Wilhelm von Humboldt

Wilhelm von Humboldt (22. juuni 1767 Potsdam – 8. aprill 1835 Tegel) oli saksa keeleteadlane, filosoof, riigimees ja diplomaat. Ta oli Berliini ülikooli asutamise organiseerija. 

1949. aastal nimetati ülikool tema ja ta venna Alexanderi järgi Humboldti ülikooliks (Humboldt-Universität zu Berlin). Ta on tuntud peamiselt lingvisti ja võrdleva keeleteaduse rajajana, kuid ka keelelise relativismi idee ühe alusepanijana. Ta andis olulise panuse keelefilosoofiasse ja hariduse arengusse. Tema eestvedamisel loodi haridusideaal, mida kasutati Preisimaal haridussüsteemi reformimiseks ja mis hiljem leidis rakendust teiste riikide poolt.

Tegevus filosoofina
Humboldt kirjutas aastatel 1791–1792 valgustusajastu ideaale kaitsva filosoofilise teose "Riigi tegevuse piiridest" (see avaldati alles 1850, pärast Humboldti surma). See teos avaldas mõju John Stuart Millile, mis kajastub Milli essees "Vabadusest". Milli läbi said Humboldti ideed tuntuks ka inglise keelt kõnelevas maailmas. Humboldt pakkus esialgsed kontuurid ideele, mida Mill hiljem hakkas kutsuma "kahju printsiibiks".
Humboldt võttis oma esseega "Riigi avalikust haridusest" osa ka filosoofilisest debatist riigi hariduse suuna üle, mis oli pärast Prantsuse revolutsiooni lahvatanud Saksamaal ja mujal Euroopas.

 Reformid hariduses 
Humboldti enda haridustee jäi suhteliselt lühikeseks. Ta oli lapsena koduõppel ja ülikooliõpingud jättis pooleli. Sellele vaatamata sai temast üks mõjukamaid ametnikke Saksa haridusloos. Preisi kuningas Friedrich Wilhelm III kutsus 1809. aastal Humboldti siseministeeriumi religiooni ja kasvatuse osakonna juhatajaks eesmärgiga reformida riigi haridus. Humboldti eestvedamisel lood gümnaasiumide süsteem, mille eesmärgiks oli noormeeste ettevalmistamine ülikooliks. Ta kehtestas gümnaasiumi lõpetajatele riigieksamite tegemise kohustuse. Loodi spetsiaalne asutus ministeeriumis, mille ülesandeks oli õpikute, õppekavade ja õpiabi kavandamine ja ülevaatamine.

 Tegevus diplomaadina 
Humboldt oli edukas diplomaat aastatel 1802–1819. Alates 1802. aastast oli ta täievoliline Preisi minister Roomas ja Napoleoni sõdade lõpul suursaadik Viinis (1812). Praha 1813. aasta kongressil omas ta olulist rolli Austria ning Preisi ja Venemaa vahelise liidu kujunemisel Prantsusmaa vastu.

Tunnustus
1820 – valiti Baieri Teaduste Akadeemia korrespondentliikmeks
1822 – valiti Ameerika Filosoofiaseltsi välisliikmeks

Isiklikku
Ta sõprade seas olid Goethe ja Schiller.
Tema noorem vend Alexander von Humboldt oli kuulus loodusteadlane, naturalist ja avastaja.Hermann Klencke, Gustav Schlesier, Lives of the brothers Humboldt, Alexander and William New York, 1853:13.

Viited

 Kirjandus 
 Savvati Smirnov, "Wilhelm von Humboldt, üldkeeleteaduse rajaja" (150 aastat surmast) – Keel ja Kirjandus 1985, nr 4, lk 245–248
 Silvi Tenjes, "Keelemudel" – kogumikus "Tähendusepüüdja. Pühendusteos professor Haldur Õimu 60. sünnipäevaks 22. jaanuaril 2002 = Catcher of the meaning", Tartu 2002, lk 304–311

Kategooria:Saksamaa keeleteadlased
Kategooria:Göttingeni ülikooli vilistlased
Kategooria:Saksa filosoofid
Kategooria:Sündinud 1767
Kategooria:Surnud 1835