Piimapukk

Piimapukk on tee ääres asuv astmetega pukk, millele 1960.–1980. aastail asetati maamajapidamistes piimanõud, kust piimaauto piima kogus."Piimapukk" Teeaeg, Eesti Maanteemuuseum, 30.04.2010 (vaadatud 28. augustil 2011) Piimapukid on olnud kasutusel Eestis, Soomes, Rootsis, Lätis, Norras, Islandil ja Taanis.

Piimapukid Eestis
1950. aastail Eestis piimapukke polnud, lehmapidajad viisid oma piima ise kogumispunktidesse. Piimapukid hakkasid Eesti maastikku ilmestama 1960. aastate lõpus (teistel andmetel 1970. aastate algul[Annika Haas & Helen Sooväli "Piimapuki-lood" Fotobrigaad/Eesti Ekspress, 11.10.2001 (vaadatud 28. augustil 2011)), mil oli maaperedes kombeks pidada üht-kaht lehma. Eralehmade piima kogusid maal kuni 200 kilomeetri pikkusi ringsõite tegevad piimaautod. Suvel koguti piima iga päev, talvel üle päeva. Et piim nõudes ei jäätuks, keerati nõude ümber kasukad ja kampsunid.Allar Viivik ""Hüvasti, Eestimaa viimane piimapukk!"" Õhtuleht, 12. juuli 2003 (vaadatud 28. augustil 2011)

Ajapikku piimapukkide ehitus muutus. Algselt oli tegemist astmeteta puust pukiga, piimaautot juhtiva piimamehega kaasa sõitval laborandil oli oma kolme pulgaga redel kaasas. Hiljem hakati piimapukkidele lisama treppe, mis kergendasid piimanõude ülesvinnamist. Pärnumaal hakati tegema varjualustega pukke, Viljandimaal vintsiga ja mõnikord isegi mootoriga pukke. 1980. aastail valmistati pukke ka metallist. Olulised detailid olid ka refleksklaas puki märkamiseks pimedal ajal ja piimaraamatute kastike.

1990. aastate algusest hakkasid piimapukid kaduma, kuna piimatootmise ja sanitaarnõuete muutumise tõttu ei kogutud enam üksikute lehmade piima, tänapäeval on aga talunikel piimajahutid. Samas aitas mõnel pool piimapukkide säilimisele kaasa, et need täitsid muidki funktsioone: piimapukkide juures peatusid kauplusautod ja kohalikud bussid, neile kinnitati kuulutusi ning ka postkaste. Puki juures kohtuti ja vahetati uudiseid.

Piimapukid kui kultuuripärand
26. augustil 2011 avati Kiidi turismitalus Võrumaal toimunud sõirapäeva käigus pidulikult uus piimapukk, mille ehitasid talus vabatahtlikena töötanud noored Lätist, Türgist, Venemaalt, Iisraelist ja Prantsusmaalt. Pukilt pidas esimese kõne põllumajandusminister Helir-Valdor Seeder"Kiidil tuleb sõirapäev ja avatakse piimapukk" Kylauudis.ee, 18. august 2011 (vaadatud 28. augustil 2011), kes tegi ettepaneku piimapukid muinsuskaitse alla võtta: "Piimapukid iseloomustavad Eestis maaelu ja põllumajanduse ühte ajajärku ning need on olnud muuhulgas maastikuarhitektuuri üks osa.""Seeder soovitab piimapukid muinsuskaitse alla võtta"

Piimapukkide uurimist on naljatamisi nimetatud pukoloogiaks.

Piimapuki järgi on saanud nime Piimapuki bussipeatus Aruvalla–Jägala teel Harjumaal.

 Vaata ka 
Meierei
Piim

Viited

Välislingid

 "Piimapukk" Teeaeg, Eesti Maanteemuuseum, 30.04.2010
 Allar Viivik ""Hüvasti, Eestimaa viimane piimapukk!"" Õhtuleht, 12. juuli 2003
 Annika Haas & Helen Sooväli "Piimapuki-lood" Fotobrigaad/Eesti Ekspress, 11.10.2001
 Vesta Reest 14 "Ühe piimapuki elu" Luup (97), 12. juuli 1999

Kategooria:Maaehitised
Kategooria:Piimandus