julgeoleku polkovnik Lobanovitš 

Rakutin siirdus oma grupiga aga Riias asuvasse Looderinde (endise Balti sõjaväeringkonna staapi, kust ta taganes varsti koos Nõukogude vägedega Pihkva oblastisse) ning Põhja-Eestis puudus reaalne koordineeritud hävituspataljonide tegevuse juhtimine. Segadust tekitas ka asjaolu, et vastavalt Nõukogude väejuhatuse sõjaplaanidele kuulus Põhja-Eestimaa Põhjarinde alluvusse, Lõuna-Eesti ja Lätimaa aga Looderinde alluvusse.

29. juunil kuulutas EK(b)P Keskkomitee välja parteilise mobilisatsiooni. Kõik partei liikmed ja kandidaadid, samuti suur osa ELKNÜ liikmetest kutsuti hävituspataljonidesse. Nendesse formeeringutesse iga meest ei võetud. Kui soovitaja ei olnud kommunist või vähemalt kommunistlik noor, pidi tal olema NKVD usaldus või soovitus.
 Pataljonide koosseisust 
Hävituspataljonide koosseisus oli 1941. aasta juuni lõpus umbes 6000 meest, kellest kolmandik kuulus Tallinna pataljonidesse. Rahvusliku koosseisu järgi moodustasid venelased hävituspataljonide koosseisust kohati üle 50%, eriti arvukalt oli venelasi Tallinnas värvatud hävitajate seas.Eesti rahva kannatuste aasta. NKVD hävituspataljonid ja nende hirmuteod Eestis. Koosseis, I köide. Eesti Omavalitsus / Eesti Kirjastus, Tallinn 1943, 360 lk

Pataljonidesse kuulus palju põhjakihi esindajaid, isikuid, kes varem olid Eesti kohtute poolt kriminaalkorras karistatud: vargad, pussitajad, röövlid, kaklejad ja sarnased isikud. Et hävituspataljonide ridu täiendada, võeti sinna suurel arvul 1941. aasta juunis Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi poolt rehabiliteeritud ja vanglaist vabastatud kriminaalkurjategijaid..  

Hävituspataljonide koosseisus oli palju kommuniste ja okupatsiooniaasta jooksul esilekerkinud "töölisaktiviste". Näiteks 1. Tallinna hävituspataljon koosnes vaid kommunistidest ja partei liikmekandidaatidest, seetõttu loeti seda üksust hävituspataljonide hulgas eliitpataljoniks. Teistes hävituspataljonides kõikus kommunistide osa 20–30% vahel. Põhiliselt EKP, miilitsatöötajatest ja komsomoli liikmetest ning kohalikest vabatahtlikest moodustatuna ja juhituna NKVD venelastest ja eesti kommunistidest ohvitseride poolt tegutsesid hävituspataljonid Punaarmee tagalas, mitteregulaarvägede vastu.

 Struktuur 
Juhtimine
Hävituspataljonide loomisele eelnes 5. juulil 1940 Rahva Omakaitse loomine, millesse koondati ligi 8 000 liiget, mis oli esialgselt ettenähtud Eesti NSV võimude poolt natsionaliseeritud vara kaitsmiseks.

ENSV Hävituspataljonide operatiivgrupp. 
Operatiivgrupi nominaalne ülem oli NSV Liidu SARKi Balti ringkonna piirivalvevägede ja piirivalveringkonna valitsuse ülem riikliku julgeoleku kindralmajor Konstantin Rakutin (1902–1941); Hävituspataljonide üldjuht oli eemal viibiva Rakutini asemel surmasaamiseni Audru lahingus 19. juulil 1941 Pärnumaal Audru lähedal SARKi alampolkovnik Grigori Okojev. 
Operatiivgrupi staabiülem major Luskatov.

ENSV Hävituspataljonide Staap, asus Tallinnas Toomkuninga 11, endises Saksa saatkonna (algses) hoones
Staabi ülem Mihhail Pasternak
Staabi komissar Feodor Okk
Kapten Vladimirov.

