Sven-Erik Olsson

Sven-Erik Olsson (7. juuli 1923 Pärnu – 7. märts 1985 Arosa, Šveits) oli eesti-rootsi perekonnas sündinud Saksamaa sõjaväelane.

1930. aastal läks Pärnus kooli, kuulus baltisaksa noorteorganisatsiooni.

1939. aastal astus vabatahtlikult Relva-SS-i.

1. mail 1941 ülendati Sturmmanniks ja 1. juunil 1941 Unterführeranwärteriks. 1. septembril 1942 ülendati Unterscharführeriks. 1943. a. algul oli ta raadiojaama juht ja teda autasustati hõbedase Jalaväerünnakmärgiga. 1. mail 1944 anti Olssonile Oberscharführeri auaste. Augustis 1944 sai Falais' kotist väljamurdmisel haavata. Pärast paranemist naasis ta 10. SS-Soomusdiviis Frundsbergi juurde, autasustatud Raudristi 2. ja 1. klassiga, pronksist Lähivõitluse naastuga ja musta Haavatumärgiga. 1945. a. kevadel võitles Pommeris. 20. aprillil 1945 autasustas Brigadeführer Heinz Harmel teda Saksa Ristiga kullas.

Pärast sõja lõppu õnnestus Olssonil jõuda lääneliitlasteni ja end neile vangi anda.

1947. aastal asus ta elama Rootsi ja abiellus seal Danzigist küüditatud sakslannaga. Töötas Stockholmis arvutispetsialistina.

Olsson suri Šveitsis Arosas südamelihase infarkti tõttu.

Kategooria:Saksamaa sõjaväelased
Kategooria:Raudristi kavalerid
Kategooria:Rannarootslased
Kategooria:Saksamaa sõjaväelased Teises maailmasõjas
Kategooria:Sündinud 1923
Kategooria:Surnud 1985