Holodomor

Holodomor (ukraina keeles Голодомор väljendist морити голодом 'näljaga suretama') oli Ukraina NSV-s 1930. aastatel riiklikult korraldatud näljahäda, mis põhjustas vähemalt 3,9 miljoni inimese surma.

2006. aastal tunnistas Ukraina Ülemraada holodomori Nõukogude Liidu valitsuse toimepandud genotsiidiks Ukraina rahva vastu.Верховная Рада признала голодомор геноцидом www.lenta.ru, 28. november 2006 (vaadatud 18.10.2017) Hiljem on selle hinnanguga liitunud veel 17 riiki, esimesena tunnistas selle genotsiidiks Eesti.International Recognition of the Holodomor as an act of Genocide www.holodomoreducation.org (vaadatud 18.10.2017)

Holodomori eesmärk oli "klassivaenuliku elemendi" ("kulakute", rahvuslikult meelestatud rahvaosa jms) kahjutuks tegemine, erapõllumajanduse väljasuretamine ning rahva kolhoosidesse astuma sundimine. Tööliste ja kommunistide relvastatud toitlussalgad korjasid varumisplaanide alusel vilja. 25 000 Ukraina külast suutsid riiklikku teraviljaplaani täita vaid 1500 küla. Täitmata normi katteks lubati karistussalklastel algul võtta lihasaadusi ja kartuleid, hiljem ka teisi säilitamiseks ladustatud toiduaineid. Peredelt võeti ära ka seemnevili. Teravili suunati Ukraina tööstuskeskustesse (Donbass, Kiiev, Zaporižžja), et toita töölisklassi.

Suurlinnadest saadetud tšekistid konfiskeerisid 1933. aastal Ukraina küladest kohalike haldusorganite raamatupidamisega seotud dokumendid ning sündide ja surmade registrid. Välismaalastel keelati näljahäda jäädvustada, et maailma ei imbuks materjale, mis võiksid NSV Liitu kompromiteerida. Eluga riskides siiski fotosid tehti. Isegi NKVD-laste hulgas, kes olid tolle aja Ukrainat näinud, oli kõrge enesetappude määr, kuna nähtud ebainimlikkus ületas kõik piirid.

NSV Liit ja tema õigusjärglane Venemaa Föderatsioon ei ole holodomori tunnistanud riikliku poliitikana, vaid looduslike, majanduslike ja poliitiliste asjaolude kokkusattumisena.

Holodomor oli ideoloogiliselt suunatud "rahvusliku" Ukraina ja ukrainlaste vastu, mis toimus mitmes eluvaldkonnas kolme lainena. Esimene oli aastail 1921–1923, teine laine 1932–1933, milles erinevail andmeil hukkus kuni 7 miljonit inimest. Kolmas näljahäda tuli pärast Teist maailmasõda. Sõjast laostunud põllumajanduses oli vähenenud teravilja külvipind. Erinevais Ukraina osades oli ebasoodne ilmastik: rahe, üleujutus ja kuivus. Eriti põuane oli 1946. aasta. Aastail 1946–1947 suri Ukraina 16 oblastis ligi 800 000 inimest. Samas said Nõukogude Liidult tasuta abi Prantsusmaa, Bulgaaria, Tšehhoslovakkia, Poola ja Rumeenia – kokku 105 000 tonni teravilja. 1947. aasta teraviljakülviks anti Ukrainale 2,3 miljonit tonni seemnevilja.

Näljahäda
Proletariaadi diktatuuri tingimustes langes põllumajanduse ümberkujundamisel teraviljatoodang. 1913. aasta teravilja kogutoodang 92,3 miljonit tonni ületati esmakordselt alles 1955. aastal – 106,8 miljonit tonni. Teravilja eksport, mis oli NSV Liidule peamine valuuta allikas, vähenes kollektiviseerimise suurenedes aasta-aastalt ja lõppes näljahädaga. Kui Venemaa oli 1913. aastal suurimate teraviljaeksportijate hulgas, siis 1990. aastal jõudis ta maailma suurimate importijate sekka. Pidev eksport taastus pärast NSV Liidu lagunemist. 
Teravilja eksport Venemaal ja NSV Liidus, mln tonni 1913  1926  1927 1928 1929  1930  1931193219339,1 8,8 8,8 8,1 8,34,85,21,81,0

