Harilik sealõuarohi

{{Taksonitabel
| nimi = Harilik sealõuarohi
| värvus = taimed
| seisund = 
| seisundi_süsteem = 
| seisundi_ref = 
| pilt = Illustration Scrophularia nodosa0 clean.jpg
| pildi_seletus = Illustratsioon Otto Wilhelm Thomé (1885)
| pildi_laius = 250px
| riik = Taimed Plantae
| hõimkond = Õistaimed Magnoliophyta
| klass = Kaheidulehelised Magnoliopsida
| selts = Iminõgeselaadsed Lamiales
| sugukond = Sealõuarohulised Scrophulariaceae
| perekond = Sealõuarohi Scrophularia
| liik = Harilik sealõuarohi
| binaarne = Scrophularia nodosa
| binaarse_autor = L.
| levikukaart = 
| sünonüümid = * Scrophularia cechica' Opiz 
 Scrophularia chamaeneriifolia Schustler 
 Scrophularia foetida Garsault 
 Scrophularia halleri Gueldenst. ex Ledeb. 
 Scrophularia hemschinica C. Koch 
 Scrophularia hemshinica K.Koch
 Scrophularia italica Mill. 
 Scrophularia major Bub. 
 Scrophularia sckellii Spreng. 
 Scrophularia subnodosa Schur, 1904 
 Scrophularia ternata Schur 
 Scrophularia wirtgenii Koch ex Opiz
}}
Harilik sealõuarohi (Scrophularia nodosa) on sealõuarohuliste sugukonda, sealõuarohu perekonda kuuluv mitmeaastane rohttaim.

Harilikku sealõuarohtu on kasutatud ravimtaimena.

Kirjeldus
pisi|Harilik sealõuarohi
Taime kõrgus võib olla 40–160 cm. Vars on püstine ja teravalt neljakandiline. Varrelehed on lühikese rootsuga või istuvad, kõrglehed kolmnurksed. Väikesed õied on koondunud otsmiste pööristena ebasarikataolisse õisikusse, ülahuuled on punakaspruunid, kroon rohekas. Õisiku- ja õieraagudel on tumedad näärmekarvad. Harilik sealõuarohi õitseb juunist septembrini.

Risoom on muguljalt paksenenud.

Kasvukoht

Harilik sealõuarohi kasvab leht- ja segametsades, võsastikes, karjamaadel, tee- ja kraaviservadel, elamute läheduses, tavaliselt üksikute taimedena.

Eripärad

Taime osad tekitavad pärast katkirebimist ebameeldiva lõhna. 
Metsloomad seda taime ei söö.

Kasutamine

Taime on rahvameditsiinis kasutatud lümfisõlmede paistetuse, mitmesuguste nahahädade ja haavade parandamise soodustamiseks.

Droog
Droogiks on ürt (Scrophulariae herba) ja juured (Scrophulariae radix). Ürti kogutakse õitsemise ajal ja juuri sügisel või kevadel.

Droogi näidustused

Tuntakse nii ürdi kui ka juurte uriini- ja higieritust soodustavat toimet, teada on ka põletiku- ja sooleparasiidivastane ning haavu parandav toime. Eesti rahvameditsiinis on ürdist pressitud mahlaga püütud ravida paistetust, kärnu, sügelisi jmt nahal tekkinud haiguslikke seisundeid.

Hiinas tarvitatakse taime vähi vastu. Ida- ja Põhja-Euroopa rahvaste rahvameditsiinis on taime kasutatud maohammustuse korral.

Tänapäeva homöopaatias kasutatakse värsket ürti kurgumandlipõletiku, kõrgvererõhktõve ja lümfitursete ning liiga sageli esinevate külmetushaiguste korral.

Vigala Sassi taimeravi
Aleksander Heintalu on märkinud, et sealõuarohuga saab ravida hemorroide, liigeste ekseeme, sügelisi, vistrikke, aknet, seenhaigusi, paiseid, põsekoopapõletikku, rinnanäärmete ja -nibude põletikku (nii salviga kui ka suukaudsel manustamisel) ning sisekõrvapõletikku.

Korje: V kuu. Kasutatakse hariliku sealõuarohu õisikuid ja risoome.
 Alkoholitõmmis: 8–10 grammi värsket droogi riivida ning lisada sellele 150 grammi alkoholi kangusega 40–50%. Lasta tõmmata 8–10 päeva. Pärast tõmbamisaega lisada tilkadena tee sisse sooleusside väljutamiseks.
 Tee: 2–3 grammi peenestatud droogi (õisikuid) 1/2 l keeva vee kohta, keeta vaiksel tulel 10–15 minutit, lasta tõmmata 20–30 minutit ja kurnata. Teed juua tühja kõhu peale 3–4 korda päevas 60–100 grammi korraga.

Keemiline koostis

Harilik sealõuarohi sisaldab iridoide (aukubiin, harpagiid, atsetüülharpagiid, tsinnamoüülaukubiin), flavonoide (nt diosmiin), kumariine, saponiine, tanniine, alkaloide, kardioaktiivseid glükosiide, resiini, suhkruid ja orgaanilisi happeid. 

Juured sisaldavad flavonoide, kumariine, fenoolhappeid, iridoide jpm.

Ohud

Harilikku sealõuarohtu, eriti selle juuri peetakse inimestele mürgiseks. Mürgistusi on saadud ka inhalatsiooniga. Toksilised toimeained on saponiinid, flavonoidid, iridoidid.

Teadusuuringutes

Hariliku sealõuarohu ekstrakti toimet katsetati (in vitro) küüliku soolestikuga (tühisool). Tulemused näitasid et taimeekstrakti erinevad annused ja fraktsioonid võivad häirida küüliku tühisoole silelihaste normaalset talitlust.

Nimetus 

Linnaeus pani taimele ladinakeelse nimetuse Scrophularia ja lisas nodosa 1753. aastal – see viitab paisunud risoomidele, mis meenutavad üles paistetanud skrofuloosseid lümfisõlmi (tuberkuloosi vorm).

 Viited 

Välislingid



 Sissekanne andmebaasis ITIS
 LEXIKON DER ARZNEIPFLANZEN UND DROGEN, Scrophularia nodosa
 Scrophularia nodosa Linnaeus 1753 (Family Scrophulariaceae)
 Philip C. Stevenson, Monique S. J. Simmonds, Julia Sampson, Peter J. Houghton ja Peter Grice, Wound healing activity of acylated iridoid glycosides from Scrophularia nodosa, Issue Phytotherapy Research, Phytotherapy Research, 
16. väljaanne, nr 1, lk 33–35, veebruar 2002
 Harilik sealõuarohi Scrophularia nodosa
 Gabrielle Hatfield, Hatfield's Herbal: The Curious Stories of Britain's Wild Plants, Penguin Books, 2007 
 Xuan Shen – Scrophularia root – Ningpo Figwort – "Dark Root", 15. mai 
 Graeme Tobyn, Alison Denham, Midge Whitelegg, The Western Herbal Tradition: 2000 Years of Medicinal Plant Knowledge'', lk 302–304, 2011

Kategooria:Mailaselised
Kategooria:Eesti taimed
Kategooria:Ravimtaimed