Boris Vilde

Boris Vilde (vene keeles Борис Владимирович Вильде, prantsuse keeles Boris Vildé; 8. juuli 1908 Peterburi, Venemaa Keisririik – 23. veebruar 1942 Mont-Valérien, Suresnes, Prantsusmaa) oli Prantsusmaa etnograaf ja keeleteadlane. 

 Elulugu 
Boris Vilde sündis1908. aastal õigeusklike venelaste perekonnas Peterburis. Ta kasvas üles Peterburi lähedal Jastrebino külas emapoolsete vanavanemate juures, kuhu ta oli emaga kolinud pärast isa varajast surma. 1919. aastal põgenes ta koos ema ja õega oktoobrirevolutsiooni järel Tartusse.

1926. aastal lõpetas ta Tartu Vene Eraühisgümnaasiumi; aastatel 1926–1927 õppis ta Tartu Ülikoolis keemiat (ei lõpetanud). Ta oli ka huvitatud kirjandusest ja luulest. 

1930. aastal asus ta Saksamaale, lootes seal alustada kirjanduslikku karjääri. Ta tundis end Saksamaal siiski ebakindlaltTatiana Benfoughal. «De Saint-Pétersbourg au Mont Valérien. Biographie de Boris Vildé, ethnologue des peuples finno-ougriens et résistant». In Bérose, encyclopédie internationale des histoires de l’anthropologie, 2018 ja kolis 1931. aastal Prantsusmaale.Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944

1934. aastal abiellus ta Iréne Lotiga, kes oli ajaloolase Ferdinand Loti tütar. Abielu kaudu sai Vilde 1936. aastal Prantsusmaa kodanikuks.

Vilde töötas Inimese Muuseumis (Musée de l'Homme) Pariisis tänu Paul Rivet'le, kes teda sinna tööle kutsus, samuti julgustas teda jätkama õpinguid Sorbonne'i Ülikoolis, kus ta sai bakalaureusekraadi saksa filoloogia erialal 1937. aastal ja kaks magistrikraadi: etnoloogias 1938. ning jaapani keeles 1939. aastal.

Rivet motiveeris teda uurima Eesti ja Soome etnoloogiat kahel ekspeditsioonil nendesse riikidesse aastatel 1937–1938. Ta kasutas võimalust Prantsuse teadusajakirjades natsistlikku rassismi mitteteaduslikuna hukka mõista. Teise maailmasõja alguses valmistas ta ette kolmandat ekspeditsiooni Taanisse ja Norrasse.

Ta osales Teise maailmasõja ajal Prantsuse vastupanuliikumises. Juulis 1940 lõi ta koos Paul Rivet'ga ühe esimestest vastupanurühmadest.Ian Ousby. Occupation The Ordeal of France, 1940–1944. New York: Cooper Square Press, 2000. Lk 213 Vastupanu ajal organiseeris ta Groupe de musée de l’Homme'i teadlasi ja juriste andma välja põrandaalust natsismivastast ja Vichy valitsuse vastast ajalehte Résistance. 

Ta vangistati Gestaapo poolt ja lasti maha 23. veebruaril 1942. Boris Vilde viimased sõnad enne hukkamist: “Ma armastan Prantsusmaad. Ma armastan seda ilusat maad. Jah, ma tean, et see võib olla lihtsameelne, isekas, poliitiliselt mäda ja oma vana hiilguse ohver, kuid kõigi nende vigadega jääb see tohutult inimlikuks ega ohverda oma väärikust.”Matthew Cobb. "The Resistance. The French Fight Against the Nazis”. 2012

Tunnustus
1985 60px Nõukogude Liidu Isamaasõja 1. järgu orden (postuumselt)

 Viited 

 Välislingid 

Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944
Fanny Sivers. Boris Vilde – eesti seikleja ja Prantsusmaa kangelane. Tulimuld nr 1, 1992
Fanny Sivers. Poliitikat ja muud Boris Vilde vanglapäevikus. Tulimuld nr 2, 1992

Kategooria:Prantsusmaa keeleteadlased
Kategooria:Prantsuse vastupanuliikumisest osavõtjad
Kategooria:Sündinud 1908
Kategooria:Surnud 1942