Hävitus- ja töölispataljonid
Sõja alguses moodustati ligi 27 rahvakaitsepataljoni (igas linnas), millest 17 hävituspataljoni (5000 inimest), pataljonide koosseisus oli normaalselt kavatsetud: 3 roodu, millest igaühes 3 rühma. Pataljonidele määrati 3. juulil 1941 konspiratsiooni eesmärgil järjekorranumbrid. 
Pataljonid:

 Hävituspataljon Ülemad Struktuur 1. Tallinna hävituspataljon (ИБ-1)(piirivalve)kapten Pavel Tokarev/major Sergei Gorbatenko, komissar Tööjõureservide Valitsuse ülem Vladimir Kinn formeeriti 6. juulil, moodustati RP-4-st iseseisva pataljonina. Pataljon asus Wismari tänav 15, 1941. aasta juuli alguseks oli pataljonis 350 meest. 1. (Tallinna) hävituspataljon, ühendati 25. juulil 1941 Pärnu hävituspataljoni riismetega, sest mõlemad pataljonid olid kaotanud palju mehi. Pataljoni nimeks jäi 1. hävituspataljon. 2. Tallinna hävituspataljon (ИБ-2)venelane Andrei Jakimovformeeriti 6. juulil, moodustati RP-4-st iseseisva pataljonina. HP kujunes välja 1941.aasta juuli alguses Harku mõisas, koosnes sel ajal peamiselt Tallinna kommunistlikest noortest ning "töölisaktiivist". Enne Pärnumaale lahingutesse saatmist oli pataljonis olnud 550 meest 3. Tallinna hävituspataljonvenestunud ukrainlane Gorbatenkoformeeriti 25. juulil 1941 Viljandi, Võru ja Paide HP-de riismetest, millele lisati isikkoosseisu HP-7-st)  4. Tallinna hävituspataljon (ИБ-4)kapten Rudolf Stokberg/Vladimir Kinn/kapten Trofim Košelev, politruk Ivan Solomin/komissar Valfried Saar/Vassili Ferberg, staabiülem vanemleitnant Jakov Pospelov/vanemleitnant Edgar Kostabi, tagalaülem Sergei Generalovformeeriti 4.juulil 1941, Pataljon paigutati Endla tänav 50. 5. Narva hävituspataljon (ИБ-5)kapten Fjodor Lissitsõn, komissar Igor Tšernovmoodustati 1941. aasta juuni lõpus 6. Rakvere hävituspataljon (ИБ-6)Jaan Kurn/vanemleitnant Mihhail Rogozin, komissar eesti kommunist Albert MustPeeter Larin, Kuidas eesti rahvakaitseväe üksused võitlesid 1941. aastal?. Eesti Kommunist, 1966 - Küsimused ja Vastused, Nr 6 (81) lk 14/Albert Stamm, staabiülem vanemleitnant Pavel Vinogradov HP koondati 200 meest ning lisaks oli veel tööstuskeskuste kaitserühmades liikmeid järgmiselt: Kohtla-Järvel 70 meest, Kiviõlis 70 meest ja Küttejõus 30 meest. 7. Tallinna hävituspataljon (ИБ-7)Aksel Annuk/kapten Aleksei Grigorjev/kapten Lev Rubinov, komissar Karl Toming/ vanempolitruk Sergei Russanov, politruk Boris Korolev,P.Pravilovstaabiülem leitnant V. StarodumovHP asus algselt Tallinnas Veetorni tänav 7 10. Harjumaa hävituspataljon (ИБ-10)komandör Aksel Annuk, Harju maakonna OSOAVIAHIMi komitee esimees, komandör abi OSOAVIAHIMi komitee esimehe asetäitja Jaanus Ollepkomissar EK(b)P Harju maakonnakomitee esimees Karl TomingMoodustati Harjumaa komsomolitöötajatest 11. Haapsalu hävituspataljon (ИБ-11)major Sergei Gorbatenko, komissar oli Karl Hanson, kes oli osa võtnud Hispaania kodusõjast. Hiljem sai komissariks Dimitri Navrotski. HP asuti formeerima 28. juunil 1941 kapten Volohhovi juhtimisel. Sinna suudeti koondada umbes 250 meest 12. Saaremaa hävituspataljon (ИБ-12)venelane kapten Lošmanov,Mihhail Pavlovski, Ivan Gorjunovhävituspataljoni formeerija ja staabiülema asetäitja Mihhail Mikk, endine Kaitseliidu Kuressaare malevkonna pealik, HP kokku umbes 200 meest. 