Erifond

Erifond ehk erihoiuosakond (ka "spetsfond") ehk erihoiuhoidla on raamatukogu osakond, kus hoitakse trükiseid või muid allikaid, millele üldsuse juurdepääs puudub või on piiratud või ajutine. Sellistes hoidlates – olgu need raamatukogude või muude asutuste juures – võib peale trükiste olla ka filme, helisalvestisi, salvestisi internetist jm.

Nõukogude Liidus võidi erihoiuks kasutada ka terveid raamatukogusid (nn kinnised raamatukogud).Kaljo-Olev Veskimägi. "Nõukogude unelaadne elu. Tsensuur Eesti NSV-s ja tema peremehed." Tallinn, 1996, lk 162 Erihoiuhoidlate asutamine sõltus Nõukogude Liidu Kommunistliku Partei organitest ja NSV Liidu Ministrite Nõukogu juures asuvast tsensuuriasutusest (Glavlit). Tsensuuriuurija Kaljo-Olev Veskimäe sõnul pidas Glavlit erifonde "oma käsualusteks ja isegi käsukirjad saatis ta otse eriosakonnale, raamatukogu direktorist mööda minnes." Okupatsiooni ajal võidi erihoiule saatmisel ka osa raamatuid hävitada.Piret Lotman. Hävitatud raamat ja eestlase identiteet
 – Tuna 2002, lk. 100–101.

Erihoid okupeeritud Eestis
Nõukogude okupatsioon. NSV Liidus olid 1938. aastal loodud erihoiuosakonnad suurtes Moskva ja Leningradi raamatukogudes ning liiduvabariikide pealinnade riiklikes raamatukogudes.Kaljo-Olev Veskimägi. "Nõukogude unelaadne elu. Tsensuur Eesti NSV-s ja tema peremehed." Tallinn, 1996, lk 157. Erihoidu kasutati poliitilistel põhjustel, et hoida üldsuse eest varjul kirjandusteoseid, perioodikat, dokumente, käsikirju, fotosid jm. materjale, mis olid täiesti keelatud või võimule ideoloogiliselt ebasobivad. Keeld või ebasobivus võis olla tingitud käsitletud teemast, avaldatud andmetest, autori isikust, väljaandmise ajast jm. 

Eestis algatati erihoiuosakonna loomine hariduse rahvakomissari Jüri Nuudi 18. mai 1945 käskkirjaga nr. 589. Esimene selline osakond loodi Tartu Riikliku Ülikooli raamatukogus 1. juunil 1945 Kaljo-Olev Veskimägi. "Nõukogude unelaadne elu. Tsensuur Eesti NSV-s ja tema peremehed." Tallinn, 1996, lk 160. Riiklikul Kirjandusmuuseumil tuli loovutada sinna erihoiule 54 kasti ja pakki eri materjale nii raamatukogust, bibliograafia osakonnast kui ka käsikirjade osakonnast. 

22. augustil 1945 võttis EK(b)P Keskkomitee büroo aga vastu otsuse "Eesti NSV muuseumide olukorrast ja selle parandamisest". Otsuses leiti, et Nuut oli andnud kahjuliku kirjanduse hävitamise asemel "vale käskkirja" ning EK(b)P linnakomiteedel tuleb koos NKVD ja Glavlitiga korraldada muuseumide ja dokumentide täielik revisjon, valida välja see, mis kuulub säilitamisele NKVD arhiivides ning puhastada muuseumide fondid "fašistlikust ja nõukogude-vastasest kirjandusest."Kaljo-Olev Veskimägi. "Nõukogude unelaadne elu. Tsensuur Eesti NSV-s ja tema peremehed." Tallinn, 1996, lk 161 

Revideerimise ja puhastamisega loodi esimesed erihoiuosakonnad Eesti NSV Teaduste Akadeemia Keskraamatukogu ja Ajaloomuuseumi juurde Tallinnas ning Kirjandusmuuseumi juurde Tartus. Hiljem lisandusid kinnised raamatukogud Partei Ajaloo Instituudis ja Eesti NSV Välisministeeriumis. 1961. aastaks moodustati ENSV ORKA Tallinnas ja ENSV RAKA Tartus.

Vaata ka
 Eesti raamatukauplustest ja avalikest raamatukogudest kõrvaldamisele kuuluva kirjanduse nimestik
 Glavlit
 Tsensuur

Viited

Kirjandus
 Kaljo-Olev Veskimägi. "Nõukogude unelaadne elu. Tsensuur Eesti NSV-s ja tema peremehed." Tallinn, 1996, lk 157–172. ISBN 0085-60-207-2
 Piret Lotman. "Hävitatud raamat ja eestlase identiteet." – Tuna 2002, lk 95-103

Välislingid

Kategooria:Tsensuur
Kategooria:Kommunikatsioon
Kategooria:Raamatukogud