Théodule Ribot

Théodule-Armand Ribot (18. detsember 1839 Guingamp, Prantsusmaa – 9. detsember 1916 Pariis) oli bretooni psühholoog ja pedagoog, Prantsuse Akadeemia liige. 

 Elulugu 
Ribot sündis Guingampi vallas Bretagne'is ning õppis Saint-Brieuci linna lütseumis, kus hiljem ka töötas. Kahe aasta pärast kolis Pariisi, kus lõpetas 1875. aastal École Normale Supérieure'i doktorikraadiga. Ribot' doktoritöö "Hérédité: étude psychologique" (kordustrükk 1882, 5. trükk 1889) on ta tähtsaim ja tuntuim raamat.

1885. aastal õpetas Ribot Sorbonne'is eksperimentaalpsühholoogiat ning 1888. aastal määrati ta Collège de France'i võrdleva ja eksperimentaalpsühholoogia professoriks, mis oli Prantsusmaal esimene selline ametikoht. Kaasaegsed tunnustasid tema didaktilisi ja organisaatorivõimeid.

 Töö psühholoogias 
Eksperimentaalset ja sünteetilist meetodit järgides analüüsis Ribot suurt hulka pärilikke iseärasusi. Erilist tähelepanu pööras ta inimese psühholoogia füüsilisele poolele, ignoreerides vaimseid või mittemateriaalseid tegureid. Töös "La Psychologie anglaise contemporaine: l'école expérimentale" (1870) avaldas ta poolehoidu sensatsionalistlikule koolkonnale. Sama suhtumine avaldus ka tema Herbert Spenceri teose "Psühholoogia printsiipidest" ("Principles of Psychology") tõlkes.

Ribot pooldas metodoloogiat, mis oleks ühtaegu objektiivne ja subjektiivne, lubades analüüsida sisekaemusest kogutud psühholoogilisi fakte. Uue meetodiga, mida ta nimetas patoloogiliseks, tõi Ribot psühholoogiasse psühhopatoloogilised huvid. See koosnes kahest faasist: psühhopatoloogiline vaatlus ja eksperimendid.

Ta pooldas seisukohta, et mäluhäirete (amneesia) kulg vastab põhimõttele "uuel vanale, keerukalt lihtsale, teadlikult automaatsele ja vähem korrastatult organiseeritumale" (esimene vastanditest kaob alati esimesena ja taastub viimasena). Seda printsiipi nimetatakse Ribot' gradiendiks. Ta oli ka üks esimesi, kes leidis, et inimese mälu koosneb eri süsteemidest. Hiljem liigitati need protseduraalseks (implitsiitseks) ja eksplitsiitseks, episoodiliseks ja semantiliseks mäluks ning afektiivseks vs ratsionaalseks mõtlemiseks. Ribot' ideid on edasi arendanud sellised kognitiivse neuroloogia uurijad nagu Endel Tulving ja Antonio Damasio.Renaud Persiaux, "Théodule Ribot (1839-1916), Alfred Binet (1857-1911) - Naissance des sciences de l’esprit", paru dans le Spécial no 6 de Sciences humaines, octobre-novembre 2007 Cinq siècles de pensée française

Ribot' töid psühholoogia alal iseloomustasid esituse kergus, rikkalik valik rangelt kontrollitud meditsiinilisi fakte ja ettevaatlikud järeldused. Ta oli valdavalt empiirik: ta püüdis kujundada psühholoogiast täppisteadust, milles uurija isiklik maailmavaade täielikult kaoks. Samas ei pidanud Ribot empirismi rangeks printsiibiks ja lubas ka metafüüsilist põhjusteotsingut, mil pole täppisteadustes kohta.

Mitmekülgne suhtumine metafüüsikasse ilmnes ka ajakirjas Revue philosophique, mida Ribot andis välja alates 1876. aastast. Kuigi ajakirjas valitses positivistlik suundumus, ilmus seal ka teistsuguseid artikleid. Lisaks prantslastele avaldati selles välismaiseid autoreid nagu Eduard von Hartmann, Rudolf Hermann Lotze, Horwitz, George Henry Lewis, Herbert Spencer, Mantegazza, Jevgeni de Roberti ja Nikolai Grot.

Arvukate artiklite kõrval kirjutas Ribot ka Arthur Schopenhauerist ("Philosophie de Schopenhauer" 1874, 7. trükk 1896), kaasaegsest Saksa psühholoogiast ("La Psychologie allemande contemporaine", 1879, 13. trükk 1898), neli väikest monograafiat ("Les Maladies de la mémoire" 1881, 3. trükk 1898); "De la volonté" 1883, 14. trükk 1899; "De la personnalité" 1885, 8. trükk 1899; "La Psychologie de l'attention" 1888), mis andsid kasulikke andmeid vaimuhaiguste uurimiseks.

1885. aastal rajas Ribot Pariisis füsioloogilise psühholoogia seltsi.

Ribot' teooriad on mõjutanud teatriteoreetikut ja lavastajat Konstantin Stanislavskit.

Teosed
1870 – La Psychologle anglaise contemporaine
1873 – L’Hérédité. Étude psychologique
1874 – La Philosophie de Schopenhauer
1879 – La Psychologie allemande contemporaine
1881 – Les Maladies de la mémoire
1882 – Les Maladies de la volonté
1885 – Les Maladies de la personnalité
1886 – La Psychologie du raisonnement : recherches expérimentales par l’hypnotisme
1888 – La Psychologie de l’attention
1894 – Psychologie des grands calculateurs et des joueurs d’échecs
1896 – La Psychologie des sentiments
1897 – L’Evolution des idées genérales
1900 – Essai sur l’imagination créatrice
1900 – La Suggestibilité
1903 – Les Obsessions et la psychasthénie
1903 – L’étude expérimentale de l’intelligence
1904 – La Logique des sentiments
1906 – Essai sur les passions
1910 – Problèmes de psychologie affective
1911 – Les idées modernes sur les enfants
1914 – La vie inconsciente et les mouvements
1919 – Les Médications psychologiques

 Viited 

 Kirjandus 
 Ludovic Dugas, "Le philosophe Théodule Ribot", Payot, 1924, 158 lk
 Serge Nicolas, "Théodule Ribot: Philosophe breton, fondateur de la psychologie française", L'Harmattan, 2005
 Serge Nicolas, "Théodule Ribot (1839-1916). Le philosophe, la mémoire et l'imagination", Sciences humaines, nr 7, september-oktoober 2008

 Välislingid 
 "Essai sur l'imagination créatrice"

Kategooria:Prantsusmaa psühholoogid
Kategooria:Montparnasse'i kalmistule maetud
Kategooria:Sündinud 1839
Kategooria:Surnud 1916