Esko Aho

Esko Tapani Aho (sündinud 20. mail 1954 Vetelis) on Soome poliitik, endine peaminister.

Poliitikukarjääri alustas ta juba enne ülikooli astumist. 1974–1979 oli ta Soome Keskpartei noorteorganisatsiooni esimees. Sellelt ametikohalt oli ennegi tähtsaid poliitikuid võrsunud. Aho õppis Helsingi ülikoolis ja lõpetas selle 1981. aastal magistrikraadiga sotsioloogias.

1978 oli Aho Soome presidendi valimistel valijamees. Hiljem oli ta selles rollis veel 1982 ja 1998.

1979–1980 oli ta Soome välisministri poliitiline sekretär. 1980–1983 oli ta Kannuse vallas majandusspetsialist.

Esimest korda valiti ta Eduskunda 1983. Aastatel1990–2002 oli ta Keskpartei esimees. Keskpartei on üks Soome kolmest suurimast erakonnast.

1991. aasta aprillis sai Aho Eduskunna eesistujaks ja oli samal aastal kõigest 36-aastaselt Soome kõigi aegade noorim peaminister. Ühtlasi oli ta sel ajal Euroopa noorim valitsusjuht. Ta moodustas paremtsentristliku koalitsioonivalitsuse (Esko Aho valitsus), mis püsis 1995. aastani. Sinna kuulusid peale Keskpartei Rahvuslik Koonderakond, Kristlikud Demokraadid ja Soome Rootsi Rahvapartei.

Esko Aho peaministriks oleku ajal sai Soome Euroopa Liidu liikmeks. Sealjuures sai tema enese erakond suurte erakondade hulgas kõige suurema toetuse maapiirkondadest ja oli Euroopa Liitu astumisele kõige rohkem vastu. Nimelt kardeti, et Soome põllumajandus ei suuda konkureerida teiste Euroopa Liidu omaga ja et Soome maaelu hääbub. Siiski esitas Soome Aho diplomaatiliste võimete tõttu 16. märtsil 1992 taotluse astuda Euroopa Liitu. Kaks ja pool aastat hiljem korraldati selle kohta rahvahääletus.

Esko Aho valitsus oli vastamisi sügava majanduskriisiga (lama), mis tulenes Soome olulise majanduspartneri Nõukogude Liidu kokkuvarisemisest. Aho valitsus rakendas karmi kärpepoliitikat, kuid sellegipoolest suurenes riigivõlg märgatavalt. Kõik see muutis valitsuse ebapopulaarseks ning osalt sel põhjusel sai Keskpartei 1995. aasta Soome parlamendivalimistel lüüa ja oli järgmised kaheksa aastat opositsioonis.

Esko Aho kaotas 2000. aasta presidendivalimiste lõppvoorus Tarja Halosele. Pärast seda töötas ta aasta Harvardi Ülikoolis loenguid pidades. 2003. aasta parlamendivalimistel ta enam Eduskunda ei kandideerinud ja loobus päevapoliitikas osalemisest.

2004. aasta juulist oli Aho Soome innovatsioonifondi SITRA esimees.

2008 lisati Aho nimi enne presidendivalimisi arvamusküsitluses võimalike kandidaatide nimekirja, kus ta jäi rahva toetuselt viimasele kohale.

1. novembril 2008 sai Esko Aho Nokia asepresidendiks ja nõukogu liikmeks.

Tunnustus
2003 Maarjamaa Risti I klassi teenetemärk

Isiklikku

Esko Aho on abielus Kirsi Ahoga. Neil on kolm poega ja üks tütar.

Ta on Madridi Klubi liige. See klubi ühendab demokraatiameelseid endisi peaministreid ja presidente ning 1. mai 2012 seisuga on sellel 89 liiget 55 riigist.

Teoseid
 "Tulevaisuus on tehtävä" (1996)
 "Pääministeri" (1998)
 "Kolme kierrosta" (2000)
 "Sattuma suosii valmistautunutta" (2003)
 "Avaimia Yhdysvaltain tuntemiseen" (2004)
 "1991: Mustien joutsenten vuosi" (2020), eestindatud "1991: Mustade luikede aasta" (2022), tlk Jaan Pärnamäe.

 Välislingid 


Kategooria:Soome peaministrid
Kategooria:Helsingi ülikooli vilistlased
Kategooria:Maarjamaa Risti I klassi teenetemärgi kavalerid
Kategooria:Sündinud 1954