Camera obscura

pisi|Camera obscura Tartu Ülikooli Kunstimuuseumi näitusel
Camera obscura ehk pimekamber on pime ruum, mille seinas olev väike ava annab ava vastasseinal ümberpööratud kujutise ava ees olevatest valgustatud esemetest või maastikust. Camera obscura on fotoaparaadi eelkäija.

 Ajalugu 
Esimesed camera obscura'd olid pimendatud ruumid (või suured kastid), mille ühes seinas oli auk. Viited kaamera obscuradele pärinevad 5.–4. sajandist eKr – Hiina filosoofi Mozi järgijad (mohistid) kirjeldasid ümberpööratud pildi ilmumist pimendatud ruumi seinale.  

Kümnenda sajandi lõpul kirjeldas ja kasutas eksperimentides camera obscura't Basras sündinud teadlane Abu Ali Al-Hasan Ibn al-Haitham (965–1039). Ta kasutas päikesevarjutuste vaatlemiseks spetsiaalseid telke. Teades, kui kahjulik on palja silmaga päikest vaadata, tegi ta telgi klappi väikese augu ja vaatles vastasseinal olevaid päikese kujutisi. Al-Hasan selgitas esimesena camera obscura põhimõtet, mis põhines valguse sirgjoonelise levimise põhimõttel. Ta jõudis ka järeldusele, et üldtunnustatud valguse levimise teooria (mille kohaselt valguskiired pärinevad silmadest ja "sondeerivad" objekti) oli vale. 

Keskajal kasutati camera obscura't korduvalt astronoomilisteks vaatlusteks. Näiteks 13. sajandil kasutasid inglise filosoof Roger Bacon ja prantsuse astronoom William de Saint-Cloud seda päikesevarjutuste vaatlemiseks, samas kui 14. sajandi astronoomid Levi ben Gershon ja Ibn al-Shatir kasutasid seda Päikese nurkläbimõõdu (ja Levi ben Gershomi puhul ka planeetide) mõõtmiseks. 

Kunstnikud, eriti renessansiajastu arhitektid ja maalikunstnikud, olid vaimustuses illusoorsetest efektidest, mis saavutati pildi tsentraalse projitseerimise meetodil pildi tasapinnale. Leonardo da Vinci (1452–1519) pakkus välja, et inimsilm sarnaneb camera obscura'ga. Seejärel avaldas ta esimese selge camera obscura kirjelduse teoses Codex Atlanticus. Itaalia teadlane Giambattista della Porta (1535–1615) lisas auku valguse sisenemiskoha lähedale nõgusläätse. Hiljem kasutasid paljud kunstnikud camera obscura't täpsete arhitektuuriliste veduutide loomiseks. Johannes Vermeer kasutas camera obscura't linnamaastike loomiseks.  

Terminit camera obscura kasutas väikese avaga pimekambri kohta esimesena saksa astronoom Johannes Kepler. Kepler kasutas camera obscura't astronoomilistel eesmärkidel ja lõi kaasaskantava versiooni, mida ta kandis endaga telgina Ülem-Austria uurimiseks.  

18. sajandi keskpaiga Venemaal oli laialt levinud camera obscura, mida tunti kui "perspektiivi jäädvustamise masinat". 

Kaasaskantavad camera obscura'd ilmusid 18. sajandil. Kui camera obscura avaga seina vastassein asendati mattklaasiga, võis kujutist näha ka väljaspool pimekambrit. Seades valguskiirte teele kaldu peegli, saadi pealt või kõrvalt vaadeldav kujutis. Kujutise kvaliteet sõltub ava suurusest. Suure ava korral on kujutis hele, ent väheterav. Ava läbimõõtu vähendades kujutise teravus suureneb – kuni see ei hakka difraktsiooni tõttu uuesti teravust kaotama. Fotoaparaadis on camera obscura ava ette pandud lääts (objektiiv).

Siiski kasutavad mõned fotograafid isegi tänapäeval nn Pinhole kaameraid – kaameraid, mille objektiivis on väike auk. Nende kaameratega jäädvustatud pilte iseloomustab eristuv pehmus, täiuslik lineaarne perspektiiv ja äärmiselt suur teravussügavus.

 Vaata ka 
 Kaamera

Kategooria:Fotograafia
Kategooria:Fotograafia ajalugu