Holokaust Eestis

See artikkel käsitleb juutide vastu toime pandud genotsiidi (holokausti) okupeeritud Eestis Teise maailmasõja ajal.

Enne Balti riikide okupeerimist ja annekteerimist Nõukogude Liidu poolt 1940. aastal oli Leedus (sh Vilniuse piirkond) umbes 220 000, Lätis 100 000 ja Eestis 4500 juuti.

 Nõukogude okupatsioon 
 1940 
1940. aasta juunipöörde järel likvideeris Nõukogude võim Eestis juba juulis juudi kultuurautonoomia ning sulges juuli-augusti jooksul kõik juudi seltsid Eestis, ühingud ja korporatsioonid (Hasmonea), tehes seda pahempoolse antisionistliku juudiorganisatsiooni Licht esitatud nimekirja alusel.

Suur osa Lichti liikmeid võttis osa juunipöördest.

 1941 
Massilise küüditamise ajal 1941. aasta juunis saadeti vangilaagritesse ja pagendusse umbes kümme protsenti Eesti juudi elanikkonnast (umbes 400 inimest). Küüditatute osakaal Eesti juutidest oli seega väga suur, suhtarvult kümme korda rohkem kui eestlasi, kelle küüditamise põhjuseks oli ENSV RJRK ametniku resolutsioon "sotsiaalselt võõras element".

 Saksa okupatsioon 

 1941 
Juutide olukord muutus pärast Suvesõja algust. Ligi 3000 juudi rahvusest Eesti kodanikku põgenes sakslaste eest Nõukogude Liitu. Pärast Eesti ala vallutamist Saksa vägede poolt jäi siia 921 juuti, neist 468 meest ja 453 naist.
Juudivastaste repressioonide periodiseerimine
1941. aasta juulist kuni 10. septembrini – juudivastane spontaanne ja omaalgatuslik tegevus, repressioonid ning hukkamised;
1941. aasta 11. septembrist, pärast juudi rahvusest elanikele liikumis- ja tegevuspiirangute kehtestamist ning kuusnurgakujulise eraldusmärgi kehtestamist saksa okupatsioonivõimude poolt – plaanipärane juudi rahvusest elanike hävitamine, mida juhtis Saksa Riigi Riigi Julgeoleku Peaameti operatiivgrupi Einsatzgruppe A Sonderkommando 1a ülem Martin Sandberger;

Omakaitset organiseerinud Lõuna-Eesti metsavendade ülem major Friedrich Kurg andis 12. juulil pärast konsulteerimist Saksa välikomandandi, kolonelleitnant Hans Gosebruchiga korralduse vangistada Tartu juudid ja paigutada nad kommunistlike kurjategijate kinnipidamiseks rajatud Tartu koonduslaagrisse. Osa neist hukati Tartu tankitõrjekraavis, nn Jalaka liinil.

Esimesed Pärnu juudid hukati juba 13. juulil 1941 – viis päeva pärast sakslaste tulekut. 10. septembriks oli 46 juudi mehest tapetud 44. Naised lasti maha Rae metsas 2. novembril, kõik lapsed hukati samal ajal sünagoogis. Ligi tuhandest Eestisse jäänud juudist pääses vähem kui tosin inimest. "Hukkamisi korraldas Eesti (Omavalitsuse) Poliitiline Politsei," on ajaloolase Meelis Maripuu seisukoht. Maripuu osales Inimsusevastaste Kuritegude Uurimise Eesti Rahvusvahelise Komisjoni töös. "Juutide mahalaskmisi Pärnus teostasid poliitilise politsei eestlastest töötajad ja Omakaitse liikmed. Oli moodustatud 30-meheline erikomando kapten Villem Raidi ja Arkadi Valdini juhtimisel, kes pidi poliitilise politsei määratud surmanuhtlused täide viima. Seitset selle komando liiget on karistatud surmanuhtlusega," teeb Maripuu kokkuvõtte. Päris esimene hukkamisteade pärineb aga 26. juunist, s.o enne Saksa okupatsiooni algust.

11. septembril 1941 andis Saksa Julgeolekupolitsei ja SD Eestis korralduse, millega keelati juutidel "vahetada elukohta, käia kõnniteel, kasutada liiklusvahendeid, käia teatris, kinos, muuseumis, koolis".

Eestlastest tsiviilelanikkond ei aidanud peamiselt kaasa juutide represseerimisele. Eesti Riigiarhiivis on mitmeid dokumente, kus arreteeritud juutide eest astuvad välja nende eestlastest töökaaslased või tuttavad. Saksa Julgeolekupolitsei ja SD ülem Eestis SS-Standartenführer Martin Sandberger märkis oma aastaaruandes, et "eesti rahva seas on rassistlikud seisukohad väga nõrgalt arenenud".