Ei saa statistiliselt kinnitada, et 1932.–1933. aasta olnuks erakordselt sademetevaene, ent esines enneolematult palju teravilja roostehaigust, mis võis madalama viljasaagi põhjustada. Põuale viitavad vaid üksikute inimeste meenutused ja parteijuhtide ettekanded. Ebajõukohaste maksude tasumata jätmine andis nõukogude võimule kasakate põlise iseseisvustahte allasurumiseks soodsa võimaluse. ÜK(b)P KK otsusega 15. detsembrist 1932 keelati varustada toiduainetega külasid, kes ei suutnud täita viljavarumisplaani. Külaelanikele ei jäänud muud, kui süüa koeri ja kasse või võimalusel kodunt lahkuda. Levis inimsöömine: on väidetud, et mitte kunagi inimsoo ajaloos pole inimsöömine jõudnud sellise ulatuseni kui Ukraina NSVs 1930. aastatel. Ukraina Riikliku Julgeoleku poliitosakonna (OGPU) salastatud aruandest 8.02.1933 nähtub, et 1932. aasta detsembris ja 1933. aasta jaanuaris lahkus kodudest 85 217 inimest (rahvuse tunnus näitamata). Pole teada, kui palju inimesi emigreerus (Poolasse, Ameerika Ühendriikidesse jne), kui palju suri nälga. Inimeste surma põhjustasid kurnatus, alatoitumus, haigestumine surrogaatide söömisel, nakkushaigused (plekiline tüüfus, malaaria), toiduks kasutatava vilja halb kvaliteet, mille kolhoosidesse mitte astujad olid mulla alla ära peitnud. Avalikku statistikat peeti haigestumiste kohta. 1933. aastal suri Ukrainas malaariasse 100 000–200 000 inimest. 3 miljoni ukrainlase kadumist kinnitab kindlalt NSV Liidu riiklik statistika.
Rahvastiku arv NSV Liidus 1926–1939 NSV Liit  1926  1939  Muutus, % Ukraina  1926  1939 Muutus, %elanikke kokku146 637 530170 557 093+16 elanikke kokku28 994 98030 946 218+7 venelased  77 791 124  99 591 520  +28 venelased 2 677 166 4 175 299 +56 ukrainlased 31 194 976  28 111 007  −10 ukrainlased 23 218 860  23 667 509 +2 valgevenelased 4 738 923  5 275 393  +11valgevenelased75 842158 174+107
Üleliidulise rahvaloenduse andmetest selgub, et ajavahemikus 1926–1939 kasvas kogu Nõukogudemaa elanikkond 24 miljoni inimese võrra, millest venelasi 21 miljonit. Samas ajavahemikus vähenes ukrainlaste hulk 10%, ehk 13 aasta jooksul kadus 3 miljonit inimest. Kui NSV Liidus suurenes 1926–1939 rahvastik 16%, siis Ukraina NSV-s kasvas valgevenelasi 107% ja venelasi 56% võrra, seevastu ukrainlaste arvukus vaid 2%.

Ukrainas on kuulutatud 29. oktoober 1933 Rahvusliku leina ja protesti päevaks. 28. novembril 2006 kuulutas Ukraina Ülemraada holodomori rahvuslikuks genotsiidiks.

Euroopa Julgeoleku- ja Koostööorganisatsiooni Parlamentaarne Assamblee võttis 3. juulil 2008 vastu resolutsiooni, milles tunnistatakse Ukraina 1932.–1933. aasta näljahäda. Dokumendis austatakse "miljonite süütute ukrainlaste mälestust, kes hukkusid 1932.–1933. aasta näljahäda ajal, mille tekitas totalitaarse stalinistliku režiimi ettekavatsetud tegevus ja poliitika". Rahvusvaheliselt pole Ukrainas toimunut genotsiidiks nimetatud. ÜRO keeldus 11. juulil 2008 Venemaa nõudel küsimust selles tähenduses arutlusele võtmast. Põhjendati, et teravilja kasvuks ebasoodus ilmastik oli ka mitmetes teistes Venemaa piirkondades. Mitte ainult Ukraina, vaid ka Venemaa mustmulla aladel Kurski, Voroneži ja Belgorodi oblastis oli näljahäda. Inimesed surid Ukrainas mitte tulenevalt rahvusest vaid elukohast, kus rakendati vägivaldset põllumajanduse kollektiviseerimise poliitikat. Umbes 81% näljahäda läbi surnutest olid ukrainlased, venelasi oli 4,5%. Ohvrite hulgas oli ka bulgaarlasi, ungarlasi, juute, poolakaid ja valgevenelasi. Ukraina näljahäda arutelul Euroopa parlamendis oktoobris 2008 tõdesid mitmed parlamendiliikmed, et nälga surid miljonid eri rahvusest inimesed, sh ukrainlased, venelased, kasahhid, juudid, sakslased, valgevenelased, tatarlased ja paljud teised.

