Tallinna lauluväljak

Tallinna lauluväljak on Tallinna laululava ümbritsev puhkeala, mis on eelkõige tuntud laulupidude, festivalide, kontsertide, näituste ja teiste spordi- ja kultuuriürituste toimumispaigana. 

Tallinna lauluväljakut haldab Sihtasutus Tallinna Lauluväljak.

 Ajalugu 

 Burchardtide suguvõsa valdusedAlo Särg. Lauluväljak enne laulupidusid. Tallinna Lauluväljaku lugu. Koostajad Peeter Järvelaid ja Taavi Pukk. Tallinn: Tallinna Lauluväljak, 2025, lk 7–15. 
Tänase lauluväljaku kõrval kulgev Narva maantee trass on ajalooliselt olnud oluline ühendustee Tallinna ja ida suunas viivate alade vahel. Tee kulges läbi Lasnamäe piirkonna, kus liikumist mõjutas looduslikult Lasnamäe klint (ajalooliselt tuntud ka Laksbergi nime all).

Juba 1268. aastal on allikates mainitud Lasnamäe piirkonnas asunud Mihkli nunnakloostri valdusi, kus kloostril oli õigus puitu varuda. Lasnamäel paiknesid ka mitmed paekivimurrud, mis varustasid Tallinna linna ehituseks vajaliku kiviga. Klindi all paiknesid tõenäoliselt peamiselt heinamaad.

17. sajandil, kui Tallinn kasvas jõudsalt, hakati linnalähedasi maid jagama linna juhtivatele isikutele ja jõukatele kaupmeestele. 1629. aastal müüdi esimene Laksbergi-alune maatükk Hermann Römerile; see asus tänase Kadrioru pargi alal. Piirkond jagati järk-järgult kruntideks, kuhu rajati peamiselt suvituskohti ehk suvemõisaid.

1650-ndatel hakati uuendama Tallinna linna kindlustusi, alustati muuhulgas muldkindlustuste rajamist Viru väravate ette. Neile töödele jäi ette raeapteeker Johann Burchard III rohuaed viljapuude ja kapsamaaga – kõnealused maad võõrandati, kuid anti kompensatsiooniks suur maa-ala tänasel Narva maanteel, Maarjamäe ja Lasnamäe vahel. Kuna uus krunt oli väga suur, siis kohustus apteeker tasuma linnale kompensatsiooniks 400 taalrit.

Esimesed hooned valmisid krundil teadaolevalt juba 1653. aastal, valdust ennast hakati omaniku järgi kutsuma Burchardt’s Höf’iks või Burchardts höfchen’iks, ehk siis Burchardti hooviks või mõisakeseks, praegu tuntakse seda eelkõige suvemõisa nimega. Suvemõisa hooned asusid tänase Narva maantee 91 kohal, peahoone valmis orienteeruvalt 17.–18. sajandi vahetusel ning on tänaseni säilinud. Mõisahoonete ees paiknes kaks ruudukujulise põhiplaaniga tiigikest, ühendatuna on need ka täna säilinud. Tänasel lauluväljaku alal kuni Maarjamäeni kulges heinamaa, mis enamuse ajast oli rentnike hallata.

Burchardtide valdus oli väga haruldases seisus teiste Tallinna kinnistutega võrreldes jäädes ühe perekonna omandusse ca 240 aastaks. 19. sajandi lõpp tõi aga muutuse: 1891. aastal suri poissmehena Johann X Burchardt von Bellawary de Sycava ning 1898. aastal müüsid tema neli õde mõisa kaupmehele ja linnavolinikule Karl Nikolai Mendile ja Johannes Mürkesele, kellest viimane oli olnud Burchardtite perekonna majoraatüksuse rentnik 1886. aastast. 

 Johannes Mürkese aeg ja pärandusPeeter Järvelaid. Johannes Mürkese helde pärandus Eestile. Tallinna Lauluväljaku lugu. Koostajad Peeter Järvelaid ja Taavi Pukk. Tallinn: Tallinna Lauluväljak, 2025, lk 16–28. 
Eestlane Johannes Mürkes võttis Burchardtite perekonnalt 1886. aastal rendile 40 tiinuse maatüki, nähes selles investeeringuna head perspektiivi. Mürkes panustas maa väärtuse tõstmisse, lasi tasandada Vene-Türgi sõjast jäänud kaevikute ja patareiaugud ning hakkas maid hästi väetama, mis väidetavalt tõstis saaki kuni kolm korda.

Kui rendileping hakkas lõppema ja Mürkes ettepanekuid tegema, et soovib suvemõisat endale osta, algas Tallinna ja Eestimaa aadlike seas sellele vastuseisu organiseerimine, sest baltisakslaste arvates nõudis Mürkes endale suuremat austust ja privileege kui tema seisus seda talle lubanuks. Mürkes kasutas aga kõiki võimalusi suvemõisa omanikuks saamiseks ning viis oma advokaadi Jaan Poska abil teema Peterburi ametivõimudeni välja. Seejärel püüdsid baltisakslased ostu ära hoida hinna tõstmisega, kuid tänu oma hea sõbra Karl Nikolai Mendi rahalisele toele sai Johannes Mürkes 1898. aastal väga hinnalise Tallinna suvemõisa omanikuks. 