Kui uskuda Tartu koonduslaagri valvurite Olev Karikoski ja Karl Elki 1962. aasta jaanuaris seoses Juhan Jüriste, Karl Linnase ja Ervin Viksi kriminaalasja arutamisega Nõukogude võimuorganite poolt korraldatud ülekuulamisel antud tunnistusi, lasti laagri hukkamispaigal maha ka juudi naisi ja lapsi.

Hukkamisotsuste kohta koostati eranditult saksakeelseid dokumente. Ainuke eestlane, kes surmaotsuste määramisel osales, oli arhiividokumentide järgi ülemleitnant Ervin-Richard Viks.

Surmaotsuste täideviijad kuulusid Saksa erikomandodesse (Sonderkommando) ja Eesti Omakaitsesse.

1941. aasta sügisel ja talvel hukati Sonderkommando 1a / Einsatzgruppe A korraldusel veerand Eesti juudikogukonnast, ülejäänud olid põgenenud Nõukogude Liitu.

pisi|Martin Sandberger

On võimalik, et ligi pooled neist hukati väljaspool Eestit: pärast sõda tunnistas Saksa Julgeolekupolitsei ja SD ülem Eestis Martin Sandberger, et umbes 400 Eestist pärit juudi naist ja last viidi Pihkvasse ja lasti seal maha 1941. ja 1942. aasta talvel. Teadaolevalt hukati 207 juudi meest arvatavasti Tallinna lähistel, 53 juuti Tartus, 137 Pärnus.Kokku hukati ligi 1000 Eesti juuti. https://muuseum.jewish.ee/history/Holocaust/Holo.pdf

 1942 
Salme Rull oli Tartu tankitõrjekraavis, nn Jalaka liinil, aset leidnud massimõrva pealtnägija. Ta elas 1941. aastal , neli-viis kilomeetrit Tartust. Tankitõrje­kraav, mille Tartu elanikud kaevasid Riia maantee äärde saksa tankide kinni­pidamiseks sõja algul, asus nende majast 50 m kaugusel.

Nõukogude allikate kohaselt mõrvas leitnant Aleksander Laak 1942. aasta märtsis Kalevi-Liival mustlasi.

1942. aasta septembris toodi Eestisse kaks ešeloni juudi vange. Esimene ešelon toodi KZ Theresienstadtist (Terezín), teises ešelonis olid põhiliselt Saksamaalt pärit juudid. Nende jaoks rajati Jägalasse endise Eesti sõjaväe suurtükigrupi baasi koonduslaager. Andmed ešelonide koosseisu kohta on jälgitavad Saksamaa arhiivimaterjalides. Kokku saabus 2100 – 2200 vangi, kellest 1600 – 1700 hukati Kalevi-Liiva polügoonil juba saabumise päeval. Ülejäänud rakendati tööle. Haigeid või laagri juhtkonnaga konflikti sattunuid hukati Kalevi-Liival ka järgnevate kuude jooksul. Kokku hukati Kalevi-Liival umbes 2000 inimest, mis on enamik Eestisse toodutest. Lisaks hukati sealsamas ka umbes 100 mustlast.

 1943 
Juute, nagu ka teistest rahvustest vange, kasutati põhiliselt tööjõuna, muuhulgas ka kindlustuste rajamisel Eestis. Eestis rajati kümmekond võrdlemisi kerge režiimiga töölaagrit, mille vangid külastasid lisatoidu saamise eesmärgil ümbruskonna talusid.

Jägala Töö- ja Kasvatuslaager suleti 1943. aasta septembris, allesjäänud vangid viidi Tallinna Töö- ja Kasvatuslaagrisse. 1943. aasta sügisel toodi Eestisse umbes 10 000 juuti Kaunase ja Wilno getodest, mõnedel andmetel ka Riia getost ja Bystritzast Transilvaaniast. Neid rakendati peaasjalikult põlevkivitööstuses, kuid ka teistel töödel. Kõik juudi vangid koondati Vaivara koonduslaagrisse (tegevusaeg sügis 1942 kuni kevad 1944) , mille komandantuurile alluvaid töölaagreid avati ja suleti Kloogalt Petseri ja Narvani, ja Kiviõlist Põhja-Lätini vastavalt tööjõuvajadusele ja rinde liikumisele kokku vähemalt 20 kohas. Pidevalt toimus vangide transport teistesse koonduslaagritesse: Stutthofi (Sztutowo, Gdański lähedal), Buchenwaldi, Ravensbrücki, Sachsenhausenisse ja mujale.

