Hendrik Lorentz

Hendrik Antoon Lorentz (18. juuli 1853 Arnhem – 4. veebruar 1928 Haarlem) oli hollandi füüsik. Ta pälvis 1902. aastal koos Pieter Zeemaniga Nobeli füüsikaauhinna.

Ta seletas aine kui diskreetsete elektrilaengute süsteemi põhilisi elektrilisi, magnetilisi ja optilisi omadusi; selgitas dielektrilise ja magnetilise läbitavuse ja elektrijuhtivuse füüsikalist olemist, esitas Zeemani efekti teoreetilise põhjenduse ja seletas valguse dispersiooni. Esitas 1892. aastal hüpoteesi kehade lühenemisest nende liikumisel ning 1894. aastal valemid aja ja ruumikoordinaatide teisendamiseks ühest inertsiaalsüsteemist teise (Lorentzi teisendus); need tööd moodustasid relatiivsusteooria eelastme.ENE 5. köide, 1990 

Tunnustus
 1895 – valiti Baieri Teaduste Akadeemia korrespondentliikmeks
 1902 – Nobeli füüsikaauhind koos Pieter Zeemaniga
 1905 – valiti Londoni Kuningliku Seltsi välisliikmeks
 1908 – Rumfordi medal
 1917 – Franklini medal
 1918 – Copley medal

 Vaata ka 
 Lorentzi jõud
 Lorentzi teisendus
 Lorentzi medal

 Viited 

Välislingid
 Hendrik Lorentz Nobeli auhinna lehel

Kategooria:Hollandi füüsikud
Kategooria:Leideni Ülikooli vilistlased
Kategooria:Nobeli füüsikaauhinna laureaadid
Kategooria:Sündinud 1853
Kategooria:Surnud 1928