Diakonisside Asutis

Diakonisside Asutis (saksa keeles Diaconissen Anstalt) oli Tallinnas Pärnu maanteel aastatel 1867–1914 ehitatud hoonetes tegutsenud tervishoiu- ja hoolekandeasutus.

Asutamine
Tallinna Evangelistliku Lutherliku Diakonisside Seltsi esimene diakonisside maja, kus tegeleti haigete ja ravi ja hooldamisega, asutati 1867. aastal Luise tänaval. Asutamise initsiaator oli Tallinna Oleviste kiriku pastor parun Nikolai von Stackelberg ja esimene arst Carl Berg. Tallinna diakonisside asutis kuulus Saksamaa Kaiserswerthi Diakonisside Liitu. 
pisi|Diakonisside Asutise (Diaconissen Anstalt) hooned Tallinna–Riia postimaantee ääres. 1876. aasta Tallinna linnaplaan

Diakonissiasutuse töötajad (diakonissid, prooviõed ja noviitsid) moodustasid 1876. aastast Tallinna Oleviste kirikus eraldi koguduse, kuni 1894. aastal valmis Diakonisside asutise kirik.

Diakonisside Asutise juht oli aastatel 1908–1917 Katharina von Grünewaldt (1866–1917).

Ülesanded
Diakonisside asutis (Suur-Pärnu maantee 50) täitis mitme asutuse – haigla (Krankenhaus der Diakonissen-Anstalt), polikliiniku, vanadekodu, laste varjupaiga, lastekodu, algkooli ja vaimuhaigete varjupaiga – ülesandeid. Tallinnas Diakonisside maja juures oli ka nõrgamõistuslike varjupaik, kuhu võeti saksa soost rahulikke naispatsiente.

Tallinna Evangelistliku Lutherliku Diakonisside Seltsi eesmärkide täitmiseks, hoolekandeõdede ja haigepõetajate teoreetiliseks ja praktiliseks ettevalmistamiseks rajatud Pärnu maantee ääres asunud diakonisside asutuse kompleksi olulisemad osad olid haigla (hospidal), 30 kohaline laste varjupaik (Suur-Pärnu maantee 47) ning vanadele ja töövõimetutele õdedele mõeldud vanadekodu ehk Elisabethheim. 19. sajandil tegutses asutise juures ka lastekodu, nõrgamõistuslike varjupaik ja juudi tütarlaste kool (1876–1885).

Diakonisside Asutist peeti üleval omavahenditest, Eestimaa rüütelkonnalt, Tallinna linnalt ja välisriikide diakonisside majadelt saadud toetuste abil ning ka liikmemaksudest. 
pisi|Diakonisside lasteaia hoone (vaadatud 26.12.2020), Pärnu mnt 123

Juhtorganid
Diakonisside Ühenduse esimees oli aastatel 1889–1897 Hermann Hesse, Tallinna Toomkoguduse pastor ja Oleviste koguduse pastor. Aastatel 1910–1925 oli Diakonisside Asutise rektor Paul Ferdinand Walter, Kodavere ja Alatskivi koguduse kirikuõpetaja.

1880. aastatel hakati diakonisside asutises tegema keerukaid kirurgilisi operatsioone: vähkkasvajate eemaldamine, kolju trepanatsioon, plastilised operatsioonid, silmaoperatsioonid. 

Asutise haiglas tegutsesid peaarstidena: 1867–1874 Karl Berg,  1874–1892 Edmund Adelheim (1843–1911) (kirurgid olid Emil Hansen, Wilhelm Greiffenhagen), 1892–1903 Artur Ernst Bätge  (1851–1904)Brennsohn, I. Die Aerzte Estlands von Beginn der historischen Zeit bis zur Gegenwart. Riga, 1922, , 1903– Hugo HoffmannBrennsohn, I. Die Aerzte Estlands von Beginn der historischen Zeit bis zur Gegenwart. Riga, 1922, .

Tegevuse lõpetamine
Diakonisside Asutis tegutses Eestis kuni 1939. aastani, mil asutise baltisakslastest juhtkond lahkus baltisakslaste ümberasumise käigus Saksamaale ning asutise asjaajamine anti üle Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kiriku Tallinna Jaani kogudusele. Enne asutise sundlõpetamist kuulusid Diakonisside Seltsi nõukogusse praost Konrad von zur Mühlen, direktor Ernest von Rosen, L. Maydell, õpetaja Viktor Woldemar Theodor Speer, insenerid N. Mickwitz ja Maximilian von Arronet. Haigla rektor oli õpetaja Wolfgang Seesemann, haigla juhataja Hugo Hoffmann.

1940. aastal reorganiseeriti diakonisside haigla Tallinna Sisehaiguste Haiglaks, seejärel Eesti NSV Tervishoiuministeeriumi IV Valitsuse Vabariiklikuks Haiglaks ja 1990. aastal Magdaleena Haiglaks.

1999. aastast kuuluvad asutise hooned aadressil Pärnu maantee 102 AS Feerile ning on pärast ümberehitust kasutusel kontori- ja büroohoonena.

Diakonisside Asutise hoonestus
pisi|Diakonisside kabel, kasutusel kui Pikva Miikaeli kabel
puidust poolteistkorruseline algne haiglahoone. Kuni 1867. aastani Vogdti suvemõisa peahoone, ehitatud 18. sajandi lõpus või 19. sajandi alguses; hävinenud;
kahekorruseline puitmaja, algselt vaimuhaigete maja. Ehitatud 1870. aastatel; hävinenud;
kahekorruseline puidust kõrvalhoone. Arhitekt Louis Christopf, ehitatud 1880–1881; hävinenud;
kolmekorruseline kivist kõrvalhoone. Arhitekt Louis Christopf, ehitatud 1880–1881; hävinenud;
ühekorruseline puidust uusgooti stiilis kabel. Arhitekt Erwin Bernhard, ehitatud aastal 1891. Säilinud, kuid teisaldatud aastal 2005 Pikva mõisa; praegu kasutusel Pikva Miikaeli kabelina;
ühekorruseline kivist palvela. Arhitekt Rudolf von Engelhardt, ehitatud 1894. aastal, lammutatud 1983. aastal seoses Pärnu maantee viadukti laiendamisega;
kolmekorruseline kivist ehitis peahoonest vasakul. Arhitekt Rudolf von Engelhardt, ehitatud 1897–1898, säilinud;
ühekorruseline kivist abihoone peakorpuse tagaküljel. Arhitekt Ernst Boustedt, ehitatud aastal 1910;
kolmekorruseline kivist uusklassitsistlikus stiilis peahoone. Arhitektid Ernst Boustedt ja Waldemar Lemm, ehitatud 1912–1914, säilinud;
kolmekorruseline kivist juurdeehitis peakorpuse tagaküljel. Arhitektid Ernst Boustedt ja Waldemar Lemm, ehitatud 1912–1914, hävinenud.

Viited

Kirjandus
Karin Hallas-Murula. "Tallinna Diakonisside Asutise hoonestuse kujunemisest". // Vana Tallinn XII (XVI). Tallinn 2002. Lk 73–95



Kategooria:Eesti haiglad
Kategooria:Tallinna ajaloolised ehitised
Kategooria:Eesti hoolekandeasutused