Alice Lambakahar

Alice Lambakahar (18. veebruar 1898 Jamburgi maakond, Peterburi kubermang – 25. veebruar 1980) oli eesti õpetaja.

Ta sündis talupoja peres. Ta lõpetas töölisfakulteedi ja õppis 1928–1931 Leningradi Herzeni-nimelise Pedagoogilise Instituudi rahvusvähemuste osakonna eesti sektsioonis, mille lõpetas rahvuslike tehnikumide ja töölisfakulteetide ajaloo- ja majandusteaduste õpetajakutsega. 2. juulil 1938 anti talle tema tegelikust tööst lähtudes ka keskkooliõpetaja kutse.

Pärast sõda suunati ta tööle Eestisse. Algul töötas ta Tallinna haridusosakondades, aastatel 1950–1964 oli Tallinna 20. Keskkooli direktor. 

Kooli direktorina kaitses ta kiivalt oma kooli, tegi kõik, et vabaneda haridusasutustest-allüürnikest ja tekitas nii hulga konflikte. Võtted olid ebaausad. Tema väga nigel eesti keel oli koolis naljanumbriks. Õlgu kehitama panid mitmed ta tavad: kooli pitsati käises hoidmine, uute kleitide õmblemine direktori kabinetis ja muud seesugust. NLKP liikmena oli ta jäigalt kinni valitsevas ideoloogias ja leppimatu kõige muu vastu.

Alice Lambakahar oli veendunud, et kõik lapsed on kujundatavad oivikuteks. Oma väite tõestamiseks võttis ta 1954/55. õppeaastal õpetada 1. klassi. Ta lubas klassi juhatada 11 aastat ja tagada kõigile kuldmedalid, kuid pidas vastu ühe aasta, taotles kõigile kiituskirja, avaldas arvamust, et mõned ta õpilastest võivad keskkooli lõpul saada siiski ainult hõbemedali, ja läks pensionile. Hiljem teenis ta pensionilisa kirjakandjana.

Välislingid
Haud Tallinna Pärnamäe kalmistul

Kategooria:Eesti õpetajad
Kategooria:Eesti koolijuhid
Kategooria:Eestlased Venemaal
Kategooria:Pärnamäe kalmistule maetud
Kategooria:Sündinud 1898
Kategooria:Surnud 1980