Sel ajal, kui miljonid inimesed nälgisid, pakkus kommunistlik režiim rahvale erikauplusi Torgsini ketis, kus pakuti toiduaineid maailmaturu hindadest 3–4 korda kallimalt kulla, hõbeda, vääriskivide ja valuuta eest, mis veel rahval leidus. Torgsini kaubad olid üle hinnatud ja sageli ka ebakvaliteetsed, ent näljahäda ajal aitas see kaubandus rahval ellu jääda.

Poliitilise hinnangu andmine

300px|pisi|Holodomori genotsiidiks tunnistavad riigid
300px|pisi|Ukraina 2003. aasta postmargi "Ukraina Holodomor 1932–1933" kujundamisel on kunstnik kasutanud fotot 1921. aasta näljahädast Kaasani kubermangus (nüüd Orenburgi oblast, Venemaa Föderatsioon)

1932.–1933. aasta näljahäda käigus surnute arv on käsitlustes varieeruv, oleneb metoodikast ja poliitilistest hoiakutest ("meie kannatused on kõige suuremad"). Endine Ukraina president Viktor Juštšenko on väitnud, et nälga suri 7–10 miljonit ukrainlast. Neid arve kasutavad omatahtsi – olgugi et Ukraina kohus on tõestanud poole väiksema arvu ehk 3,9 miljoni inimese surma – ka mõned teiste riikide poliitikud ning mitmed meediaväljaanded. Samas tõid Juštšenko poliitilised vastased välja praeguse genotsiidi esinemise, viidates, et Ukraina iseseisvuse ajal on rahva arv vähenenud 6 miljoni inimese võrra ja suurenenud invaliidide arv, mis on 5,2% elanikkonnast, ning soovitasid presidendil sagedase holodomori mälestussammaste avamise asemel enam tähelepanu pöörata rahva tervise parandamisele. Ukraina venevastased ja partei Meie Ukraina (ukraina keeles Наша Україна) poliitikud kavatsesid nõuda Venemaalt 10–13 triljonit dollarit, kui ÜRO tunnistab holodomori genotsiidiks. Pärast ÜRO ebasobivat otsust hüvitise nõudest loobuti. Kui Euroopa Parlament oli vastu võtnud resolutsiooni, millega holodomor tunnustati inimsusvastaseks kuriteoks, autasustas Ukraina president Viktor Juštšenko sakslasest Euroopa Parlamendi presidenti Hans-Gert Pötteringi ordeniga. Ent holodomori ei nimetatud genotsiidiks. Oma hoiakut holodomori väljendas Saksamaa liidukantsler Angela Merkel, kes keeldus Ukraina-visiidi ajal külastamast 1932.–1933. aasta suure näljahäda holodomori ohvrite memoriaali Kiievis, mis oli tavaliselt kõigi Ukrainat külastavate riigipeade väisangute programmis. Ka Iisraeli suursaadik proua Kalay-Kleitmani on Ukrainas olles nentinud, et Iisrael ei saa tunnistada holodomori etnilise genotsiidi aktiks. 2008. aasta aprillis märkis Aleksandr Solženitsõn, et Kubani ja Ukraina 1932.–1933. aasta sündmuste juhtimises osales kommunistliku partei ladvikus ka palju ukrainlasi, kuid kellelgi ei tekkinud arvamust, nagu vägivald olnuks suunatud just nimelt ukrainlaste vastu.

13. jaanuaril 2010 mõistis Kiievi apellatsioonikohus 1932.–1933. aasta kuritegudes süüdi NLKP peasekretäri Jossif Stalini ja hulga teisi kommunistliku partei tippjuhte (Vjatšeslav Molotov, Lazar Kaganovitš, Stanislav Kosior, Vlass Tšubar, Mendel Hatajevitš, Pjotr Postišev). Kohtuekspertiisiga tuvastati, et näljahädas hukkus 3 941 000 inimest.

Mäletamine
Alates 1998. aastast tähistatakse neljandal laupäeval novembris näljahäda ohvrite mälestuspäeva.

2015. aastal avati Washingtonis monument 1932.–1933. aasta ohvritele Ukrainas.

