Eesti haldusjaotus

Eesti haldusjaotus on Eesti territooriumi jaotus maakondadeks, valdadeks ja linnadeks. See on välja kujunenud sajandite jooksul ja seda on aeg-ajalt kohandatud aja nõuetega.

Eesti jaguneb halduslikult maakondadeks, mis on 1. järgu haldusüksused. 2. järgu haldusüksusteks ehk omavalitsusüksusteks on vallad ja linnad (vallasisesed linnad ei ole omavalitsusüksused).

 Maakonnad 

Eesti maakondi on 15:

 Lipp Maakondade lipud, vapid, teenetemärgid Vapp  Maakond Asendikaart 25px|Harjumaa vapp  ääris|40px|Harjumaa lipp  Harju maakond border|40px 25px|Hiiumaa vapp  ääris|40px|Hiiumaa lipp  Hiiu maakond border|40px 25px|Ida-Virumaa vapp  ääris|40px|Ida-Virumaa lipp  Ida-Viru maakond border|40px 25px|Jõgevamaa vapp  ääris|40px|Jõgevamaa lipp Jõgeva maakond border|40px 25px|Järvamaa vapp  ääris|40px|Järvamaa lipp  Järva maakond border|40px 25px|Läänemaa vapp  ääris|40px|Läänemaa lipp Lääne maakond border|40px 25px|Lääne-Virumaa vapp  ääris|40px|Lääne-Virumaa lipp  Lääne-Viru maakond border|40px 25px|Põlvamaa vapp  ääris|40px|Põlvamaa lipp  Põlva maakond border|40px 25px|Pärnumaa vapp  ääris|40px|Pärnumaa lipp  Pärnu maakond border|40px 25px|Raplamaa vapp  ääris|40px|Raplamaa lipp  Rapla maakond border|40px 25px|Saaremaa vapp  ääris|40px|Saaremaa lipp  Saare maakond border|40px 25px|Tartumaa vapp  ääris|40px|Tartumaa lipp  Tartu maakond border|40px 25px|Valgamaa vapp  ääris|40px|Valgamaa lipp  Valga maakond border|40px 25px|Viljandimaa vapp  ääris|40px|Viljandimaa lipp  Viljandi maakond border|40px 25px|Võrumaa vapp  ääris|40px|Võrumaa lipp  Võru maakond border|40px

 Omavalitsusüksused 
pisi|Eesti omavalitsusüksused pärast haldusreformi

Eestis on 78 omavalitsusüksust, mis jagunevad 15 linnaks ja 63 vallaks.

 Harju maakond

Anija vald
Harku vald
Jõelähtme vald
Keila linn
Kiili vald
Kose vald
Kuusalu vald
Loksa linn
Lääne-Harju vald
Maardu linn
Raasiku vald
Rae vald
Saku vald
Saue vald
Tallinna linn
Viimsi vald Hiiu maakond

Hiiumaa vald

 Ida-Viru maakond

Alutaguse vald
Jõhvi vald
Kohtla-Järve linn
Lüganuse vald
Narva linn
Narva-Jõesuu linn
Sillamäe linn

 Jõgeva maakond

Jõgeva vald
Mustvee vald
Põltsamaa vald Järva maakond

Järva vald
Paide linn
Türi vald

 Lääne maakond

Haapsalu linn
Lääne-Nigula vald
Vormsi vald

 Lääne-Viru maakond

Haljala vald
Kadrina vald
Rakvere linn
Rakvere vald
Tapa vald
Vinni vald
Viru-Nigula vald
Väike-Maarja vald Põlva maakond

Kanepi vald
Põlva vald
Räpina vald

 Pärnu maakond

Häädemeeste vald
Kihnu vald
Lääneranna vald
Põhja-Pärnumaa vald
Pärnu linn
 Saarde vald
Tori vald

 Rapla maakond

Kehtna vald
Kohila vald
Märjamaa vald
Rapla vald Saare maakond

Saaremaa vald
Muhu vald
Ruhnu vald

 Tartu maakond

Elva vald
Kambja vald
Kastre vald
Luunja vald
Nõo vald
Peipsiääre vald
Tartu linn
Tartu vald

 Valga maakond

Otepää vald
Tõrva vald
Valga vald Viljandi maakond

Mulgi vald
Põhja-Sakala vald
Viljandi linn
Viljandi vald

 Võru maakond

Antsla vald
Rõuge vald
Setomaa vald
Võru linn
Võru vald

Enne 2017. aasta haldusreformi oli Eestis 213 omavalitsusüksust. 2025. aastal ühinesid Toila ja Jõhvi vald.

 Ajalugu 
 Muinasaeg 

Muinasajal kujunesid Eestis välja kaheksa maakonda ja mõned iseseisvad kihelkonnad. Kokku oli Eestis umbes 45 kihelkonda, mis moodustasid maakonnad. Maakonnad olid Harjumaa, Järvamaa, Läänemaa, Rävala, Saaremaa, Sakala, Ugandi ja Virumaa. Iseseisvad kihelkonnad olid Alempois, Nurmekund, Mõhu ja Vaiga.

On andmeid maakondade koostööst, kuid enamasti oli Eesti väga killustatud. Nimetused pandi rahvale maakondade järgi, kus nad elasid, kuid on esinenud ka ühisnimetusi "Eesti" ja "eestlased".

