Jean Henri Dunant

Jean Henri Dunant (ka Henry Dunant; Henri Dunant; 8. mai 1828 – 30. oktoober 1910) oli Šveitsi ettevõtja ja ühiskonnategelane. 

1859. aastal ärireisil viibides oli ta tunnistajaks Solferino lahingu tagajärgedele Itaalias, Itaalia teises iseseisvussõjas. Ta kogus kokku haavatud ning organiseeris kohalikest inimestest grupi kannatanute abistamiseks. 

Ta avaldas oma mälestustest raamatu "Un Souvenir de Solférino" ("Solferino mälestus" ilmus 2009. aastal ka eesti keeles), mille viimases peatükis teeb ta üleskutse luua vabatahtlikest koosnevaid erapooletuid abistamise gruppe ka teistes riikides. See andis inspiratsiooni Rahvusvahelise Punase Risti komitee loomiseks 1863. aastal. 

1864. aastal võeti Dunanti mõtetele tuginedes vastu I Genfi konventsioon – "Haavatute abistamine sõjaväljal". 

1867. aastal läks ta pankrotti, kuna oli ühiskondliku tegevuse kõrval oma äri hooletusse jätnud. See tõi kaasa Genfi seltskonnast väljaheitmise ning Dunant oli sunnitud kodulinnast lahkuma.

1901. aastal anti Dunantile ja Frédéric Passyle esimene Nobeli rahuauhind.

Kategooria:Nobeli rahuauhinna laureaadid
Kategooria:Šveitsi inimesed
Kategooria:Punane Rist
Kategooria:Sündinud 1828
Kategooria:Surnud 1910