Heike Kamerlingh Onnes

Heike Kamerlingh Onnes (21. september 1853 Groningen – 21. veebruar 1926 Leiden) oli hollandi füüsik, Nobeli auhinna laureaat.

Ta oli edukas eksperimenteerija, kes eelkõige uuris aine käitumist ülimadalatel temperatuuridel. 

1904. aastal rajas ta krüogeenikalabori, kus sai absoluutsele nulltemperatuurile lähedasi temperatuure (0,9 K). 1908. aastal veeldas ta heeliumi ja 1911. aastal avastas ülijuhtivuse. 1913. aastal sai ta madalate temperatuuride füüsika alase töö, eelkõige heeliumi veeldamise eest Nobeli füüsikaauhinna.

Heike Kamerlingh Onnes õppis Groningeni ülikoolis ja aastatel 1871–1873 Heidelbergi ülikoolis Robert Wilhelm Bunseni ja Gustav Kirchhoffi käe all. Aastal 1879 sai ta Groningeni ülikoolist doktorikraadi.

Aastatel 1882–1923 oli ta Leideni ülikooli eksperimentaalfüüsika professor.

Tunnustus
1910 – Matteucci medal
1912 – Rumfordi medal
1913 – Nobeli füüsikaauhind
1915 – Franklini medal
1916 – valiti Londoni Kuningliku Seltsi välisliikmeks

Välislingid
 Heike Kamerlingh Onnes Nobeli auhinna lehel

Kategooria:Hollandi füüsikud
Kategooria:Groningeni ülikooli vilistlased
Kategooria:Nobeli füüsikaauhinna laureaadid
Kategooria:Sündinud 1853
Kategooria:Surnud 1926