 Keskaeg
Valduste piiride arengus tähistas olulist murrangut 13. sajandil Eestis toimunud maa vallutamine Põhjala ristisõdade käigus Eestlaste muistse vabadusvõitluse käigus sakslaste ja taanlaste poolt, millega moodustusid Eesti aladel uut tüüpi feodaalsed omandisuhted. Uued maaisandad tõid kaasa Lääne-Euroopas välja kujunenud tavad maade läänistamisel, mis põhjustas aja jooksul suuri muutusi piiride vedamises ja tähistamises. Tekkisid ka uued senjööri-vasallisuhted. Endised muinaskihelkonnad jagati väiksemateks kiriklikeks haldusüksusteks, kusjuures geograaﬁliselt tugines see jaotus sageli varasematele linnusepiirkondadele. 13. sajandi lõpul oli kihelkondi praeguse Eesti territooriumil 59.
pisi|Taani kuningriigi ja Saksa orduriigi valdused Liivimaal ning teised piirkonna väikeriigid 1260. aastal
1227. aastat loetakse muistse vabadusevõitluse lõpuks. Selleks ajaks olid Eestis moodustatud vallutajate poolt:
 Taani kuningriigile ja Taani kuningale Valdemar II-le alluv Põhja-Eesti, kuhu kuulusid Virumaa, Järvamaa, Läänemaa ja Rävala (Eestimaa hertsogiriik).
 Mõõgavendade ordule kuuluvas Lõuna-Eestis ja Põhja-Lätis orduvasallidele eraldatud maavaldused.
 Rooma katoliku kirikule ja Rooma paavstile tema legaadi kaudu alluvad Tartu piiskopkond, Saare-Lääne piiskopkond ja Riia piiskopkond.

Eestimaa hertsogkond kuulus Taani kuningriigile ja hertsogi tiitel kuulus Taani kuningale endale. Kõik ülejäänud Eesti alal valdusi omanud riigid kuulusid Saksa-Rooma riiki ning nende riikide juhid (ordu kõrgmeister, Saare-Lääne piiskop, Tartu piiskop, Kuramaa piiskop) olid formaalselt Saksa kuninga või otse Saksa-Rooma keisri vasallid.

Vaatamata ühisele katoliku usutunnistusele toimus pärast Eesti alade vallutamist taanlaste, sakslaste ja Rooma paavsti esindajate vahel nii varjatud kui ka avalik võitlus õiguse üle maavaldustele.
13. sajandil kujunesid välja Eesti maa-alal eri valitsejatele allunud võimkonnad:
<tr valign=top><td>
Mõõgavendade ordu / Liivi ordu:
Tallinna komtuurkond
Viljandi komtuurkond
Paide komtuurkond
Lihula komtuurkond
Pärnu komtuurkond
Karksi foogtkond (liideti 1534 Liivi ordu ordumeistri valdustega)
Pöide foogtkond (eksisteeris 14. sajandi keskel, hiljem asendati Maasilinna foogtkonnaga)
Maasilinna foogtkond
Narva foogtkond
Järva foogtkond
Põltsamaa foogtkond (liidetud Viljandi komtuurkonnaga 1480)
Toolse foogtkond (asutatud 1471. aastal)
Vasknarva foogtkond
Rakvere foogtkond
<td style="padding-right:10px">
Rooma katoliku kirik:
Riia peapiiskopkond
Tartu piiskopkond
Saare-Lääne piiskopkond

Taani kuningriik:
Eestimaa hertsogkond
<td>
Linnaõigustega linnad:
Tallinn, Lübecki linnaõigus 1248. aastast
Vana-Pärnu, tõenäoliselt Saare-Lääne stiftiõigus 1251. aastast
Tartu, Riia linnaõigust on esmamainitud 1262. aastal
Haapsalu, 1279. aastast Riia linnaõigus, 1294. aastast aga Saare-Lääne õiguse
Viljandi, hiljemalt 1283. aastast (tõenäoliselt Riia õiguse, mida esimest korda on teadaolevalt mainitud aga alles 1481. aastal)
Paide, Riia õigus 1291. aastast
Rakvere Lübecki õigus 1302. aastast
Uus-Pärnu, tõenäoliselt 1265. aastast; Riia õigust on mainitud 1318. aastal
Narva, Lübecki õigus 1345. aastast

Lisaks ilmalikele ja vaimulikele valdusüksustele oli keskajal Eesti alal üheksa linna: Tallinn (linnaõigused 1248), Tartu (enne 1262), Vana-Pärnu (1251), Uus-Pärnu (1318), Narva (1345), Paide (1291), Rakvere (1302), Viljandi (1283) ja Haapsalu (1279). Elukorraldus lähtus Liivimaal Riia õigusest ja Eestimaal Lübecki õigusest. Erandiks olid Haapsalu ja Paide, kus keskajal kehtis Riia õigus.

 16. sajand 
Rzeczpospolita alad
pisi|Liivimaa hertsogkonna ja Rzeczpospolita valdused 16. sajandi poliitilisel kaardil

Rzeczpospolita valdused olid Liivimaa hertsogkonna Pärnu vojevoodkond ja Tartu vojevoodkond. Poola valdustes oleval Liivimaal moodustati halduspiirkondadena veel 20 staarostkonda, millest Lõuna-Eestisse jäi 9: Tartu vojevoodkonda Tartu staarostkond, Põltsamaa staarostkond, Laiuse staarostkond, Kirumpää staarostkond ja Vastseliina staarostkond ning Pärnu vojevoodkonda Pärnu staarostkond, Viljandi staarostkond, Karksi staarostkond ja Otepää staarostkond.
Rootsi  alad
Rootsi võimu kehtestamisega Eestimaal 1561. aastal, andsid end vabatahtlikult Rootsi krooni alla Harjumaa, Virumaa ja Järvamaa aadlikud (4. juuni) ning Tallinna linn (6. juuni).  1581- aastal pärast Paide vallutamist, kogu allutati Rootsi võimule kogu Põhja-Eesti. 

