Keskpäevane praam

"Keskpäevane praam" on Tallinnfilmis 1967. aastal valminud Kaljo Kiisa mängufilm. Stsenarist on filmis kasutanud üht dramaturgia põhivõtet: asetanud tegelased piirsituatsiooni, mis toob kiiresti esile nende tegeliku olemuse. 

Filmi sisukokkuvõte
Kaks jaaniööl teineteist leidnud noort näevad asulakeskuse hommikuvaikuses juhuslikku veoautot ning neil sünnib hetkega idee seiklema minna. Nad poetavad end sõiduki puuvillapallide koormasse ja algab sõit sadamasse, saarega ühendust pidavale parvlaevale (praamile).

Jaanipäeva aegu Virtsu–Kuivastu liinil sõitval praamil satuvad kokku väga erinevad inimesed: juuksur oma dotsendist abikaasaga, juuksuri sõjainvaliidist vend koos õe hüljatud lapsega, neli murdehuvilist tudengineidu ratastel ja neli noort spetsialisti sõiduautoga, bussitäis mandril käinud saarlasi, puhkusel meremehed, vene lendurid ning armunud paar "jänestena" veoautokoormas. Jaaniõhtusest peost haige peaga tüürimees laseb eeskirju rikkudes pardale kaks kütuseautot. Kapten märkab tuleohtlikke tsisterne alles siis, kui praam kaist eemaldub, kuid jätab asja niisama. Keset väina aga avastatakse, et puuvillapalle vedav auto põleb otse kütuseauto kõrval.

Seiku filmi tööprotsessist
Idee, et praam võiks filmilinal põlema minna, sündis rahvakirjanik Juhan Smuulil, kes oli pärit Muhu saarelt. Leppinud kokku Kaljo Kiisaga lavastamise osas, kirjutas Smuul originaalstsenaariumi, mis oli stuudio jaoks esimene (varem ekraniseeriti valmis proosat).
 Filmi tegemise ajal ja ka hiljem ei kasutatud sõna „katastroofifilm”. Selline film oli esmakordne, sest üldiselt püüti suures Nõukogude Liidus hollywoodlikke žanreid vältida.Põlev praam ja Eesti intelligentsi piinad. epl.delfi.ee, 3.august 2012
 Enamus võtteid toimus Virtsu sadamas parvlaeval Suurupi, mis oli rendile antud, kusjuures filmikonsultandiks oli Suurupi kapten Väino Tammisaar.
 Tulekahju praamil teostati lihtsate vahenditega – taku ja masuudiga ning suitsupommidega. Mingeid erilisi vahendeid ei olnud ja kõik mõeldi välja kohapeal. Põlevate autode paakides polnud bensiini ning leekidel hoidsid silma peal veevoolikutega laevamehed.
 Kuna filmi ülesvõtmine jäi graafikust tugevalt maha, tuli filmi alguse maastikuvõtted filmida südatalvel. Suvised auto- ja rattasõidud filmiti küll veebruaris, kuid Musta mere ääres Gagras.
 Eino Tambergil, kes mängis dotsenti, puudusid juhiluba ja oskused sõiduauto Volgaga sõitmiseks. Seepärast veeti tema juhitavat autot võtetel sujuvalt trossi otsas.Eesti esimene katastroofifilm: Kuule, ma panen praami põlema! ohtuleht.ee, 5. august 2022
 Kõik üle parda lükatud autod olid tegelikult maha kantud ehk vanaraud, kuid filmi jaoks üle värvitud.Juhan Smuul tuli kaptenisilda: Nüüd panen praami põlema! ohtuleht.ee, 29. november 2003  

Arvamusi
 Režissööri assistendi Toomas Tahvel: "See Smuuli idee, et teha niisugune film, kus pannakse laev mere peal põlema, oli kolossaalne. Aga vahva mõte ei realiseerunud nähtavasti sellepärast, et stsenaarium oli nõrk."
 Eino Tamberg: "Smuul oli väga hea kirjanik, ent midagi jäi puudu sellest, et filmist oleks saanud hitt."
 Väino Tammisaar: "Keskpäevasel praamil" oli oma eesmärk – näidata, kuidas nõukogude inimesed kriitilises olukorras hästi hakkama saavad... Kui reaalses olukorras paagis olev autokütus praamil põlemisjärje kätte saaks, tekiks ahelreaktsioon. Masinad hakkaksid üksteise järel plahvatama..."

Osatäitjad
Enn Kraam – poiss
Kersti Gern – tüdruk
Ada Lundver – juuksur
Eino Tamberg – lektor
Uno Loit – veteran Müller (invaliid)
Lea Unt (Sild) – Tiiu
Arne Laos – kapten
Kalju Karask – tüürimees
Heino Arus – pootsman
Robert Gutman – Ats
Rudolf Allabert – Jumbu
Kalju Komissarov – poiss Moskvitšis
Tõnu Kark - õpilane, episoodis kaptenisillal, soovib näha radarit. 
 Hardi Tiidus
 Helmut Vaag
 Ruut Tarmo
 Väino Aren

Viited

Välislingid

 "Keskpäevane praam" Eesati filmi andmebaasis

Kategooria:Eesti filmid
Kategooria:1967. aasta filmid