Tsensor

Tsensor on ametnik, kelle ülesandeks on trükkimiseks mõeldud teoste, ajakirjanduse ning tele- ja raadiosaadete avalikustamise eelne või järgne läbivaatus ehk tsensuur eesmärgiga piirata riiklikult mittesoovitava info levikut.

Tänapäeva demokraatlikes riikides tsensuuri ei ole. Samas on tsensoreid rakendatud suure osa vältel inimkonna ajaloost, samuti on demokraatlikud riigid kasutanud mitmesuguseid tsensuuri vorme sõjatingimustes.
 Eestimaal  
Eesti kultuuriloos on tsensorid mänginud korduvalt tähtsat rolli. Balti provintsides moodustati tsensuuriametid valgustusajal 18. sajandi lõpul, Venemaa keisrinna Katariina II määruse alusel septembrist 1796. Loodi esimesed tsensuuriametid (ka Tallinnas, Riia alluvuses), mis kontrollisid nii kohapeal trükitavat kui ka sissetoodavat kirjandust. Eestimaa kubermanguvalitsuse juurde loodi esimene tsensori ametikoht Eestis 16. augustil 1799 Ea Jansen, Tsaristlik tsensuur ja eesti ajakirjandus venestamisajal (1880–1890. aastad), TUNA 2000 nr 2, lk 44, enne seda oli sise- ja välistsensori ülesanded Eestimaa rüütelkonna nimetatud isikute täita. 1865. aasta
tsensuurimäärustega loodi eraldi institutsioonidena sise-, välis- ja teatritsensuur ning allutati need Trükiasjade Peavalitsusele, Venemaa Keisririigi Siseministeeriumi süsteemis.  Omaette tegutsesid vaimulik tsensuur ja postitsensuur. 1869. aastal viidi Liivimaa kubermangus ilmunud eestikeelse trükisõna (Sakala, Eesti Postimees jt.) tsenseerimine RiigaVello Paatsi, Miks eestikeelsete trükiste tsensuur kolis 1869. aastal Riiga?, Keel ja Kirjandus, 2015. nr 7, lk 497–499. pisi|Jaan Jõgever (1860–1924)pisi|Jüri Truusmann (1856–1930) Lisaks tsensuurikomiteedale loodi mh Tallinnasse ja Riiga ning hiljem ka Tartusse üksiktsensori-institutsioon (nt. üksiktsensor Tallinnas Beth, C. G., Riia üksiktsensor Joseph Maximilian von Grödinger (1814–1886), tsensor Riias 1869–1879 Mihhail Suigusaar). 1882. aasta uue tsensuurikorraga, allutati tsensorid asekuberneri järelevalvele ja eestikeelse kirjanduse jaoks otsiti uus tsensor,  kõigi eestikeelsete trükiste tsenseerimine viidi üle Tartusse sealse üksiktsensori kompetentsi koondada ning 1884. aastal määratigi üksiktsensoriks (1884–1892) Eugen Jannsen ja (1892–1913) Jaan Jõgever. Tallinnas määrati välis- ja sisekirjanduse tsensoriks (1885–1907) Jüri Truusmann.

Vene keisririigis töötas tsensorina mitu Eesti kultuuritegelast (nagu Jaan Jõgever), kes aitasid kaasa isamaaliste raamatute ja ajalehtede trükkipääsemisele, andes autoritele ja ajakirjanikele nõu, kuidas tekste tsensuurist läbipääsemiseks viimistleda ja ümber sõnastada. Tsensorite mõju aitas muuta tollast eesti rahvuslust avalikult venemeelsemaks ja saksavaenulikuks. 

Eesti Vabariigis põhiseaduste järgi trükitoodete tsensuuri ei olnud. Vabadussõja ajal kehtis sõjatsensuur ja 1933. aastal kehtestas Jaan Tõnissoni valitsus seoses kogu riigis kaitseseisukorra kehtestamisega trükitoodete eelkontrolli, mida teostasid kontrollametnikud. 

1935. aasta kinoseadusega kehtestati filmitsensuur, mida teostas filmiinspektor.

 Vaata ka 
Kategooria:Eesti tsensorid
 Viited 

 Kirjandus 
Ea Jansen, Tsaristlik tsensuur ja eesti ajakirjandus venestamisajal (1880–1890. aastad), TUNA 2000 nr 2

Kategooria:Ajakirjandus