1584. aastal ühendati Rootsi valdused Põhja-Eestis üheks provintsiks. Provintsi eesotsas oli asehaldur, keda nimetati ka kuberneriks. Provints jagunes seitsmeks linnuselääniks: Tallinna, Paide, Rakvere, Narva, Haapsalu, Koluvere ja Lihula linnuselääniks, mida juhtisid asehaldurid: Tallinnas, Paides, Rakveres, Narvas, Haapsalus, Koluveres ja Lihulas.  Tallinn kuulus iseseisva haldusterritooriumina Rootsi kuningriigi, Läänemereprovintside Eestimaa provintsi.

Linnuseläänidel, mis hõlmasid riigile kuuluvaid läänistamata maid, põhinev halduskorraldus kehtis kuni 1620. aastateni. Linnuseläänid jagunesid omakorda mõisaläänideks, mida juhtisid foogtid ja vakusteks. Ühtaegu jagunes maa, eriti aadli omavalitsuse alal, Harju, Viru, Järva ja Lääne maakonnaks. Eesti alade ühendamisega Rootsi võimu alla  moodustas Põhja-Eesti koos Hiiumaaga Eestimaa hertsogkonna ehk vürstkonna alad.

Rootsi valdused Eestimaal olid Alutaguse, Harjumaa, Järvamaa, Läänemaa ja Virumaa. Taani kuningale kuulunud Läänemaa omandati alles Põhjamaade seitsmeaastase sõja 1570. aastal lõpetanud Stettini rahulepingu. Põhjamaade seitsmeaastase sõja tulemusena läks Taani käest Rootsi valdusse Lääne-Eesti, kuid Saaremaa jäi Taani valdusse kuni Brömsebro rahuni.
Taani alad
Saaremaa kuulus Taanile. Taani valduse ajal oli Saaremaa jagatud ametkondadeks (15) ja vakusteks, mis koosnesid riigimaadest ja talumaadest: Sõrve ametkond (Jamaja kihelkond, Anseküla kihelkond, Abruka saar); Lümanda ametkond (Kihelkonna endised piiskoplikud alad); Kärla ametkond (Kärla kihelkond); Elme ametkond (Kaarma kihelkond); Karja ametkond (Karja kihelkond); Püha-Suuremõisa ametkond (osa Püha kihelkonna ja Kaarma kihelkonna alasid); Pähkla ametkond; Lõve ametkond; (Pagimoise) Pajumõisa ametkond; Nemmalli ametkond (Undval); Mustjala ametkond; Maasi ametkond (Pöide kihelkonna põhjaosad; Uuemõisa ametkond; Saaremõisa ametkond; Muhu ametkond (Muhu külad ja Kessulaid).

16. sajandi lõpul oli kihelkondi Eesti praegusel territooriumil 83.

17. sajand
pisi|Rootsi Idamereprovintsid 17. sajandil
Saaremaa oli Taani kuningriigi koosseisus kuni 1645. aasta Brömsebro rahuni, mis lõpetas aastatel 1643–1645 Rootsi ja Taani vahel kestnud sõda ülemvõimu pärast Läänemere maades.

1618. aastal läänistati Rakvere linnuselään: Rakvere linnuse ala 20 adramaa ja Toolse linnusega hollandlasele Reinoud van Brederodele (1567–1633), kes oli Hollandi saadikuna osalenud Stolbovo rahuläbirääkimistel ning 1631. aastal andis Gustav II Adolf Brederodele ka Rakvere linna. 1623. aastal läänistas Rootsi kuningas Gustav II Adolf Laiuse linnuse ja mõisa koos Jõgeva, Tähkvere ja Vaimastvere mõisaga, mis üheskoos moodustasid Laiuse linnuselääni, Henrik Klasson Flemingile.

Rootsi ajal (umbes 1629–1710) hakati seniseid kirikukihelkondade mõisapiirkondi nimetama valdadeks. Valdade piirid langesid kokku mõisate piiridega ja palju oli nn lappvaldu, mis ei moodustanud kompaktset territooriumi.

1629. aastal loovutas Rzeczpospolita Altmargi vaherahuga kõik Väina jõest põhja pool asuvad alad Rootsile, selle tulemusel läks kogu Mandri-Eesti ja Liivimaa Rootsi võimu alla. Lõuna-Eestist ja Põhja-Lätist kujunes Liivimaa ehk Liivimaa provints, keskusega Riias, kuhu kuulus ka Saaremaa, mis küll säilitas teatud eriseisundi.  Rootsi-Poola sõja (1626–1629) tulemusel vallutatud  Liivimaast ja Ingerimaa ja Käkisalmi provintsidest  moodustati 1629. aastal Liivimaa kindralkubermang.  1630. aastast said riigihaldusliku tähtsuse Liivimaa Lõuna-Eesti Tartu- ja Pärnumaa kreisid (mis olid olnud 1582–98 Poola presidentkonnad ja 1598–1625 Tartu- ja Pärnu jt Põhja-Läti vojevoodkonnad). Eesti alalt kuulusid Liivimaa provintsi Pärnu ja Tartu maakonnad, mis olid tänapäevastest vastavatest maakondadest märksa suuremad (endised Liivimaa hertsogkonna Pärnu vojevoodkond ja Tartu vojevoodkond), hõlmates kogu Lõuna-Eesti mandriosa. Lätimaalt kuulusid provintsi Riia kreis ja Võnnu kreis. Mõisate reduktsiooni ajal 1694. aastal moodustati Liivimaa kubermangus kaks distrikti. Karl XI korraldusel tõmmati nende piirid vastavalt kahe põlisrahva – eestlaste ja lätlaste – elualale (Eesti distrikt ja Läti distrikt).