15. Paide hävituspataljon (ИБ-15)venelane vanemleitnant Jakov Pospelov, komissar: Johann Tamm, Vladimir Tonto, noorempolitruk Demjan Štanko, staabiülem vanemleitnant Ivan Kožuhhovski. 1941. aasta juuli alguseks oli HP 150 meest, kellest umbes pooled olid Türi Paberivabriku töölisedH 16. Pärnu hävituspataljon (ИБ-16)ülem venelasest major Ivan Smirnov/major Sergei Gorbatenko, komissar Arnold Raud ja Johann Heinrich Tamm , staabiülem kapten Makar StarõhhPärnumaa HP asus organiseerima Tallinnast kohale saadetud grupp kapten E. Laasi juhtimisel 17. Viljandi hävituspataljonÜhises rivis ühise vaenlase vastu. Mälestusi kaitselahinguist Eesti NSV-s 1941. aastal. Eesti Raamat, 1969, 352 lk (ИБ-17)Вильяндиский истребительный батальон kapten Mihhail Pasternak (määrati 21. juulil 1941 hävituspataljonide üldjuhiks), komissar EK(b)P Viljandimaa Komitee sekretär August MüürseppHannes Walter, Hävituspataljonid. Must lehekülg Eesti rahva ajalooraamatus. Kultuur ja Elu,  2/2017 , staabiülem Andrei Jakimov/vanemleitnant Semjon Timoš1. rood – ltn. Sule2. rood – ltn. Kolobajev3. rood – vanemleitnant Ilmar Paul.. Kokku ligi 400 meest. 20. Võru hävituspataljon (ИБ-20)venelane vanemleitnant Fjodorovhävituspataljoni komissar August Kuhlberg25. juuniks 1941 oli HP 250 meest 21. Petseri hävituspataljon (ИБ-21)ülem oli kapten Belov komissar piirivalvekapten Bardukov/Burdakov5. juuli 1941 seisuga HP 500 meest 22. Tartu hävituspataljon (ИБ-22)1. Tartu Maakonna Hävituspataljonpiirivalve vanemleitnant I. Zagarjev, komissar Jeršov HP kokku 470 meest Mustvee hävituspataljon (2. Tartu maakonna hävituspataljon)Nikolai Kussovkomissar Max Laossonmoodustati 4. juulil 1941 Torma hävituspataljon (3. Tartu maakonna hävituspataljon)ülem A. Kukkkomissar moodustati 10. juulil 1941 23. Valga hävituspataljon (ИБ-23) Rein Loim, hiljem piirivalvevanemleitnant Ivan Knõš, komissar EK(b)P Valgamaa komitee II sekretär Kristjan Kukk Valgamaa HP organiseeriti moodustati 1941. aasta juuni lõpus kohalikest kutsealustest, kommunistlikest noortest ning Nõukogude aktiivist, koosseisus alguses 180 meest. Tallinna töölispataljon/ 1. Eesti Laskurpolk (РП-4, 1-й эстонский рабочий стрелковый полк) venelane vanemleitnant Pavel Tokarev, komissar Vladimir KinSARK-i kapten Mihhail Pasternak 6. juulil moodustati Tallinna töölispataljonist kaks iseseisvat hävituspataljoni, nr 1 ja 2. Mõlemad paigutati korterisse Imanta tänav 6.

