Aasia ja Vaikse Ookeani Nõukogu

Aasia ja Vaikse Ookeani Nõukogu (inglise keeles Asian and Pacific Council, ametlik lühend ASPAC) oli Aasia ja Vaikse ookeani regiooni mittekommunistlike riikide konsultatiivne ühendus majandusliku, tehnilise, sotsiaalse ja kultuurilise koostöö arendamiseks. 

Ühenduse poliitiline eesmärk oli pakkuda vastukaalu kommunismi levikule Aasias ning takistada Hiina vastuvõtmist Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni. Teine eesmärk kukkus täielikult läbi seoses Nixoni doktriini rakendamisega Ameerika Ühendriikide poolt ja Hiina vastuvõtmisega ÜRO-sse 1971. aastal.Camilleri, Joseph A. Regionalism in the new Asia-Pacific Order. Cheltenham ; Northampton, MA : Edward Elgar Publishing, 2003. P. 60 

Asutamine ja laialisaatmine

Tiit Made on väitnud, et nõukogu asutati 14. juunil 1936 ja reorganiseeriti aprillis 1966 Lõuna-Korea algatusel.Made, Tiit. Rahvusvahelised organisatsioonid. Tallinn : Eesti Raamat, 1985. Lk 21.

Kõigi teiste allikate kohaselt loodi organisatsioon 16. juunil 1966 Lõuna-Korea pealinnas Sŏulis.Britannica Calendar of Events: June 16, 1966.Peaslee, Amos Jenkins ; Peaslee, Dorothy. International Governmental Organizations. Part 1. Volume 1. The Hague : Martinus Nijhoff, 1979. P. 90. 

Organisatsiooni ametliku laialisaatmise kohta andmed puuduvad, ent selle tegevus hääbus aeglaselt 1970. aastatel pärast seda kui ükski liikmesriik ei olnud nõus korraldama 1973. aastal iga-aastast välisministrite nõukogu koosolekut.Camilleri, 2003, p. 60.

Struktuur

ASPAC-i kõrgeim organ oli korra aastas kogunenud liikmesriikide välisministrite nõukogu. Aasta läbi tegutses organisatsiooni juurde akrediteeritud suursaadikutest koosnev alaline komitee. Peakorter asus Tai pealinnas Bangkokis.Made, 1985, lk 21–22. 

ASPAC-il oli igas liikmesriigis eraldi sekretariaat ja iga-aastased kohtumised roteerusid riikide vahel, kusjuures sekretariaaditeenust pakkus nii välisministrite nõukogule kui ka alalisele komiteele see riik, kelle territooriumil antud aastal kohtumine aset leidis.Peaslee, 1979, p. 90.

Organisatsiooni tegevus keskendus suures osas autonoomsetele projektidele, mis olid avatud ka ühendusse mitte kuuluvatele riikidele. 

Peamised projektid olid Aasia ja Vaikse Ookeani Merenduskoostöö Skeem (APMNCS, keskus Tōkyō), majanduskoostöö keskus (ECOCEN, keskus Bangkok), teaduslike ja tehniliste teenuste register (keskus Canberra), kultuuri- ja sotsiaalküsimuste keskus (asus Sŏulis) ning toiduainete ja väetise tehnoloogia keskus (asus Taibeis). Osa neist projektidest jätkus ka pärast organisatsiooni tegevuse hääbumist.

Liikmeskond

Organisatsiooni liikmed olid:Made, 1985, lk 21.Eesti Nõukogude Entsüklopeedia. 1 : A–Cent. Tallinn : Valgus, 1985. Lk 32.

Austraalia
Filipiinid
Jaapan
Lõuna-Korea
Lõuna-Vietnam – astus välja 1975. aastal pärast kommunistide võitu Vietnami sõjas
Malaisia – astus välja 1973. aastal
Tai
Taiwan
Uus-Meremaa

Laos kuulus aastani 1975 organisatsiooni vaatlejana.

Viited

Kategooria:Ajaloolised rahvusvahelised organisatsioonid