Saare- ja Läänemaal: 1625. aastal müüs Rootsi kuningas Gustav II Adolf Haapsalu lossilääni koos Haapsalu linna ja sealse kindlusega krahv Jakob De la Gardie'le ja viimane ühendas selle oma teiste Läänemaal ja Harjumaal asuvate maavaldustega ning moodustas neist Haapsalu härraskonna; 1627. aastal moodustas Rootsi kuningas Gustav II Adolf Pärnu krahvkonna, mille valdajaks sai Böömimaa aadliku ja sõjamehe krahv Heinrich Matthias von Thurni poeg ooberst krahv Franz Bernhard von Thurn-Valsassina; 1628. aastal läänistas Rootsi kuninganna Kristiina Saaremaa Kuressaare krahvkonna 1648. aastal krahv Magnus Gabriel De la Gardiele,

 18. sajand 

Põhjasõja käigus vallutasid Moskva tsaaririigi väed 1704. aastal Virumaa ja Tartumaa, mis nimetati Narva provintsiks ja kuulusid 1704–1713 Ingerimaa ja Peterburi kubermangu koosseisu. Aastatel 1713–1722 kuulus Tartu provints Tallinna kubermangu.
pisi|Tallinna kubermang (1719–1783) Põhja-Eestis ja Riia kubermang (1713–1783) Lõuna-Eestis 
Põhjasõja järel läksid Eesti alad 1721. aasta Uusikaupunki rahulepingu alusel Venemaa Keisririigi valdusse: Liivimaa, Eestimaa, Ingerimaa ja osa Laadoga järvest läänes asuvast Karjala maakitsusest koos ja Viiburi lääni osaga ning linnad Riia, Dünamünde, Pärnu, Tallinna, Tartu, Narva, Viiburi, Käkisalmi ja muude eelpoolnimetatud provintside linnade, kindluste, sadamate, asulate, distriktide, randadega. Faktiliselt juba 1710. aastal Moskva tsaaririigi võimu alla läinud Eestimaal moodustati Tallinna kubermang 1719. aastal ning selle koosseisu kuulusid Põhja-Eesti maakonnad (Läänemaa, Harjumaa, Järvamaa ja Virumaa), kuna Narva piirkond liideti algselt Peterburi kubermanguga.

Pärast Põhjasõda jäi Eestimaal kehtima Rootsi haldussüsteem ja riigikorraldus. 1719. aastal viidi Moskva tsaaririigis läbi territooriumite haldusjaotuse reform, mille käigus jagati kubermangud provintsideks ja provintsid distriktideks. Tallinna kubermangu haldusjaotus, seoses tema väikese territooriumiga ei jagunenud provintsideks, vaid ainult distriktideks ja kujunes 1719. aastal järgmiselt:
Harju distrikt, milles Kuusalu, Jõelähtme, Harju-Jaani, Jüri, Juuru, Kose, Rapla, Hageri, Nissi, Keila, Madise, Risti kihelkond
Virumaa distrikt, milles< Jõhvi, Vaivara, Lüganuse, Mahu, Rakvere, Haljala, Kadrina, Jaagupi, Väike-Maarja, Simuna kihelkond
Järva distrikt, milles Ambla, Jaani, Madise, Koeru, Peetri, Anna, Türi kihelkond
Haapsalu distrikt, milles Märjamaa, Vigala, Kullamaa, Martna, Kirbla, Lääne-Nigula, Ridala, Lihula, Karuse, Hanila, Mihkli, Haapsalu kihelkond ja saared.

1727. aastal eraldati Narva maakond Peterburi kubermangust, kuid Narva linn Jaanilinnaga jäi Peterburi kubermangu

1719. aasta haldusreformi tulemusel jaotati Riia kubermang kaheks distriktiks: Liivimaa: 1 distrikt – Saaremaa distrikt ja 3 maakonda – Pärnu, Võnnu ja Tartu maakond (eraldati Narvast ja liideti Riia kubermanguga alles 1722. aastal) ning Smolenskimaa: 5 maakonnaga. 1722. aastal liideti Tartu maakond uuesti Riia kubermanguga. 1726. aastal eraldati Smolenskimaa piirkond iseseisvaks Smolenski kubermanguks ning Riia kubermangu kuulusid ainult maakonnad – kreisid, millest Lõuna-Eesti alal asusid:
Tartu kreis, milles Põltsamaa, Kolga-Jaani, Pilistvere, Laiuse, Torma, Lohusuu, Kodavere, Palamuse, Maarja-Magdaleena, Äksi, Kursi, Tartu, Võnnu, Kambja, Nõo, Puhja, Rannu, Rõngu, Otepää, Kanepi, Antsla, Põlva, Räpina, Vastseliina, Rõuge, Sangaste, Karula, Hargla kihelkond
Pärnu kreis, milles Helme, Tarvastu, Paistu, Viljandi, Suure-Jaani, Karksi, Halliste, Saarde, Tori, Pärnu, Audru, Tõstamaa, Mihkli, Pärnu-Jaagupi, Vändra kihelkond
Kuressaare kreis, 2. juuli 1731 Venemaa keisrinna Anna I ja Senati ukaasiga sai Saaremaa eraldiseisva provintsi staatuse. Saaremaa jäi eristaatusega piirkonnaks kuni 1765. aastani.

pisi|Tallinna ja Riia asehaldurkonnad, O. F. von Pistohlkorsi kaart 1783
Venemaa Keisririigi 1783. aasta haldusreformi tulemusena moodustati Tallinna ja Riia kubermangu asemel Riia ja Tallinna asehaldurkond.

