Laguun

Laguun (ladina lacus – 'järv') on rannikul paiknev, enamasti piklik ja tavaliselt madal soolase või riimveega looduslik veekogu, mis on põhiveekogust (tavaliselt merest) eraldatud täielikult või osaliselt maasääre või barriga. Osalise eraldatuse puhul ühendab laguuni põhiveekoguga kitsas väin. Morfoloogiliselt sarnanevad laguunid väga limaanidega. Tänu oma suletusele võib laguun olla unikaalne looduslik biotoopi eripärase fauna ja flooraga. 

 Laguuni nimetus 
Laguuni mõiste on alguse saanud Itaaliast (laguna) Veneetsiast. Algul nimetati laguuniks üksnes Veneetsia lahte, seejärel hakati nendeks nimetama sarnaseid veekogusid kogu maailmas, kuigi kasutusel on ka muid nimetusi: Musta mere ja Aasovi mere piirkonnas nimetatakse laguune tihti limaanideks, Saksamaal on laguunide vasteteks haff ja bodden, Eestis nimetatakse neid lahtedeks, abajateks, lõugasteks või rannikujärvedeks.  Olev Luhaveer Mereleksikon. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus 1996.

pisi|Veneetsia laguun
 Laguunide teke 
Laguunid on moodustunud väikese kaldega rannikutel, kus barjäärsaared (kitsamas tähenduses ka liivarannad) või rifid avamere äärde tekkisid ja kus ka meretase kaldaäärse maa suhtes tõuseb (kas sisemise merepinna tõusu või maa-ala vajumise tõttu). Laguunid ei teki mööda järsku ega kivist rannikut või kui loodete ulatus on üle 4 meetri. Ranniku väikese kalde tõttu on rannikuäärsed lagendikud madalad. Merepinna suhteline langus võib jätta laguuni enamasti kuivaks, samas meretaseme tõus võib barjäärsaared hävitada ning jätta rifid laguuni kaitsmiseks liiga sügavale vee alla. Need on noored, dünaamilised ning geoloogilises mõttes lühiajalised. Laguunid on vägagi levinud, neid leidub pea 15 protsendil maailma rannajoontest. Timothy Kusky. "Lagoon". Encyclopedia of Earth Sciences. New York: Facts on File 2005. Lk 245.James W. Nybakken. "Lagoon". Interdisciplinary Encyclopedia of Marine Sciences. 2 G-O. Danbury, Connecticut: Grolier Academic Reference 2003. Lk 189–90.

Enamik laguunidest on tekkinud umbes 18 000 aastat tagasi alanud ja umbes 3000 aastat tagasi lõppenud Kvaternaari hilise mereületuse tagajärjel, jättes keskmise meretaseme praeguse lähedale. Rannikuäärsete tõkete ehitamine oli tingitud jõesetete (mida veeti suures koguses lumesulamise perioodil) vastasmõjust mereprotsessidega (tuuled, hoovused ja lained).  Carrada A. Basset, G.C Transitional Waters Bulletin 2007. D. McLusky and M. Elliott. Transitional waters: A new approach, semantics or just muddying the waters? Estuarine Coastal and Shelf Science 2007. M. Elliott and A.K Whitfield. Challenging paradigms in estuarine ecology and management. Estuarine Coastal and Shelf Science 2011. 

 Liigitamine 
Laguune liigitatakse vastavalt nende

keskmisele soolsusele,
loodete ulatusele,
geomorfsele tüübile (st missugune on veevahetus merega) järgi. 

 Laguunide mõõtmed 
Laguunid on suuruselt väga erinevad, alates 10 000 m² kuni 10 000 km² (Lagoa dos Patos, Brasiilia). Suurim laguun Vahemeres on Veneetsia laguun (600 km²) ja Läänemeres Kura laht (1600 km²).Laguunide suurus ja sügavus sõltuvad sageli merepinnast. Kui meretase on madal, on rannikuäärsed lagendikud soised märgalad. Kui merepinna tase on kõrge, võivad need välja näha nagu rannajärved või lahed.

pisi|Euroopa suurimad on Läänemere laguunid Wisła laht (alumine) ja Kura laht (ülemine), 2011. aasta satelliidifotol Rahvusvahelisest kosmosejaamast
 Kliimamuutuste mõju 
Kliimamuutused (sh globaalne soojenemine) mõjutavad laguunide ökosüsteeme mitut moodi. Näiteks toimuvad muutused vee temperatuuris, mage- ning merevee sisenemises ja nende osakaalus. Eeldatavasti suurendavad aeglane vee väljavool (Lõuna-Euroopa) ja kiire üleujutuse tagajärjed (Kirde-Euroopa) liikide leviku ja arvukuse, bioloogilise mitmekesisuse ja ökosüsteemi toimimise muutusi. Laguunide ökosüsteemides on oodata ka täiendavaid muutusi, mis tekivad kohanemisest kliimamuutustega, mis mõjutavad juba praegu kriitiliselt keskkonnatingimusi, nagu temperatuur, lahustunud hapnik, soolsus, keemiliste elementide kontsentratsioonid ja hüdroloogia. B. Kjerfve. Coastal Lagoon Processes. Elsevier Oceanographic Series 1994. R.S.K. Barnes. Coastal lagoons. Cambridge University 1980. UNESCO. Coastal Lagoon Survey. Technical Papers in Marine Science 1980S. Gamito and J. Gilabert. Effects of changing environmental conditions on lagoon ecology. Diego, CM 2005.

Laguunid on pidevas muutuses ning seetõttu peetakse neid looduslikult koormatud süsteemideks, kus esinevad sagedased keskkonnahäired ja kõikumised. Laguune on jõuliselt mõjutanud elupaikade kadumine, füüsikalised muutused, orgaaniline-, keemiline- ja bioloogiline reostus ning ülekasutamine. Á. Borja, M. Elliott, J. Carstensen, A.-S. Heiskanen and W. van de Bund Marinemanagement – towards an integrated implementation of the European marinestrategy framework and the water framework directives. Marine Pollution Bulletin 2010.

 Soolsuse muutumine 
Laguunid, kus veevahetus avatud ookeaniga ja magevee sissevool on vähene või puudub üldse ning kus on suur aurustumiskiirus, võivad muutuda väga soolaseks (nt Lõuna-Aafrika Püha Lucia järv). Laguunid, millel puudub seos avatud ookeaniga ja kus on märkimisväärne magevee sissevool, võivad olla täiesti magedad (nt Lake Worthi laguun Floridas 19. sajandi keskel). 

 Atoll-laguun 
Laguuniks nimetatakse ka atolli keskel või mere pinnani ulatuvas kraatris asuvat veekogu. Atoll-laguunid moodustuvad korallriffidena vulkaaniliste saarte ümber. Miljonite aastate jooksul vajub saar ookeani. Korallriffide ring jääb aga alles. Karidest saab atoll, mis kaitseb suletud laguuni, kus varem asus vulkaan. 

 Vaata ka 
Abajas
Laguunrannik
Laht
Limaan
Lõugas

 Viited 

__SISUKORDEES__

Välislingid

Kategooria:Meregeoloogia
Kategooria:Lahed