Lisaks eelnevale moodustati 
2 miilitsasalka, 
2 raudteelaste salka, 
2 soomusrongide salka, 
Tartu jõe ja järve laevanduse töötajate salk,
3 töölispolku 

Kokku 10 000 inimest.

"Esimest vabatahtlikke kaitsesalka asuti Eesti NSV-s omaalgatuslikult looma Tartus juba 23. juunil 1941. Nagu mujalgi, nii oli ka meie vabariigis hävituspataljonidesse astuvate vabatahtlike arv palju suurem, kui ette arvati [...] partei-, komsomoli-, nõukogude ja ametiühinguaktivistid, miilitsatöötajad ning teised nõukogude aktivistid [...] Eesti NSV vabatahtlike võitlusüksuste juhtkonda kuulusid varasemates klassilahingutes karastunud kommunistid. Nii võitlesid hävituspataljonides komissaridena A. Must (6. Virumaa pataljon, J. Tamm (16. Pärnumaa pataljon), K. Hansson ja H. Roog. Komandöride hulgas oli palju veterane, nagu alampolkovnikud V. Ferberg ja K. Kanger, kaptenid A. Balta ja R. Punn, vanempoliitjuhid A. Golub ja R. Lutus. Paljud partei ja nõukogude asutuste juhtivad töötajad – EKP Keskkomitee sekretär F. Okk, EKP Keskkomitee osakonnajuhatajad M. Kitsing ja A. Raud, Tallinna raudteesõlme parteiorganisatsiooni sekretär, Eesti NSV Ülemnõukogu saadik H. Ansip, Eesti NSV Ülemkohtu esimees L. Jürgens, partei maakonnakomiteede sekretärid O. Abori ja E. Säremat ning Eesti NSV Kergetööstuse Rahvakomissariaadi osakonnajuhataja Sergei Generalov – astusid samuti väkke, Pärnu EKP I sekretär Jan Ganzen (Gansen)hilisem A.Sommerlingi nim.sovh.dir. 1978-1988.dets.

Endise kodanliku sõjaväe ohvitseridest võitlesid väe ridades kaptenid E. Laasi ja N. Trankmann, leitnandid E. Kostabi ning I. Paul jt. 

Tegevus ja kuriteod

Kui toimus Saksa okupatsioon Eestis (1941–1944), piisas hävituspataljoni kuulumisest, et selle eest määrata Saksa okupatsioonivõimude poolt karistuseks surmanuhtlus, kui sõjakuritegudes osalenud aktiivsele Nõukogude võimu toetajale.

15. märtsiks 1943 oli kokku loetud 1850 hävituspataljonide ja NKVD tapetud Eesti inimest, peaaegu kõik neist tsiviilelanikud, kes mõrvati ilma kohtuotsuseta.

 Tallinna Töölispolk 
EK(b)P Tallinna Linnakomitee ja Ametiühingute Kesknõukogu otsusel moodustati 24. juulil Tallinna töölistest Tallinna Töölispolk. Väeosa eripära oli, et sinna „registreeritud jäid oma tööpostidele edasi ja käisid allüksustena koos ainult õppuste ajal”. Seda väeosa juhatas Venemaa-eestlastest alampolkovnik Karl Kanger ja relvad said see väeosa alles 26. augustil 1941. Ilmselt ei osalenud Töölispolk (täpsemalt vist Tallinna 1. töölispolk) üldse mingites muudes lahingutes peale ühe lahingu Kadriorus 27. augustil 1941. Tuntud tegelastest olid selles väeosas kirjas näiteks August Alle, Paul Rummo, Erni Hiir ja Hans Kruus, Johannes Mihkelson.

Polku registreerus umbes 1000 (lahingute alguseks oli 1500). Harkus loodi neile õppekeskus. Ülem oli alampolkovnik Karl Kanger, EK(b)P KK sõjalise osakonna juhataja, komissar vanempolitruk Richard Lutus, staabiülem kapten Antipov. Pataljoniülemad Eesti NSV ALMAVÜ orgbüroo juhataja ja esimees vanempolitruk A. Golub, Tallinna linna TRS Nõukogu Täitevkomitee esimehe asetäitja vanemleitnant R. Punn ja EK (b)K Keskkomitee töötaja kapten A. Balta. Komissarid olid Eesti NSV Ülemkohtu esimees L. Jürgens ja EK(b)P KK vastutavad töötajad M. Kitsing ja K. Johanson. Liikmed olid Tallinna ettevõtete töölised. Ettevalmistus väljaspool tööaega. Lahinguis osales neist u 1000. Relvad said alles lõpus, mida õppisid kasutama alles lahingus.