1783. aasta ukaasiga moodustati endise nelja maakonna asemel viis maakonda, Paldiski linnale, milline rajati tänu soodsale asukohale Läänemere ääres, moodustati juurde ka maakond. Tallinna asehaldurkonna haldusjaotus kujunes järgmiselt:
Tallinna kreis – kreisilinn Tallinn (Tallinna linnasaras), 7 kihelkonda: Harju-Jaani, Jõelähtme, Jüri, Kuusalu, Juuru, Kose, Rapla kihelkond,
Paldiski kreis – kreisilinn Paldiski, 7 kihelkonda: Risti, Harju-Madise, Nissi, Keila, Hageri, Kullamaa, Märjamaa kihelkond, 
Haapsalu kreis – kreisilinn Haapsalu; Hiiumaa, Vormsi ja Noarootsi saared, 15 kihelkonda:Märjamaa, Kullamaa, Vigala, Kirbla, Mihkli, Haapsalu, Ridala, Martna, Lihula, Karuse, Hanila, Varbla, Lääne-Nigula, Noarootsi, Vormsi, Pühalepa, Käina, Reigi kihelkond, 
Paide kreis – kreisilinn Paide, 8 kihelkonda:Ambla, Järva-Madise, Järva-Jaani, Koeru, Peetri, Paide, Anna, Türi kihelkond, 
Rakvere kreis – kreisilinn Rakvere, 9 kihelkonda: Vaivara, Jõhvi, Lüganuse, Viru-Nigula, Haljala, Kadrina, Rakvere, Viru-Jaagupi, Väike-Maarja, Simuna kihelkond.

19. sajand
pisi|Eestimaa kubermang: Harju, Järva, Läänemaa ja Viru kreisid
pisi|Eestimaa kubermangu vallad, 1892
pisi|Liivimaa kubermang: Pärnu, Tartu, Viljandi ja Võru kreis
pisi|Liivimaa kubermangu vallad, 1892
Venemaa keisririigis olid maakonnad aadli seisuslik omavalitsusüksus, mille pädevuses olid kohtu- (vasallikohtud aastani 1889, kreisikohtud 1783–96 ja 1816–89), politsei-, kooli- (kreiskoolid 1804–72) ja rahandusringkonnad (kreisirenteid aastast 1863). Kui 1783. aastast  kehtestati Venemaa keisririigis asehalduskord, moodustati Paldiski, Viljandi ja Võru maakond, Paldiski kreis aga kaotati koos asehalduskorraga 1796. aastal. Pärnu- ja Viljandimaa ning Tartu- ja Võrumaa kujunesid pärast asehalduskorra kaotamist kaksikmaakondadeks: kreiside maakonnavalitsused asusid Pärnus ja Tartus, kuid Viljandi- ja Võrumaal olid omaette sillakohturingkonnad, kreisipolitseivalitsus ja kreisiarst. Iseseisvateks maakondadeks said Viljandi- ja Võrumaa pärast 1888. aasta politseireformi. Omavalitsuslikeks haldusüksusteks muutusid kõik Eesti maakonnad alles 1917. aastal.

Eesti- ja Liivimaa talurahvaseadustega pärisorjuse kaotamise järel (Eestimaal 1816, Liivimaal 1819) hakati mõisate kaupa valdu moodustama ning need olid algul mõisate kontrolli all (mõisavald). 1866. aastal kaotasid mõisad haldusvõimu valdade üle ning vallakogukondade valitsemise seaduse alusel, mis kehtis muudatustega 1937. aastani. 1866. aasta seadusega võeti moodustatud vald mõisniku eestkoste alt ja muudeti riiklikuks haldusüksuseks. Valdade arv oli esialgu üsna suur – üle 1000. Aastatel 1891–1893 aga vähenes valdade arv mitu korda ja aastaks 1899 oli Eestis 387 valda. 19 sajandi keskel oli kihelkondi Eesti praegusel territooriumil 102.

20. sajand
20. sajandi alguses jagunes Eesti territoorium kahe kubermangu vahel – Eestimaa kubermangu, mis omakorda olid jagatud neljaks maakonnaks: Lääne, Harju, Järva ja Viru kreis ning Liivimaa kubermangu, mis jagunes Kuressaare, Pärnu, Viljandi, Tartu, Võru kreisiks, Valga linn kuulus Valga kreisi, lõunapoolne osa praegusest Abja vallast kuulus Valmiera kreisi (kahe viimase maakonna ülejäänud tolleaegne territoorium jäi praeguse Läti Vabariigi territooriumile). 1917. aastaks oli kihelkondi Eesti praegusel territooriumil 105, (juurde moodustati 1862. aastal Häädemeeste, 1866. aastal Emmaste kihelkond ja 1911. aastal Kõpu kihelkond). 15. juuli 1917 Venemaa Ajutine Valitsuse aleviseadusega tekkis liigitus, milles esmatasandi üksused olid maakonnad, teise tasandi üksused linnad, alevid ja vallad.

 Autonoomne Eestimaa kubermang 
1917. aastal sai Eestimaa kubermang Venemaa Ajutiselt Valitsuselt autonoomia ning 12. aprillist (vkj. 30. märts) 1917 kuni 24. veebruarini 1918 olid Autonoomse Eestimaa kubermanguga liidetud  Liivimaa kubermangu eestlastega asustatud alad: Saare maakond, Pärnu maakond,  Tartu maakond, Viljandi maakond ja Võru maakond. Kubermangu uut piiri Liivimaa kubermanguga täpset kindlaks ei määratud. 10. detsember 1917. toimus Narvas referendum ning 80% elanikkonnast toetas Narva liitumist Eestimaa kubermanguga. 21. detsembril 1917 tunnistas seda otsust (Narva ja Jaanilinna eraldumist Jamburgi maakonnast ja eraldi Narva maakonna loomist, mis koosnes Narvast ja Ivangorodist) ka Eestimaa Nõukogude Täitevkomitee.
pisi|Eesti haldusjaotus (1925)