 1944 
1944. aasta suvel alustati Vaivara laagri evakueerimist Saksamaale. Evakueerimise ajal osa vange hukati. 1944. aastal toodi Tallinna keskvanglasse umbes pooled 878 juudi mehest, kes 1944. aasta mais Prantsusmaalt küüditati ja lõpuks Ida-Euroopasse jõudsid. Osa nendest lasti maha Leedus. Keskvanglasse paigutatud Prantsuse juudid lasti maha Tallinna lähedal Metsakalmistul. 1944. aasta 6. augustist kuni novembri lõpuni Eesti ja Läti sadamatest välja sõitnud laevadele pandud vangide puhul ei ole alati eristatud juudi vange teistest vangidest. Erandina on 14. augusti kohta märgitud, et siis oli Tallinna sadamas laevadele laadimiseks valmis 5000 juudi vangi. Ajaloolase Riho Västriku hinnangul hukati või suri umbes 10 000-st 1943. aastal Eestisse toodud vangist ligikaudu pool, nende hulgas 1800 – 2000 Kloogal 19. septembril 1944 maha lastud vangi. Ülejäänud evakueeriti Saksamaale, enamasti Stutthofi koonduslaagrisse. Inimsusevastaste Kuritegude Uurimise Eesti Rahvusvahelise Komisjoni (nn Max Jakobsoni komisjoni) andmeil tapeti okupatsioonivõimude poolt või suri vangistuses ligi 20 000 eraisikut (sh Eesti kodanikke 8000 – 9000) ja ligi 15 000 sõjavangi.

Operatsioon 1005 ja Paul Blobel

 Ellujäänud 
Jarmila Adamova
Gisela Herzel
Elisa Kohane
Ruth Kopeckova
Herta Madlova
Marketa Mashova (Gita Mašova)
Arnotshka Meisnerova (Erna Meisner)
Eliška Munkova
Ruth Neiman
Suzanne Spalter
Frieda Valheis
Margarete Zarkover
Emmy Zhampachova
Matvei Kemppi (Anna-Maria Kemppi) (Viljo Kemppi)

 Tunnistajad 
Hilda Jalakas
Ilmar Laherand
Lilli Looke
Salme Rull
Helene Vankov

 Julgeolekupolitsei ja SD Narvas korraldus politseiprefektile Rakveres 

 Vaata ka 
Holokaust Pärnus

 Viited 

 Kirjandus 
 12 000. Tartus 16.-20. jaanuaril 1962 massimõrvarite Juhan Jüriste, Karl Linnase ja Ervin Viksi üle peetud kohtuprotsessi materjale. Koostanud Karl Lemmik ja Ervin Martinson. Eesti Riiklik Kirjastus 1962
 Ants Saar, Vaikne suvi vaikses linnas. Kirjastus Eesti Raamat. 1971
 Eesti vaimuhaigete saatus Saksa okupatsiooni aastail (1941–1944), Eesti Arst, nr 3, märts 2007
 Ervin Martinson. Elukutse – reetmine. Eesti Raamat 1970
 Ervin Martinson. Haakristi teenrid. Eesti Riiklik Kirjastus 1962
 Inimesed olge valvsad. Koostanud Vladimir Raudsepp. Eesti Riiklik Kirjastus 1961
 Pruun katk. Dokumentide kogumik fašistide kuritegude kohta okupeeritud Eesti NSV territooriumil. Koostanud Ervin Martinson ja A. Matsulevitš. Eesti Raamat 1969
 SS tegutseb. Dokumentide kogumik SS-kuritegude kohta. Eesti Riiklik Kirjastus 1963
 Anton Weiss-Wendt. Murder without hatred: the Holocaust in Estonia. (Mõrv ilma vihata: Holokaust Eestis). 2009.
 "Report Phase II: The German Occupation of Estonia 1941–1944" (PDF). Estonian International Commission for Investigation of Crimes Against Humanity. 1998. Archived from the original (PDF) on July 20, 2011. Retrieved June 15,2016.
 Под грифом "Judenfrei": Холокост на территории оккупированной нацистами Эстонии, 1941–1944. Tallinn: Eesti Juudi Kogukond, 2009. – 34 lk (vene keeles)

 Välislingid 
Andrei Hvostov, Jakobsoni komisjon Augeiase tallis
Extermination of the Gypsies in Estonia during World War II
Isamaaliitlane, kellest sai timukas
Komisjon: 20 000 juudi hukkamine Eestis pole tõendatud
Meelis Maripuu, Eesti juutide Holokaust ja eestlased
Omakaitse omakohus
Operation 1005 in Riga by Jens Hoffmann
Riho Västrik, Tapmisega peab harjuma
Ülevaade juutide tapmisest Eesti territooriumil asunud laagrites
NSV Liidus inimsusevastaste kuritegud eest süüdi mõistetud isikute kriminaalasjade sisukorrad, koos tunnistajate ning süüdistatavate andmetega inglise keeles
Eesti juutide saatus ja holokaust – Eesti Päevaleht, 2. detsember 1999
Meelis Maripuu, Teise maailmasõja juudivastase poliitika rakendamine Eestis, Tartu Ülikool Ajaloo osakond Eesti ajaloo õppetool, Tartu 2007
 Margaret Tali Läbitunnetamata holokaust Sirp, 24.01.2014


Kategooria:Saksa okupatsioon Eestis (1941–1944)