Ajategurimajandus

Ajategurimajanduses on niihästi maksud kui ka palgad proportsioonis tööajaga. See omadus eraldab ajategurimajanduse teistest majandustest, kus muud tegurid kui aja jooks on maksuarvestamise aluseks. Süsteemi on põhjalikult kirjeldanud rootsi leidur Karl Gustafson, aga juba majandusteadlane Silvio Gesellil oli mõtteid ajateguril rajaneva majanduse kohta. 1976. aastal Rootsi liberaalse rahvapartei liige Anders Gernandt pani ettepaneku parlamendile ajamaksu kehtestamisest.

 Tagapõhi 
Ajategurimajandus lähtub oletustest, et nüüdisaegsed majandused põhinevad asjaoludel, mis ei soodusta kõiki neid, kes peavad nendele asjaoludele alluma, ning et majanduste kahjud kaoksid, kui majandused põhineksid loodusseadustel. Nüüdisaegsete süsteemide ebaõiglus on ajategurimajanduse põhimõtete järgi tingitud sellest, et tänapäeval ei ole olemas kindlaid reegleid majanduse haldamiseks ega asjade väärtuse määramiseks. Ajategurimajandus haarab kinni aja objektiivsest konstantsusest, mille ulatust ei või reguleerida ega mõjutada poliitilised otsused, ja lähtub sellest, et see konstant on majanduse kõige õiglane alus.

 Otstarve 
Ajategurimajanduse otstarve on asendada tulusüsteemi tehtud tööde eest kehtestatud lõivudega, mis arvestatakse ajas. Ajategurimajanduses kapital ei või suureneda ajaga ilma selleta, et suurenemisele vastav töö on tehtud. Ajategurimajanduse eesmärk on siduda kapitali väärtus loodusliku konstandiga samal viisil kui ruumalal ja kaalul on kindlad ühikud. Niimoodi raskendatakse pettusi ja spekuleerimist.

 Kriitika 
On kritiseeritud, et ajategurimajandus on teostamiseks liiga teoreetiline ja et see lähtub eeldusest, et kõigil maksukohuslastel on töö.

 Kirjandus 
Gustafson, Karl, Deus ex machina (2006)
Benjes, Hermann, Wer hat Angst vor Silvio Gesell (2006)

 Välislingid 
Tidskattesystemet - Grundat i naturlagarna (rootsi keeles)

Kategooria:Majandusteooriad