Eesti Vabariik
Kuni Eesti iseseisvuseni oli 2 maaomavalitsusühikut – kubermang ja maakond (saksapäraselt kreis). Iseseisvuse saavutamisega langes ära kubermang ja jäi alles maakond. Eesti vabariik jaotati administratiivselt kümnesse maakonda (hiljem 11). Haldusjaotuse aluseks oli Vene Ajutise Valitsuse seadus „Eestimaa kubermangu administratiivse valitsemise ja kohaliku omavalitsuse ajutise korraldamise määrus” (30.03.1917) ja selle elluviimise määrus (22.06.1917), millest tulenevalt oli kohalikuks valitsuseks omavalitsus. 1920. aastal moodustas Eesti Vabariigi valitsus lisaks olemasolevatele Harju, Järva, Lääne, Pärnu, Saare, Tartu, Viljandi, Viru ja Võru maakondadele ka Petseri maakonna ja Valga maakonna. Valga maakond moodustati 6. septembril 1920,Nr. 304. Ajutise walitsemise korra § 12-a põhjal wabariigi walitsuse poolt 6. septembril 1920 a. wastuwõetud seadus Walga ja Alutaguse maakondade asutamise kohta. Riigi Teataja, nr 45, 12. juuli 1919. enam-vähem tänapäevasel kujul, vaid senine Valga linn koos tühise ümbrusega pärines vanast peamiselt lätikeelsest Liivimaa kubermangu Valga maakonnast. Ülejäänud maakond moodustati Tartu maakonna, Viljandi maakonna ja Võru maakonna Valga-lähedastest osadest (Sangaste kihelkond, Helme kihelkond, Karula kihelkond jt).Määrus Valga maakonna maa-ala kindlaksmääramise kohta, Rahvusarhiiv

pisi|left|300px|Eesti valdade kaart. Musta kontuuriga vanad vallapiirid, punasega 1939. aastal moodustatud vallad
Vabadussõja järgse Tartu rahu kohaselt liideti Eesti territooriumiga seni Peterburi kubermangu kuulunud Narva jõe tagused alad Narva, Piiri ja Karjati vald ning Pihkva kubermangu kuulunud Setumaa alad, idapoolne osa praegusest Mikitamäe, Värska ja Meremäe valdadest. 11 maakonda jagunes 365ks vallaks. 1922. aastal moodustati Petseri maakonnas nelja valla asemel 11 valda ja 1922. aasta lõpuks oli Eesti Vabariigis 378 valda.

1920. aastal oli Eestis 12 linna: Haapsalu, Kuressaare, Narva, Paide, Paldiski, Petseri, Pärnu, Tallinn, Tartu, Valga, Viljandi ja Võru ning 14 alevit: Jõgeva, Jõhvi, Kilingi-Nõmme, Narva-Jõesuu, Nõmme, Otepää, Tapa , Türi, Antsla, Kunda, Kärdla, Mõisaküla, Põltsamaa ja Võõpsu. 1921. aastal said aleviteks Kallaste, Mustvee, Sindi ja Tõrva, 1923. aastal Elva ja Suure-Jaani, 1925. aastal Keila ning 1926. aastal Mustla. 

1926. aastal muudeti Nõmme, Põltsamaa, Tapa, Tõrva ja Türi alev nende elanike soovil linnadeks. 1927. aastal sai linnastaatuse Tõrva ja 1936. aastal Otepää.

1925. aastaks oli kihelkondi praeguse Eesti Vabariigi territooriumil 107 (juurde moodustati 1920. aastal Käru kihelkond ja Avinurme kihelkond). Maakonnad olid jagatud lisaks valdadele ka kihelkondadeks kuni 1926. aastani, kuid ametliku jaotusena Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kiriku kirikukihelkondi seejärel enam ei eksisteerinud.

Valdade arv Eestimaal säilis sellisena kuni 1921. aastal, aga järgmise 13 aastaga kaotati 18 valda, nii et 1934. aastal oli Eestis 369 valda. Suurem muudatus valdade korraldusel teostati 1939. aastal. Eesti Vabariigi presidendi 1938. aasta 7. oktoobri otsusega, mis jõustus 1. aprillil 1939 ja alles jäi 365 vallast 248.

Eesti NSV (1940–1941)
Aastatel 1940–1941 Eesti NSV halduspiirkondade jaotuses territoriaalseid muudatusi ei toimunud, säilisid Eesti Vabariigis kehtinud jaotus maakondadeks (11) aga 1940. aasta konstitutsiooniga lahutati neli linna (Tallinn, Tartu, Narva ja Pärnu) maakondadest ja moodustati vabariikliku alluvusega linnadPeeter Päll, Haldus- ja asustusüksuste terminid, Õiguskeel 2019/3 ehk vabariiklikud linnad: 

 Eesti kindralkomissariaat
Saksa Riigi Okupeeritud Ida-alade Riigiministeeriumi Ida-alade (Ostland) Riigikomissariaadi koosseisus Eesti alad Eesti kindralkomissariaadis jagunesid kuueks piirkonnaks ja üheks allpiirkonnaks. Keskus Tallinn.
Kuressaare piirkond, hõlmas Saaremaa ja Läänemaa
Narva piirkond, hõlmas Virumaa
Pärnu piirkond, hõlmas Pärnumaa ja Viljandimaa
Tallinn-linn
Tallinn-maa, hõlmas Harjumaa ja Järvamaa
Tartu piirkond, hõlmas Tartumaa, Valgamaa ja Võrumaa
Petseri allpiirkond, hõlmas Petserimaa

