Eesti Sõjaväelaste Ülemkomitee

Eesti Sõjaväelaste Ülemkomitee (vene keeles Главный комитет воинов-эстов) oli 1.–5. juulini 1917 Tallinnas toimunud I Eesti sõjaväelaste kongressil, kus oli esindatud üle 50 000 Eesti sõjaväelase valitud 24-liikmelise Eesti rahvusväeosade kõrgeim võimuorgan.

Ülemkomitee kujunes mitteametlikuks sõjaministeeriumiks, mis täitis autonoomses Eestimaa kubermangus kõiki neid funktsioone, mis iseseisvais riikides on kaitseministeeriumidel. Kui Vene Ajutise Valitsuse keskvõim seoses bolševike riigipöördega 1917. aasta oktoobris kokku kukkus, otsustas ülemkomitee koondada üksikud rahvusväeosad 1. Eesti Jalaväediviisiks, mille ülemaks valiti suurte juhtimiskogemustega alampolkovnik Johan Laidoner. Ülemkomitee tegutses 1918. aasta 29. jaanuarini, kui bolševikud selle laiali saatsid.

Kongressil valiti esimeheks lipnik Konstantin Päts, hiljem kopteeriti ülemkomiteese lipnik August Rei, kes valiti abiesimeheks, teine abiesimees oli Theodor Käärik. Koosseisu kuulusid ka Hans Kruus, Georg Vestel, Johan Pitka, Aadu Lüüs, Otto Sternbeck, Johan Lepik, August-Voldemar Schwartz, Johannes Semper ja Otto Tief (XII armee Eesti Sõjaväelaste Liidu XII armee Eesti Sõjaväelaste Liidu Täidesaatva Komitee liige). 
pisi|Konstantin Päts
Mobilisatsiooniosakonna juhataja oli Konrad Rotschild.
pisi|Elamu Peeter Süda 9
I Eesti sõjaväelaste kongress

Kongressil oli delegaatide kaudu hääleõigus üle 50 000 Eesti sõjaväelasel. Kongressil valiti Eesti rahvusväeosade kõrgeim võimuorgan: Eesti Sõjaväelaste Ülemkomitee, mille juhatajaks sai Konstantin Päts.

Ülemkomitee otsustati moodustada 24-liikmeline. Ülemkomitee liikmeteks valiti kindralmajor Johannes Lepik, polkovnik Aleksander Tõnisson, alampolkovnik Aleksander Kiiker, kapten Juhan Tõrvand, staabikapten Peeter Kann, leitnant Otto Sternbeck, mitšman Peeter Mey, kapellmeister Mihkel Lüdig, direktor Johan Pitka, lipnikud Paul Abramson, Hans UiboLipnik Uibo kadunud. Lahingus 8. septembril j. a. läks teadmatalt kaduma lipnik Hans Uibo, Eesti Sõjamees : Eesti sõjaväeosade häälekandja, 30 september 1917, Nikolai Viralu, Konstantin Päts, Johannes Semper, Hans Kruus, Gustav Kirschbaum, William Tomingas, raadiotehnik A. Kruusimägi, vabatahtlik Arnold Jürgens, madrus Jüri Saaliste, reamehed Karl Kider, Hans Martna, Mihkel Lüll, Hugo Maasik. Kongressil valitud Ülemkomitee ei astunud kunagi kokku täies koosseisus, ka esimesel komitee korraldaval koosolekul, mis oli kvoorumilt suurim komitee ajaloos, oli kohal vaid 14 liiget. Jaan Kirsipuu  andis ülemkomiteele suvekuudeks tasuta kasutada oma erareaalkoolimaja Tallinnas Peeter Süda tänaval.

II Eesti sõjaväelaste kongress

pisi|Vaade Estonia hoonele ida poolt 1930. aasta paiku
II Eesti sõjaväelaste kongress tuli kokku Estonia teatrisaalis 7.–13. (vkj) / 20.–26. jaanuaril 1918 ja kestis umbes nädal aega. Kongressil oli hääleõiguslikke esindajaid üle saja, kes oma poliitiliselt meelsuselt jagunesid kolme enam-vähem ühesuurusse rühma: 
 bolševikud (Eesti kommunistid),
 sotsialistid-revolutsionäärid (Eesti Sotsialistide-Revolutsionääride Partei) ja 
 „parempoolsed”, kuhu kuulusid sotsiaaldemokraadid ja tööerakondlased jt.

