Konserveerimine (ehitus)

Konserveerimine ehitiste puhul on tegevus, millega takistatakse mälestise, muinsuskaitsealal asuva ehitise või nende osade edasist lagunemist. Konserveeritava objekti ehituslikel, arhitektuursetel ja dekoratiivsetel detailidel püütakse säilitada ajastute hindamatuid kihte. Puuduvaid osi ei taastata. 

Muinsuskaitse seaduse § 69 järgi peab muinsuskaitse valdkonnas tegutsemiseks olema isikul või ettevõtja töötajal asjakohane pädevus. Sobiva pädevusega on näiteks arhitektuuripärandi spetsialist, kes on läbinud Eesti Kunstiakadeemia muinsuskaitse ja konserveerimise õppekava.

 Ajalugu 
Renessansi arenguga Euroopas hakati rohkem hindama klassikalist antiiki ja arhitektuuri. Hooneid hakati restaureerima sobilikele perioodidele vastavaks. Restaureerijad uskusid, et ajaloolisi hooneid on võimalik tollel ajal saadaolevate materjalide ja tehnoloogiatega parendada. Restaureerimisele vastandiks tekkis restaureerimisvastane liikumine, mis pidas tähtsaks hoonete konserveerimist, mitte restaureerimist. Liikumine kritiseeris restaureerimisarhitekte hoonete ajaloolise autentsuse hävitamise pärast ning võitles hoonete kaitsmise, säilitamise ja hooldamise eest. Eestvedajaks sai inglise kunstikriitik, kunstiteoreetik, kunstnik ja õpetaja John Ruskin (1819–1900).
pisi|Saint Pauli katedraal Londonis: teostatud on fassaadi puhastus

 Põhilised konserveerimise probleemid 
Antiikajal kasutati ehitusmaterjalidena põhiliselt orgaanilisi materjale. Orgaaniline materjal laguneb aja jooksul. Ajapikku võeti kasutusele mitteorgaanilised materjalid nagu kivi, metall, betoon ja savi. Need nii kergelt ei lagune. 

 Konserveerimise põhimõtted 
Erinevate protsesside (füüsikalised, keemilised, bioloogilised jne) tõttu hakkab ka näiteks kivi ajapikku hävinema. Konserveerimise võib jagada järgnevatesse etappidesse:

 Diagnoos. Ehitiste ja hoonestatud alade uuringud. Säilitatava hoone kohta andmete kogumine (ajalugu jm). Tekkinud kahju põhjuste hindamine. Keskkonnatingimuste hindamine.
 Puhastamine. Puhastamine aitab eemaldada pinnalt erinevad ohtlikud produktid nagu soolad, tahmaosakesed, mikroorganismid, loomade/lindude väljaheited jne. Põhilised puhastusmeetodid on veepõhised, keemilised, mehaanilised ja kuumutusmeetodid.
 Konsolideerimine (stabiliseerimine). Konsolideerimise eesmärk on parandada kivi mehaanilisi omadusi ja mineraalsete koostisosade sidusust. Seda on põhjust teha, kui kivides esineb palju pragusid (maksimaalselt 0,1–0,2 mm) ning on oht kivi murenemiseks.
 Avade täitmine. Pärast puhastamist ja konsolideerimist tuleb veenduda, et pind on sile ega esine suuremaid pragusid ega lohkusid. Nende esinemisel kasutatakse originaalile lähedasi täitematerjale.
 Kaitsmine:  a) Kaitsmine keskkonnamõjude eest. Edasise hävimise eest saab hoone osi kaitsta näiteks läbipaistvate seinte, ajutiste varjualustega, kütmisega vms.  b) Pindade kaitsmine kaitsekihtidega. Varem tehti seda näiteks parafiini ja linaseemneõliga, uuemal ajal on kasutusel ka näiteks silikoonid, polüsiloksaanid.

Kategooria:Ehitus 

 Vaata ka 
Kultuuriväärtuste konserveerimine ja restaureerimine
Uusehitus
Remont
Kapitaalremont
Renoveerimine
Ennistamine
Ümberehitus
Juurdeehitus
Restaureerimine
Lammutamine

Viited

nl:Conserveringstechniek