1941. aasta juulis-augustis asusid Jaama-Vasknarva joonel 6. Rakvere hävituspataljon ja põhja pool 5. Narva hävituspataljon. 19. juulist kuni 14. augustini asusid nad Narva jõe joonel, kust taganeti Narva. 
 Narva Töölispolk 
Augustis 1941 moodustati Eesti NSV kaitset organiseeriva 8. armee korraldusel järelejäänud kokku 2800 hävituspataljonide mehest, sh Narva hävituspataljonist – Narva Töölispolk (Нарвский рабочий полк), (koosseisus 1000 liiget, 76 mm kahurite patarei ja kuulipildujarood), mis 20. augustil 1941 liideti 20. laskurdiviisiga. Narva töölispolgu ülemaks sai kapten K. Gontšarov ja komissariks Igor Tšernov. Pataljone juhtisid endised hävituspataljonlased kapten Nikolai Trankmann, vanemleitnant M. Rogozin ja Oskar Abori. Allüksusi juhtisid venelased A. Vinogradov ja I. Glazõtšev, ukrainlane G. Potapenko, lätlased M. Pauper ja K. Prieže ning eestlased K. Reimer, A. Must ja A. Raidma.
 Eesti Kütipolk 
18. augustil 1941 koondati Tallinna hävituspataljonid Tallinna, kus nendest moodustati 20. augustil 1941 1. Eesti Laskurpolk ehk 1. Eesti Kütipolk (1-й эстонский рабочий стрелковый полк), mille juhiks määrati SARK-i kapten Mihhail Pasternak ja komissariks oli EKP Keskkomitee sekretär Fjodor Okk. Mõlemad langesid 22. augustil 1941 Kiviloo all.

1. Eesti Laskurpolk ehk 1. Eesti kütipolk asus 20. augustil 1941 Tallinna kaitsele Saksa vägede pealetungi vastu, polk koosnes 3 pataljonist – 1500 võitlejast ning kuulipilduja- ja miinipilduja roodust. Need väeosa tegutsesid kuni septembrini 1941.

 Teiste hävituspataljonide tegevusest 
11. Läänemaa hävituspataljon osales Kiviloo, Perila, Kose-Risti ja Peningi lahingutes.

 Läti hävituspataljonide tegevusest Eestis 
Koos Nõukogude vägedega (10. Laskurdiviis) taganesid Lätist juunis-juulis 1941 Eestisse ka Lätis (Riia linnas ja Loode-Lätis) moodustatud hävituspataljonid (1. Läti vabatahtlik hävituspolk – (1-й латышский добровольческий истребительный полк), kelle taganemistee NSV Liitu viis läbi Lõuna-Eesti, 26.–28. augustil kaitselahingutes Tallinnas ja 28. augustil lahkusid koos Balti Laevastikuga Kroonlinna. 2. Läti vabatahtlik töölislaskurpolk – (2-й латышский добровольческий рабочий стрелковый полк), kelle taganemistee NSV Liitu lõppes taganemisega läbi Narva Leningradi alla.

Hävituspataljoni liikmed osalesid koos NKVD Eriosakonna liikmetega Põhja-Eestis 31. juulil 1941 metsavendade ja ERNA luuregrupi vastu peetud Kautla lahingus. Pärast lahingut mõrvati Kautla talus julmalt seitse inimest, kellest osa heideti elusalt tulle. Mõrvatute hulgas tunti riideräbalate järgi hiljem ära neli isikut: Kautla talu perepoeg Johannes Lindeman, sama talu teenija Ida Hallorav ning samal päeval talus viibinud Oskar Mallani ja Johannes Ummus. Ülejäänute söestunud säilmeid ei suudetud identifitseerida. Tapmise põhjuseks oli kahtlus, et pererahvas pidas sidet Kautla rabas paiknevate metsavendadega; ilmselt olid mõned mõrvatuist Kautla rabalaagris paiknevad metsavennad.