Viited

Kirjandus
 Evhen Tsybulenko, "Kommunistide valitsemisaeg Ukrainas – terrori kroonika". Tõlkinud Mait Talts – Akadeemia 2007, nr 1, lk 83–102; loetav ka digitaalarhiivis
 Timothy Snyder, "Veremaad. Euroopa Hitleri ja Stalini vahel". Inglise keelest tõlkinud Rein Turu. Varrak, Tallinn 2011, ISBN 9789985324257, I peatükk "Nõukogude näljahädad" lk 41–78
Robert Conquest, "The Harvest of Sorrow: Soviet Collectivization and the Terror-Famine". Oxford University Press, USA; ISBN 978-0195051803
Малафеев А.Н, "История ценообразования в СССР (1917–1963)". Moskva, 1964. lk 126–127, 136–137, 173.
Aleksander Kaasik, "Vabaduse mõtteis endisel Nõukogudemaal". ISBN 978-9949-91-997-0, lk 33–38.
Aleksandr Solženitsõn, "Kas ässitatakse vennasrahvaid üksteise vastu üles?". Vene keeles ajalehes Izvestija. Солженицын А." Поссорить родные народы?", Известия. 2 апреля 2008. №58(27583)
Tatjana Žurženko,"Mälu geopoliitika". Vikerkaar, 2008,nr 4-5

Vaata ka
1921.–1923. aasta näljahäda Ukrainas
Torgsin
Ukraina ajalugu
Holokaust

Välislingid

Ukraina Ülemraada nimetab Holodomori rahvuslikuks genotsiidiks. Ukraina seadus № 376–V, 28. november 2006 (vene keeles)
Andres Herkel, "Holodomor mõisteti hukka" Pärnu Postimees 10. juuli 2008, lk 7
ÜRO keeldus arutamast Ukraina suurt näljahäda genotsiidina Postimees, 12. juuli 2008
Kiiev avaldas holodomori süüdlaste nimekirja Delfi 24. juuli 2008
Aadu Must, "Holodomor" Pärnu Postimees, 22. november 2008, lk 19
Heiki Suurkask, "Kuidas N Liit suure näljahäda esile kutsus" Eesti Päevaleht 15. juuli 2010, lk 10–11
Опис колекції документів ГДА СБ України "Голодомор 1932–1933 рр. в Україні" (ukraina keeles)
The General Committee decided this afternoon not to recommend the inclusion of an item on the seventy-fifth anniversary of the Great Famine (Holodomor) of 1932–1933 in Ukraine (inglise keeles)
Украина обнародовала имена советских политиков и силовиков, причастных к голодомору (СПИСОК) (vene keeles)
Ukraine court in Kiev finds Bolsheviks guilty of Holodomor genocide (inglise keeles)
Näljahäda ohvrite paljusus (vene keeles)
 Rahvaloendus NSV Liidus (vene keeles), seisuga 17.detsember 1926
 Rahvaloendus NSV Liidus (vene keeles), seisuga 17.jaanuar 1939
Rahalise hüvitise nõue genotsiidi eest 
Iisrael ei tunnista holodomori genotsiidiks. Venekeelne uudisteportaal, 27. september 2008
ÜRO keeldumine tunnistamast genotsiidi
Nälg Poola ja Rumeenia külades (vene keeles)
Teravilja roostehaiguste toime
1946–1947, venekeelne ülevaade näljahädast
Näljahäda arutelul Euroopa parlamendis, 22.oktoober 2008
Saksamaa liidukantsler keeldus külastamast holodomori memuaari.Venekeelne internetiportaal.22.juuli 2008 
Ülevaade Kiievi apellatsioonikohtu otsusest 13.01.2010 (vene keeles)
Vili töölisklassi toitmiseks(vene keeles)
Ordeniga autasustamine Holodomori tunnustamise eest, "Украинская Правда", venekeelne infoportaal, 6. aprill 2009
Fotod kulakuks kuulutatu vara konfiskeerimisest, müümisest ja kolhoosi olust Donetski oblastis
Ukraina kohtuotsus genotsiidist 1932–1933(vene keeles)
Валерий Панов, Американо-украинский голодомор, Интернет-газета "Столетия" (vene keeles), 21.10.2013
Ukraina 1932–1933, fotoarhiiv
Uue genotsiidi oht, vaesus (vene keeles)
Holodomori projekt Washingtonis (vene keeles)
 Anne Applebaum, How Stalin Hid Ukraine's Famine From the World, The Atlantic, 13. oktoober 2017

Kategooria:Inimsusvastased kuriteod
Kategooria:Nõukogude Liidu poliitika
Kategooria:Jossif Stalin
Kategooria:Ukraina NSV
Kategooria:Näljahädad