II Eesti sõjaväelaste kongressi kõige dramaatilisem päev oli 12. jaanuaril, kui toimus kolme rühma poolt kongressile esitatud ettepane­kute hääletamine. Kongressi päevakorda esitati kolm küsimust: 1) Eesti enesemääramise küsimus, 2) Eesti Asutav kogu, 3) Venemaa poliitiline olukord. Parempoolsete resolutsioonikava kaitsesid Karl Ast, Eduard Laaman ja Peeter Schneider. Eesti sotsialistide-revolutsionääride rühma seisukohti põhjendas Johannes Semper. Bolševike peakõnelejana esines Hans Pöögelmann. Kongressi juhatajaks valiti Otto Tief (bolševikJoosep Saat, Eesti bolševike võitlus töörahva relvastatud jõudude loomise eest. (November 1917 – veebruar 1918) I, Eesti Teaduste Akadeemia Toimetised. Ühiskonnateadused. Köide 20, 1971, nr 4, lk 398), abi Gustav Kudeberg (bolševik) ja E. Sõrm (bolševik), sekretärideks E. Depman (esseer), G. Urm, Richard Käär, V. Luik (esseer). Kongressil valiti ka Eesti Sõjaväelaste Nõukogu, kuhu kuulusid: Aleksander Jea, Johannes Semper, Viktor Kingissepp, A. Müllerstein, Hans Kruus, Karl Kanger, Nikolai Riuhkrand, G. Urm, Oskar Lambakahar, Eduard Ahman, Gustav Kudeberg, E. Sõrm, Otto Tief, R. Katelsepp, E. Depman, G. Kokla, A. Kalju, V. Luik, Richard Käär, Johan Jans, J. Vaigo, A. Lamson, Viibur, Paul Abramson, Johannes Poopuu, Theodor Käärik, Sild, Jaan Riisenberg, Ööpik, Konrad Rotschild, Lindeberg, Lukk, Gustav Kirschbaum, Heinrich Laretei, Allik (kokku 35 delegaatiJoosep Saat, Eesti bolševike võitlus töörahva relvastatud jõudude loomise eest. (November 1917 – veebruar 1918) I, 399).

Esimesena hääletusele tulnud parempoolsete kava kukkus läbi, pärast seda otsustasid parempoolsed toetada sotsialistide-revolutsionääride ettepanekut.

Sotsialistide-Revolutsionääride Partei esitatud kava võeti hääletuse tulemusena vastu, saades 62 poolt- ja 38 vastuhäält (kaks saadikut jäid erapooletuks). Sotsialistide-Revolutsionääride Partei esitatud kava kinnitamisega oli saanud kava enamiku saadikute toetuse iseseisva Eesti riigi loomiseks, välistades liitumise Nõukogude Venemaaga või Venemaa Föderatsiooniga.

Bolševikud aga lahkusid kongressilt ja tulid 13. jaanuaril (vkj) kokku Toompeal „1-se Eesti sotsialistlise sõjaväelaste kongressina”, kus nad asutasid Eesti Sõjaväelaste Ülemkomitee asemele Sotsialistlise Sõjaväelaste Nõukogu, valides sinna bolševike poolt 17 liiget (Viktor Kingissepp, Jürisson, Gustav Kudeberg, Karl Kanger, A. Müllerstein, E. Sõrm, G. Urm, R. Katelsepp, Oskar RüütliKomissar Oskar Rüütli Võnnust, Kastre Valla Infoleht, nr. 4, 3 jaanuar 2018, Richard Käär, J. Jeks, J. Kelberg, Vilhelm Lombak, H. Jeerits, Oskar Lambakahar, P. Jõhvik, G. KoklaJoosep Saat, Eesti bolševike võitlus töörahva relvastatud jõudude loomise eest. (November 1917 – veebruar 1918) I, lk 403) ja jättes sotsialistidele-revolutsionääridele 8 kohta, mida nood aga vastu ei võtnud. SSN reorganiseeriti hiljem Eestimaa Nõukogude Täitevkomitee sõjaväeosakonnaks.

1917. aastal moodustati eesti sõjaväelaste komiteesid ja liite üle kogu Venemaa ning oktoobris 1917 oli neid ligi 30. Vaatamata omavahelistele konfliktidele suudeti Eestisse koondada kümneid tuhandeid eesti sõjaväelasi. 1917. aasta juunis peeti Tallinnas I Eesti sõjaväelaste üleriigiline kongress, mille delegaadid esindasid umbes 50 000 eestlasest sõjaväelast tervelt Venemaalt. Kongress võttis vastu resolutsiooni Eesti enesemääramise kohta ning valis keskorgani, Eesti Sõjaväelaste Ülemkomitee, mille esimeheks sai lipnik Konstantin Päts.

 Vaata ka 
 Eesti rahvusväeosad
 Eesti Esimeses maailmasõjas
 Eesti Sõjaväelaste Peterburi Keskkomitee, mis moodustati 30. aprillil 1917 algselt Peeter Schneideri, hiljem Heinrich Laretei juhatusel
 Eesti Sõjaväeosade Organiseerimise Keskkomitee Petrogradis – esindas Petrogradi sõjaväeringkonna eestlastest sõjaväelasi. 
 Eesti Sõjaväelaste Büroo – Arnold Jürgensi ja hiljem lipnik Konrad Rotschildi juhtimisel
 Petrogradi Eesti Soldatite Saadikute Komitee
 XII armee Eesti Sõjaväelaste Täitesaatev Komitee (Исполнителъный комитетъ эстовъ-войнов 12-й армий), esimees Karl-Johann Laurits
 9. Armee Eesti Sõjaväelaste Liit
 5. Armee Eesti Sõjaväelaste Täidesaatev Komitee

Viited

 Välislingid 
 Esimesed eesti rahvusväeosad


Kategooria:Eesti sõjanduse ajalugu
Kategooria:1917. aasta Eestis