Eesti NSV (1944–1991)

pisi|Eesti NSV piiride muutused: 1944. aastal eraldati 75% Petseri maakonnast Eesti NSV-st Vene NFSV-le, millest moodustati Leningradi oblastisse Petseri rajoon, hilisem Pihkva oblasti Petseri rajoon. Eesti NSV-sse jäänud osa Petseri maakonnast likvideeriti ning liideti Võrumaaga (hiljem peamiselt Võru ja Põlva rajoonid)  1945. aastal eraldati Eesti NSV-st Narva-tagused vallad, Leningradi oblasti Kingissepa rajooni
1944. aasta sügisel jäi Eesti NSV territooriumil kehtima sõjaeelne administratiiv-territoriaalne jaotus (11 maakonda ja 248 valda). Vastavalt NSV Liidu Ülemnõukogu Presiidiumi 23. augusti 1944. aasta seadlusele "Pihkva oblasti moodustamise kohta Vene NFSV koosseisus" likvideeriti 18. jaanuari 1945. aasta Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlusega Petseri maakond. 1944. aasta novembris liideti Narva-tagused Eesti vallad ja Narva ülejõelinnaosa Jaanilinn, NSV Liidu Ülemnõukogu Presiidiumi seadluse 24. novembri 1944. aasta "Narva jõe idakaldal asuvate asustatud punktide arvamise kohta Leningradi oblasti koosseisu" alusel Leningradi oblastiga. Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 1945. aasta 18. jaanuari seadlusega kinnitati territoriaalsed muudatused ja tunnistati Petseri maakond likvideerituks ning selle Eestile jäänud osa liideti Võrumaaga, Narva jõgi tunnistati Eesti NSV ja Vene NFSV piiriks ning Narva-tagused vallad Virumaast lahutatuks.

4. mail 1945 otsustas ENSV Ülemnõukogu Presiidium luua Eesti NSV-s küla töörahva saadikute nõukogud. Seadlused külanõukogude moodustamise kohta võeti vastu maakondade kaupa 1945. aasta 8. augustist 13. septembrini, igas vallas loodi 2–4 külanõukogu (v.a Pakri, Prangli, Vormsi, Kihnu ja Ruhnu vald, kus külanõukogusid ei moodustatud).

1946. aastal moodustati iseseisva maakonnana Hiiu maakond, 1949. aastal aga Jõgeva maakond ja Jõhvi maakond. 26. septembri 1950. aasta seadlusega likvideeriti Eesti NSV jaotus maakondadesse ja valdadesse ning moodustati maarajoonid (39 maarajooni, mis koosnesid 641 külanõukogust).

1952. aasta 3. mai seadlusega jaotati Eesti NSV territoorium kolmeks oblastiks – Tallinna, Tartu ja Pärnu oblastiks. Oblastiline jaotus likvideeriti 1953. aasta 25. aprilli seadlusega.

1954. aasta 20. märtsil võeti vastu seadlus Eesti NSV rajoonide piiride täpsustamise kohta ja 17. juunil samal aastal seadlus külanõukogude ühendamisest, külanõukogude arvu vähendati 641lt 320le. 1959. aasta rahvaloenduse ajal oli Eesti NSVs 27 rajooni ja 320 külanõukogu.

1963. aasta alguseks kujunes välja rajoonide jaotus, mis kehtis kuni rajoonidest maakondade moodustamiseni. 1970. aastal oli Eesti territooriumil 15 rajooni ja 235 külanõukogu. 1979. aastal oli Eesti territooriumil 15 rajooni ja 213 külanõukogu.

8. augustil 1989 võttis ülemnõukogu vastu otsuse „Haldusreformi läbiviimisest Eesti NSV-s“, milles sätestati, et aastatel 1990–1994 tuleb läbi viia haldusreform, mis peab hõlmama:
rahvavõimu vabariigisisese detsentraliseerimise omavalitsuslikele juhtimistasanditele ning riikliku ja omavalitsusliku juhtimise kindlapiirilise eristamise;
 territoriaalse haldusstruktuuri reorganiseerimise. Haldusreformi alustamise tähtajaks on 1. jaanuar 1990 sellest hetkest jõustuva seadusandluse alusel“.

Kohalike rahvasaadikute nõukogude valimisseaduseRT/89/26/ 346 ja ENSV kohaliku omavalitsuse aluste seaduseÜVT/89/34/ 517 alusel valitud maakondade ja vabariikliku alluvusega linnade volikogud asusid tegevusse 1. jaanuarist 1990 tegutsesid valdade, alevite ja linnade kui esmatasandi kohaliku omavalitsuse esindusorganid valimisjärgselt vastavate asutavate kogudena, vastavate valdade, alevite ja linnade omavalitsusliku staatuse kinnitamise hetkest aga volikogudena… 1. jaanuarist 1990 olid rajoonid (15 rajooni) nimetatud ümber maakondadeks.