 Hiiumaa hävituspataljon 
Hiiumaal loodud hävituspataljon, pataljoni ülem oli ohvitser Aleksandrov, komissar Eesti NSV Ülemnõukogu saadik Johannes Oinas, parteiorganisaator Albert TuurPILGUHEIT MINEVIKKU 30. Nõukogude Hiiumaa nr 39, 2. aprill 1981, Paul Soesoo, Artemi Üksik, Edgar Kärner, Valter Uusniit ja paljud teisedHeroilised võitluspäevad, Hiiumaa 1941, lk 271. Hiiumaa Militaarajalooselts 2014Hiiumaa kaitsmise lahingutest osavõtjad kirjutavad. Mälestus seltsimeestest ei kustu. Hiiumaa 1941, lk 272. Hiiumaa Militaarajalooselts 2014

Hävituspataljonid pärast taasokupeerimist
 Taasasutamine 
Juba enne Eesti okupeerimist otsustati EK(b)P Keskkomitee büroo otsusega 20. aprillil 1944 taasasutada hävituspataljonid ja formeerida need kõigis maakondades kohalikest elanikest vabatahtlike üksustena. 

Hävituspataljonid allusid Eesti NSV SARKi, Eesti NSV Siseministeeriumi ja hiljem Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Ministeeriumi haldusalasse ning kasutati koos NSV Liidu ja Eesti NSV SARKi üksuste ja Sisevägedega metsavendade vastastes relvaoperatsioonides ja Nõukogude võimu eest varjajate tabamiseks ning nõukogude ja kohalike omavalitsuste (Täitevkomiteed jne.) asutuste valveteenistuses.
Juhid ja struktuur
Vastavalt EK(b)P KK ja ENSV RKNi 26. detsembri 1945. a. määrusele nr 140 ja EK(b)P Keskkomitee büroo 29. detsembri 1945. a. otsusele nr KB/140-46 ning 14. jaanuari 1946. aastal Eesti NSV Hävituspataljonide Keskstaabi käskkirja nr 1 oli ENSV SARKi Hävituspataljonide Keskstaabi ülem Nikolai Karotamm (EK(b)P KK I sekretär), Keskstaabi operatiivosakonna ülem Aleksander Resev (Eesti NSV Siseasjade Rahvakomissariaadi rahvakomissar), hävituspataljonide materiaalse ja majandusliku varustamise eest vastutas Arnold Veimer (Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu esimees) ja poliitilise kasvatustöö eest hävituspataljonides Arnold Meri (ELKNÜ Keskkomitee esimese sekretär). Maakondlike staapide ülemateks olid EK(b)P maakonnakomitee sekretärid: Virumaal -  sm Jaanson; Tartumaal - sm Eiche; Võrumaal - sm Tamm; Valgamaal - sm Ovsjannikov; Viljandimaal - sm Ivanov-Jaanus; Järvamaal - sm Zucker; Harjumaal - sm Ristmägi; Läänemaal - sm Minne; Saaremaal - sm Bersin; Pärnumaal - sm Jakobson.DOKUMENTE METSAVENDLUSEST JA VASTUPANULIIKUMISEST EESTIS. Akadeemia nr 4 1992 lk 835, ENSV SARKi HÄVITUSPATALJONIDE KESKSTAABI KÄSKKIRI NR. 1

31. jaanuarist 1946. aastal kehtestas EK(b)P Keskkomitee sekretär ja ühtlasi hävituspataljonide keskstaabi ülem Nikolai Karotamm ENSV SARKi hävituspataljonid ümber rahvakaitsepataljonideks.DOKUMENTE METSAVENDLUSEST JA VASTUPANULIIKUMISEST EESTIS. Akadeemia nr 4 1992 lk 844, EESTI NSV SARKi HÄVITUSPATALJONIDE KESKSTAABI KÄSKKIRI NR. 3 Kuid pataljonide endi, julgeoleku ja parteistruktuuride dokumentatsioonis jäi endiselt käibele termin „hävitajad”. Seda ei muutnud ka 1949. aastal pataljonidele antud järjekordne nimi: „Bandiitide hävitajate pataljonid”.