Tallinna baltisakslased püüdsid seejärel takistada Johannes Mürkesel oma maaomaniku õiguste kasutamist mitte väljastades Tallinna raekoja arhiivist mõisa maa-ala kaarti, mis tõendas suvemõisa maade ulatust Lasnamäe veerult kuni merekaldani välja. Seitse aastat kestnud vaidluse käigus õnnestus advokaat Jaan Poskal oma kliendile saada kätte vajalik kaart ning õigus mereäärseid alasid kasutada. 

Jaan Poska oli ka nõustaja Johannes Mürkese testamendi koostamise juures, millel oli hiljem oluline roll Tallinna lauluväljaku rajamise juures. Kuna tollaste seaduste kohaselt polnud abikaasal täielikku pärimisõigust, nägi Mürkese testament ette tema lese surma järel vara valitsemiseks sihtasutuse loomise eesti soost orbudekodu ja -kooli rajamiseks. 

Johannes Mürkese surma järel 1905. aastal tegeles tema lesk maa-ala majandamisega ning rentis selle 1928. aastal Eesti Põllumeeste Seltsile kolmekümne viieks aastaks näitusteplatsiks, andes omakorda sellest osa allrendiks Eesti Lauljate Liidule laulupidude pidamiseks. 1928. aastal valmis sinna ka IX üldlaulupeoks Karl Burmani projekteeritud laululava. 

Mürkese lesk suri 1939. aastal, seega sai testamendi alusel vaeslastekodu ja kooli loomine alata alles ajal kui Euroopas käis Teine maailmasõda. 1940. aastal alanud okupatsiooniperiood tähendas, et testament jäi realiseerimata, kuid samas sai Mürkese elutöö hoopis uue tähenduse, kuna kinnistule kujunes hiljem Tallinna lauluväljak oma tänasel kujul. 

 Nõukogude perioodHagelberg, T., Erilt, T., Kõll, O. 1986. Eesti silmapaistvamate insenerehitiste ajaloolisel õiendid. IV köide. Tallinna laululava. Kättesaadav: https://register.muinas.ee/ftp/DIGI_2013/pdf/eraT-0-76_001_0011811.pdf 
EKP Keskkomitee ja ENSV Ministrite Nõukogu määrus (09.08.1957) nägi ette Tallinna Pirita tee ja Narva mnt vahel asuva territooriumi 30 ha suurusele alale vabariikliku rahvamajanduse ja kultuuri näituse ning laululava ühtse kompleksi ehitamise. Esialgse kalkulatsiooni järgi määrati väljaehitamiseks 20 miljonit rubla. Üheaegselt territooriumi planeerimisega püüti lahendada vana laululava probleemi; kerkis päevakorrale küsimus, kas rekonstrueerida vana või ehitada uus laululava. 

Otsuse kaalukust ilmestab asjaolu, et 1957. aasta oktoobris arutati küsimust ka valitsuse tasemel eesotsas EKP Keskkomitee esimese sekretäri Johannes Käbiniga. Korduvalt laululava teemal koosolekuid pidanud ENSV Arhitektuuri Valitsuse spetsialistide komisjon jõudis seisukohale, et märkimisväärset osa vanast laululavast on võimalik küll säilitada, kuid kandekonstruktsioonides vajalike muudatuste tegemine on sisuliselt uue lava ehitamise esimene etapp. 

1957. aastal toimus ka Tallinna uue laululava püstitamiseks arhitektuurikonkurss, mille võitis arhitekt Alar Kotli tööga „FA“. II preemia said arhitektid Mart Port, Voldemar Tippel ja insener Enno Soonurm tööga „DO-LA-DO-FA“, III preemia T. Kallas, M. Roosna ja H. Kullas. Eripreemia said arhitektid Peeter Tarvas, August Volberg ja Uno Tölpus tööga „Bassivõti“. 

Tallinna laululava ehitamine kinnitati ENSV Ministrite Nõukogu määrusega nr 36 (01.01.1958), mil algas ka projekteerimine. 1959. aastal rajati laululava vundamendid ja tribüüni astmestik ning 1960. aasta varakevadel asuti püstitama laulukaare konstruktsioone. Tööd valmisid tähtaegselt XV laulupeo toimumise ajaks (19.-21. juuli 1960).

Nõukogude perioodil haldas lauluväljakut Tallinna linna Puhkeparkide Direktsioon.