Taasiseseisvunud Eesti Vabariik
Eesti taasiseseisvumise protsessis, 1991. aasta 11. juulil võeti vastu Eesti Vabariigi Ülemnõukogu Presiidiumi seadlus kohaliku omavalitsuste terminite ja nimetuste korrastamise kohta, mille kohaselt kehtestati ametlikuks kasutamiseks Eesti Vabariigi maakondade nimetused:
Harju maakond (rööpnimi Harjumaa), 
Hiiu maakond (Hiiumaa), 
Ida-Viru maakond (Ida-Virumaa), 
Jõgeva maakond (Jõgevamaa), 
Järva maakond (Järvamaa), 
Lääne maakond (Läänemaa), 
Lääne-Viru maakond (Lääne-Virumaa), 
Põlva maakond (Põlvamaa), 
Pärnu maakond (Pärnumaa), 
Rapla maakond (Raplamaa), 
Saare maakond (Saaremaa), 
Tartu maakond (Tartumaa), 
Valga maakond (Valgamaa), 
Viljandi maakond (Viljandimaa), 
Võru maakond (Võrumaa).
22. veebruaril 1995 võeti Riigikogus vastu "Eesti territooriumi haldusjaotuse seadus", millega on sätestatud haldusjaotus ning haldusjaotuse üksuste piiride ja nimede muutmise kord EestisEesti territooriumi haldusüksuste nimistu kinnitamine, 	RT I 1995, 40, 567. Eesti territooriumi haldusüksuste (linnade ja valdade) nimistu:
Harju maakond
linnad: Kehra, Keila, Loksa, Maardu, Saue, Tallinn
vallad: Aegviidu, Anija, Harku, Jõelähtme, Keila, Kernu, Kiili, Kose, Kuusalu, Kõue, Loksa, Nissi, Padise, Raasiku, Rae, Saku, Saue, Vasalemma, Viimsi vald
Hiiu maakond
linnad: Kärdla
vallad: Emmaste, Kõrgessaare, Käina, Pühalepa vald
Ida–Viru maakond
linnad: Jõhvi, Kiviõli, Kohtla-Järve, Narva, Narva-Jõesuu, Püssi, Sillamäe
vallad: Alajõe, Aseri, Avinurme, Iisaku, Illuka, Jõhvi, Kohtla, Kohtla-Nõmme, Lohusuu, Lüganuse, Maidla, Mäetaguse, Sonda, Toila, Tudulinna, Vaivara vald
Jõgeva maakond
linnad: Jõgeva, Mustvee, Põltsamaa
vallad: Jõgeva, Pajusi, Pala, Palamuse, Puurmani, Põltsamaa, Raja, Saare, Tabivere, Torma vald
 Järva maakond
linnad: Paide, Türi
vallad: Albu, Ambla, Imavere, Järva-Jaani, Kabala, Kareda, Koeru, Koigi, Lehtse, Oisu, Paide, Roosna-Alliku, Türi, Väätsa vald
Lääne maakond
linnad: Haapsalu, Lihula
vallad: Hanila, Kullamaa, Lihula, Martna, Noarootsi, Nõva, Oru, Ridala, Risti, Taebla, Vormsi vald
Lääne-Viru maakond
linnad: Kunda, Rakvere, Tapa
vallad: Avanduse, Haljala, Kadrina, Laekvere, Rakke, Rakvere, Rägavere, Saksi, Sõmeru, Tamsalu (alev), Tamsalu, Vihula, Vinni, Viru-Nigula, Võsu, Väike-Maarja vald
Põlva maakond
linnad: Põlva, Räpina
vallad: Ahja, Kanepi, Kõlleste, Laheda, Mikitamäe, Mooste, Orava, Põlva, Räpina, Valgjärve, Vastse-Kuuste, Veriora, Värska vald
Pärnu maakond
linnad: Kilingi-Nõmme, Pärnu, Sindi
vallad: Are, Audru, Halinga, Häädemeeste, Kaisma, Kihnu, Koonga, Lavassaare, Paikuse, Pärnu-Jaagupi, Saarde, Sauga, Surju, Tali, Tori, Tootsi, Tõstamaa, Uulu, Varbla, Vändra (alev), Vändra vald
Rapla maakond
linnad: Rapla
vallad: Juuru, Järvakandi, Kaiu, Kehtna, Kohila (alev), Kohila, Käru, Loodna, Märjamaa (alev), Märjamaa, Raikküla, Rapla, Vigala vald
Saare maakond
linnad: Kuressaare
vallad: Kaarma, Kihelkonna, Kuressaare, Kärla, Laimjala, Leisi, Lümanda, Muhu, Mustjala, Orissaare, Pihtla, Pöide, Ruhnu, Salme, Torgu, Valjala vald
Tartu maakond
linnad: Elva, Kallaste, Tartu
vallad: Alatskivi, Haaslava, Kambja, Konguta, Laeva, Luunja, Meeksi, Mäksa, Nõo, Peipsiääre, Piirissaare, Puhja, Rannu, Rõngu, Tartu, Tähtvere, Vara, Võnnu, Ülenurme vald
Valga maakond
linnad: Otepää, Tõrva, Valga
vallad: Helme, Hummuli, Karula, Palupera, Puka, Põdrala, Pühajärve, Sangaste, Taheva, Tõlliste, Õru vald
Viljandi maakond
linnad: Abja-Paluoja, Karksi-Nuia, Mõisaküla, Suure-Jaani, Viljandi, Võhma
vallad: Abja, Halliste, Kolga-Jaani, Kõo, Kõpu, Olustvere, Paistu, Polli, Pärsti, Saarepeedi, Suure-Jaani, Tarvastu, Vastemõisa, Viiratsi vald
Võru maakond
linnad: Antsla, Võru
vallad: Antsla, Haanja, Lasva, Meremäe, Misso, Mõniste, Rõuge, Sõmerpalu, Urvaste, Varstu, Vastseliina, Võru vald.
Haldusreform

Seoses negatiivse loomuliku iibe, väljarände ja linnastumise mõjudega tõusis päevakorda haldusreform kohalike omavalitsuste arvu vähendamiseks ja nende suutlikkuse kasvatamiseks. Alates 1997. aastast kavas olnud reformi venimine on pälvinud hulga kriitikat.

2015. aasta aprillis ametisse astunud Taavi Rõivase teine valitsus seadis üheks eesmärgiks haldusreformi läbiviimise. Reformi käigus toimunud ühinemised jõustusid 2017. aastal toimunud kohalike omavalitsuste volikogude valimistega.

2016. aasta suve seisuga elas Eesti omavalitsustes keskmiselt 6178 inimest ja mediaan oli 1827. Ainult 41 omavalitsust (19%) ületas nõutava 5000 elaniku piiri. Omavalitsusüksuste keskmine pindala oli 204,08 km².

 Vaata ka 
 Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator
 KUPITS

 Viited 

Välislingid
Haldus-ja asustusjaotusest Maa-ameti geoportaalis 
Mati Laur, Tõnu Tannberg, Rajoonide aeg. Ümberkorraldused Eesti NSV haldusjaotuses, Tuna 4 / 2019, lk 98–109
 Elektrooniline Riigi Teataja. Vabariigi Valitsuse määrus 03.04.1995 nr 159 "Eesti territooriumi haldusüksuste nimistu kinnitamine".
 Kirjandus 
Liivi Uuet. Eesti haldusjaotus 20. sajandil. Teatmik. Tallinn, 2002