Hävituspataljone oli 1951. aastal kokku 39. Rahvakaitsepataljone juhendas ja koordineeris tööd teiste Nõukogude asutusega ENSV Rahvakaitsepataljonide KeskstaapDOKUMENTE METSAVENDLUSEST JA VASTUPANULIIKUMISEST EESTIS. Akadeemia nr 4 1992 lk 845, EESTI NSV SARKi HÄVITUSPATALJONIDE KESKSTAABI KÄSKKIRI NR. 3, kuhu kuulusid: 
 staabiülem Nikolai Karotamm, EK(b)P KK I sekretär
liikmed: Aleksander Resev, Eesti NSV Siseministeeriumi minister;
 Boris Kumm, Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Ministeeriumi minister;
 Arnold Veimer, Eesti NSV Ministrite Nõukogu esimees;
 Arnold Meri, Eesti NSV ELKNÜ Keskkomitee esimene sekretär, kelle ülesandeks oli poliitkasvatuse läbiviimine,  ka hävituspataljonide isikkoosseisu hulgas. 
 Tegevusest 
Pärast sõda jäi hävituspataljonide ülesannete hulka julgeolekuorganite ja -vägede abistamine ning objektide valve.

Maapiirkondades elavad pataljonlased elasid oma kodudes, maakonnakeskustes eksisteerisid aga ka kasarmeeritud pataljonid, mille liikmed kandsid sõjaväevormi ja said palka. Tipphetkel kuulus pataljonidesse 7000 võitlejat.

 Vaata ka 
Nõukogude okupatsioon Eestis (1940–1941)
Nõukogude võimu inimsusvastased kuriteod Eestis 1940–1941
Sortside saladused
Rahva Omakaitse
Suvesõda

Viited

 Kirjandus 
 Ilmar Paul. Hävituspataljonid ja töölispolgud Eesti NSV kaitsel 1941. aasta suvel. Tallinn 1971 
 Hävitajad: Nõukogude hävituspataljonid Eestis 1944–1954. Dokumentide kogumik. Koostanud Tiit Noormets ja Valdur Ohmann. Tallinn: Eesti Riigiarhiiv, 2006. ISBN 9789985951040
Koostanud: August Pähklimägi, Ühises rivis ühise vaenlase vastu. Mälestusi kaitselahinguist Eesti NSV-s 1941. aastal.  Eesti Raamat. Tallinn 1969. 352 lk

 Välislingid 
 ÜK(b)P Keskkomitee määrus 24. juuni 1941 Hävituspataljonide loomise kohta (Постановление Политбюро ЦК ВКП(б)о мероприятиях по борьбе с парашютными десантами и диверсантами противника в прифронтовой полосе), vene keeles
Peeter Larin. Kuidas eesti rahvakaitseväe üksused võitlesid 1941. aastal?. Eesti Kommunist, 1966 - Küsimused ja Vastused, Nr 6 (81)
 Kilde Läänemaa hävituspataljoni võitlusteelt [1941]
 Hannes Walter. "Must lehekülg Eesti rahva ajalooraamatus. Hävituspataljonlased tuleb kuulutada sõjaroimareiks". Kultuur ja Elu, 2/2017
 Hävituspataljonlased külvasid sõjajärgses Eesti külas hirmu ja õudu
 Pearu Kuusk:Eesti NSV Siseministeeriumi/Riikliku Julgeoleku Ministeeriumi Banditismivastase Võitluse Osakond (1944–1947)
 Hävituspataljonlase Leonhard Trummi seletuskiri ühest operatsioonist Riikliku Julgeoleku Ministeeriumi eriinspektsioonile märtsis 1951
Hävituspataljonide tegevus 1941. aastal Saksa rindeväeosadega
Leadership of destruction batallions and worker's regiments, formed in Estonia in 1941
Pekka Erelt. Kultuuritegelased hävituspataljonides. Eesti Ekspress, 23. jaanuar 2018]


Kategooria:Suvesõda
Kategooria:Eesti väeosad Teises maailmasõjas NSV Liidu sõjaväes
Kategooria:Nõukogude okupatsioon Eestis (1940–1941)
Kategooria:Nõukogude võimu inimsusvastased kuriteod Eestis