 Lauluväljak ja laulev revolutsioon 
Tallinna lauluväljak sai isamaaliste massiürituste toimumise paigaks laulva revolutsiooni perioodil. Esimesed neist olid öölaulupeod, mis toimusid spontaaselt 1987. aastal Tallinna vanalinna päevade ajal. Järgmiste Vanalinna päevade programmis olid öölaulupeod juba ametlikult. 1988. aasta augustis toimus lauluväljakul esimest korda muusikafestival Rock Summer, mida külastas üle 190 000 inimese. Sama aasta septembris toimus üks laulva revolutsiooni silmapaistvamaid ja rahvarohkemaid üritusi, Eestimaa Laul.

 Lauluväljaku arendamine taasiseseisvunud Eestis 

 Juhtimine 
1994. aastal asutati Tallinna Lauluväljaku AS, mille kõik aktsiad kuulusid Tallinna linnale, 1995. aastal asus Lauluväljakut juhtima Riho Rõõmus. 22.01.2004 vastu võetud Tallinna Linnavolikogu otsusega reorganiseeriti asutus sihtasutuseks, mis hakkas kandma nime Sihtasutus Tallinna Lauluväljak.

2019. aastal asus Lauluväljakut juhtima Urmo Saareoja.

 Investeeringud hoonetesse ja rajatistesse 
Taasiseseisvumise järgsel perioodil oli lauluväljak keerulises olukorras, kus hooned ja rajatised vajasid suuri investeeringuid ning olid kohati varisemisohtlikudKärt Karpa. Lauluväljaku torn varisemas. Eesti Päevaleht, nr. 30, 12 juuli 1995. Kättesaadav:https://dea.digar.ee/article/eestipaevaleht/1995/07/12/10.1. Samuti üritasid Johannes Mürkese õdede lapsed ja naise sugulased kohtu kaudu saada kompensatsiooni Tallinna Lauluväljaku maa tagastamata jätmise eest; tagastamist taotleti ka peaallee aluse maa osas - kohus otsustas aga, et tegu pole õigusjärgsete subjektidega Lauluväljaku ala või seal paiknevate hoonete osasKatrin Maack. Segased lood Tallinna lauluväljakuga. Äripäev, nr. 116, 13 oktoober 1995. Kättesaadav:https://dea.digar.ee/article/aripaev/1995/10/13/22.1. 

Lauluväljaku hooneid ja rajatisi on järk-järguliselt korrastatud ning rajatud ka uusi:

 2002. aastal vahetati välja plekk-katus peahoonel ja laulukaarel;
 29. juunil 2004Fotod: Gustav Ernesaksa kuju paigaldamine lauluväljakule, Postimees.ee, 29.06.2004. paigaldati Tallinna lauluväljakule Ekke Väli ja Vello Lillemetsa loodud pronksist 2,25 meetrit kõrge ja 2,5 tonni kaaluv Gustav Ernesaksa kuju.Anneli Ammas, Mõtlik Gustav Ernesaks vaatab laulukaart, Eesti Päevaleht, 11.06.2004.
 2010. aastal renoveeriti Tuletorn;
 2011. aastal rajati monument Cromatico;
 2017. aastal renoveeriti raadiotorn;
 2018.-2019. aastal XXVII laulupeo eel vahetati välja laulukaare laudis, ehitustehniliselt väga keerukat tööd nõustas ehitusteadlane Karl Õiger, kes oli ka laulukaare ehituse juures 1960. aastal;
 2021. aastal valmis Lauluväljaku Mäe alal tudengite projekteeritud paviljon "Aste" mis oli esimene suurem objekt Mäe ala uuendustöödes;
 2021. aastal avati Lauluväljaku Külastuskeskus, mille ekspositsioon tutvustab laulva revolutsiooni ja taasiseseisvumise lugu;
 2022. aastal avati Lauluväljaku Mäe alal installatsioon "Ilmaratas", mis tutvustab külastajatele eesti ja inglise keeles Lauluväljaku ja laulupidude ajalugu;
 2022. aastal alustati ka koostööprojekti Kultuuripartnerluse SA-ga, mille käigus avatakse lauluväljakul Eesti muusika suurkujude mälestuspingid ning toetatakse noorte talentide muusikaõpinguid.

 Lauluväljaku uus detailplaneering ja laienemine 
2022. aastal kuulutati välja Tallinna Lauluväljaku ruumilise lahenduse ideekonkurss, mille võitis võistlustöö "Kiigele"https://www.err.ee/1608813952/tallinna-lauluvaljaku-ala-uuendamise-voidutoo-lahtub-kiikumisest ning mis valmis arhitektuuribüroode 3+1 ja Lootusprojekt ühistööna. 2025. aastal algatati Tallinna Lauluväljaku ja lähiala detailplaneering ning kuulutati välja riigihange detailplaneeringu koostaja leidmiseks. 

 Vaata ka 
 Laulupidu
 Üldlaulupidu

 Viited 

 Välislingid 

Kategooria:Tallinna väljakud
Kategooria:Kadriorg
Kategooria:Laulupeod