Kalamaja kalmistu

pisi|Kalamaja endine kalmistu pargina
Kalamaja kalmistu on endine kalmistu Tallinnas Kalamaja linnaosas. Tänapäeval on põhiosa kalmistust ehitatud ümber Kalamaja kalmistupargiks, osa kalmistut jääb 7. tehase uusehitiste alla. 

Esimesed kirjalikud andmed kalmistust pärinevad 1561. aastast, mil sinna maeti 2000 Rootsi sõjaväelast. 1730. aastal pöördusid eesti ja rootsi kogudus linnavõimude poole palvega ehitada Kalamaja kalmistu ümber plankaed ja seada üles kellad. 1780. aastal rajati kammerhärra Peter Duborghi rahastamisel kalmistu väravatorn"Kalamaja kalmistu minewikust". Eesti Kirik nr 35, 25. august 1932. Lk 279, mis on siiani alles. Selle kõrval asus kalmistuvahi maja, mis lammutati 1960. aastatel. Samale kohale ehitati silikaatkivist garaažid, mis tänaseks lammutatud. 

Kalamaja kalmistu oli Pühavaimu ja Rootsi-Mihkli koguduse matmispaik. Alates 1860. aastatest kuni Tallinna Rahumäe kalmistu rajamiseni oli see ka Tallinna Jaani koguduse matmispaik. Ka hiljem, kui need kogudused said uued matmispaigad Rahumäel, kasutati Kalamaja kalmistut vähemal määral edasi. 

pisi|püsti|Kalamaja kalmistu värav-kellatorn
19. sajandil laiendati kalmistut korduvalt. Suuremad laiendused olid 1842., 1862. ja 1882. aastal, viimasega lisandus Tööstuse tänava poolne ala. 1863. aastal ehitati kalmistuvahi maja (lammutati kalmistu likvideerimisel 1960. aastatel).

1940. aastal oli kalmistu pindala 6,7 hektarit."Kalamaja kalmistu". // Entsüklopeedia Tallinn 1 (A-M). Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 2004. Lk 174 Evald Talving, kes oli seal 1940–1941 valvur, teadis, et sel ajal maeti sinna ENSV SaRKi ohvreid.

Kalmistu võõrandati ja suleti 1941. aastal. Ent jutud kalmistu sulgemisest ei levinud ning matmisi tehti ka 1950. aastatel, ning matmisi tehti mõnede väidete kohaselt veel vahetult enne kalmistu kokkulükkamist.

1962. aastal tuli korraldus puhastada Kalamaja kalmistu hauatähistest ja teha see ümber pargiks, selle täitmist alustas ülesande saanud tehas Volta 1964. aastal. Otsus tuli ilmselt kuskilt kõrgemalt, muidu ei oleks enne kalmistu sulgemist sinna enam maetud.Robert Nerman. "Kalamaja ajalugu". Tallinn, 1996. ISBN 9985-60-173-4 Osa lahkunuid maeti ümber (enamasti eraviisiliselt, riiklikult on teada ainult muusikategelase Jaan Tamme ümbermatmine Metsakalmistule). Tööstuse tänava poolne paekivist aed ja peavärav lammutati, suur osa Noblessneri-poolsest paekiviaiast on säilinud.
pisi|left|Kalamaja endine kalmistu pargina
pisi|left|Kalamaja endine kalmistu pargina
Muinsuskaitseliikumise algatusel hakati kalmistut taastama mälestuspargina (nekropolina; Kalamaja kalmistupark). 1993. aastal võeti see park looduskaitse ja 1995. aastal muinsuskaitse alla. 

Seal kasvavad kõrged põlispuud, mis on pärit veel kalmistu ajast. Jalgteed on hilisemad ega jälgi kalmistuplaani. 1780. aastast pärit värava- ja kellatorn on eraldi muinsuskaitse all.

2008. aasta kevadel pöördus Tallinna abilinnapea Deniss Boroditš kirjalikult Kalamaja elanike poole, et leida toetust pargi ümberehitamiseks, plaanitud summa oli 20 miljonit krooni. Elanike vastuseisu tõttu kohendati projekt endisele kalmistule sobivamaks ja ka kulutatav summa jäi tagasihoidlikumaks.Urmas Tooming. "Linn lubaks lapsed haudade kohale mängima". Postimees, 22. mai 2008 Kalmistupargi ümberehitus valmis suvel 2009.

Viited

Kirjandus
"Kalamaja kalmistu minewikust" Eesti Kirik nr 35, 25. august 1932. Lk 276, 278-280
Karl Laane. "Tallinna kalmistud". Maalehe Raamat. Tallinn 2002. Lk 30–34
"Kalamaja kalmistu". // Entsüklopeedia Tallinn 1 (A-M). Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 2004. Lk 174
Tiiu Kuhi, Frank Adamek. "Tallinna kalmistud – rahva pärand. The cemeteries of Tallinn: the peopl's legacy". Tallinn 2012. Lk 22–24

Välislingid




Kategooria:Tallinna kalmistud
Kategooria:Põhja-Tallinna kultuurimälestised