Aleksander Tõnisson

Aleksander Tõnisson VR I/1 (17. aprill 1875 Pööra küla, Härjanurme vald, Tartumaa – 30. juuni 1941, arvatavasti Tallinna lähistel) oli Eesti sõjaväelane (kindralmajor), Tartu linnapea ja Tallinna ülemlinnapea (1939 kuni juuli 1940).

 Hariduskäik 
Ta õppis Eesti Aleksandri linnakoolis Põltsamaal ja 1897–1899 Vilno sõjakoolis. Tõnisson kuulus korp! Sakalasse.

 Sõjaväeline teenistuskäik 
 Vene sõjaväes
Sõjaväeteenistusse astus ta 30. august 1896 teise järgu vabatahtlikuna. Pärast Vilno junkrukooli lõpetamist ülendati ta 29. oktoober 1899 alamleitnandiks, misjärel teenis kuni 30. augustini 1900 113. jalaväepolgus nooremohvitserina, 1904. aasta sügiseni pataljoni adjutandina ning siis polgu kohtu asjaajajana ja mobilisatsioonijaoskonna ülemana.

1905. aastal võttis ta 1. kütipolgu koosseisus rooduülemana osa Vene-Jaapani sõjast. Seejärel teenis kuni 1909. aasta sügiseni Riia õppepataljonis ning 24. juulini 1914 113. jalaväepolgus õppekomando ülemana ja rooduülemana.

Esimeses maailmasõjas osales ta algul pataljoniülemana ja siis polguülema abina. Lahinguväljal ülesnäidatud vahvuse ja osutatud teenete eest autasustati teda 6 aumärgi ja mõõkadega, teiste hulgas 4. järgu Püha Vladimiri ordeniga koos mõõkade ja lindiga. 1916 ülendati ta polkovnikuks. Venemaal 1856. aastast kehtestatud isikliku aadliõiguse saamise statuudi kohaselt tähendas see pärilikku aadlistaatust – seega olid ka Aleksander Tõnissoni järeltulijad aadlikud.

 Eesti rahvuslikes väeosades ja Eesti Vabariigi sõjaväes
Kui pärast Venemaa keisri Nikolai II valitsuse kukutamist 1917. aasta kevadel Eesti rahvusväeosi looma hakati, kutsuti polkovnik A. Tõnisson 1. Eesti polgu ülemaks, kellena tegutses ta 9. maist 1917. aastal. Sama aasta 6. detsembril nimetati ta 1. Eesti Diviisi brigaadiülemaks.
Võttis 1. Eesti polgu ülemana osa lahingutegevusest Riia rindel, Muhumaal ja Haapsalu piirkonnas Lääne-Eesti rannikul Pärnust Paldiskini. Oli formaalselt kõikide Vene sõjavägede juhataja selles piirkonnas.

Enamlaste võimule pääsemine Venemaal ja Vene keisririigi sõjaväe lagunemine 1917. aasta viimasel veerandil ei jätnud ka Eesti sõjaväe kohta oma mõju avaldamata. Et distsipliini ja korda noores sõjaväes alal hoida tuli polkovnik Tõnissonil väljastpoolt sissetikkuva bolševike agitatsiooni vastu võidelda. Polkovnik Aleksander Tõnisson, 1. Eesti jalaväepolgu ülemana takistas Haapsalus sõja-revolutsioonikomitee ja tööliste ja soldatite saadikute nõukogu moodustamist ja vahistas agitaatorid. Kihutajatel läks siiski korda üht osa sõjaväge enamliseks muuta, milleks bolševikke toetava Läti kütidiviiisi tagavarapolgu Tartus viibimine tublisti kaasa aitas.

1917 sügisel sattus teravasse vastuollu kohaliku enamliku vooluga. Viimaks võeti polkovnik Tõnisson Eestimaa Sõja-Revolutsioonikomitee otsuse alusel enamlaste poolt vangi ja saadeti Petrogradi, kus mõisteti surma. Pääses aga õnneliku juhuse läbi.

Vabanes pärast Bresti rahu sõlmimist, 1918. aasta märtsis.Kodumaale tagasi jõudnud pantwangid. Postimees nr 26, 30. märts 1918 Sama aasta suvel varjas ta end Saksa okupatsioonivõimude eest Soomes. Võttis osa Eesti põrandaaluse omakaitse loomisest elavalt osa.

Pärast Saksa vägede lahkumist 1918 ülendas Eesti Ajutine Valitsus ta kindralmajoriks ja nimetas Eesti sõjaväe (1. diviisi) ülemjuhatajaks. Tegelikult aga ei olnud seda sõjaväge veel olemaski ja kindral Tõnissonil tuli ainult siit-sealt kokkuastunud vabatahtlike salkadega, kellel veel pealegi sõjariistad osaliselt puudusid, sissetungivatele enamlistele jõukudele vastu astuda.
pisi|Eesti sõjaväe kõrgem juhtkond 1920. aastal, tagumine rida vasakult: kindralmajor Ernst Põdder, Dr. Arthur Lossmann, kindralmajor Aleksander Tõnisson, polkovnik Karl Parts, polkovnik Viktor Puskar, polkovnik Jaan Rink. Esimene rida vasakult: kindralmajor Andres Larka, kindralmajor Jaan Soots, Sõjavägede Ülemjuhataja kindralleitnant Johan Laidoner, Admiral Johan Pitka ja polkovnik Rudolf Reiman
Kui pärast kindral Johan Laidoneri Tallinna jõudmist detsembris 1918 vägede ülemjuhatus tema kätte usaldati, juhtis kindralmajor A. Tõnisson Vabadussõjas 1. diviisi ülemana sõjategevustNimetused., Riigi Teataja, nr. 5, 7 detsember 1918 Viru rindel, kus oma kõige suuremad võidud võitis – Rakvere ja iseäranis Narva said tagasivõetud. Aleksander Tõnisson nimetati Narva rinde ülemjuhatajaks, Ajutise Valitsuse poolt  2. detsembrist 1918Nimetused. Narma wäerinna ülemjuhatajaks on Ajutise Walitsuse poolt end. I Eesti polgu ülem Tõnisson nimetatud, 2. dets. arwates., Riigi Teataja, nr. 5, 7 detsember 1918. 1919. aasta detsembris määrati Viru rinde ülemaks. Desarmeeris ja interneeris edukalt taudidest nakatatud Loodearmeed.

Pärast Vabadussõda oli A. Tõnisson vaheldumisi 1. ja 3. diviisi ülem, ühtlasi ka Sõjanõukogu liige. 1920 juulist oktoobrini sõjaminister. 1930–1932 oli ta väeosaülemate aukohtu esimees. 1932. aasta novembrist 1933. aasta maini kaitseminister, määrati 1933 kaitseministri nõukogu alaliseks liikmeks. 21. novembril 1933 avaldati talle Vabariigi Valitsuse otsusega tänu 15-aastase teenistusjuubeli puhul  

Tõnisson läks 1934. aastal erru. Ta arreteeriti Nõukogude okupatsioonivõimude poolt ja tõenäoliselt lasti suvel 1941 kuskil Tallinna lähistel maha.

 Poliitiline tegevus 
1934–1939 Tartu linnapea. 1939 valiti Tartu linnavolinikuks. 26. juulil 1935 määras majandusminister ta kirjastusühisuse Postimees sekvestrivalitsuse esimeheks, 10. oktoobril 1936 valiti Aleksander Tõnisson kirjastusühisuse nõukogu esimeheks. 1939 kuni juulini 1940 oli ta Tallinna ülemlinnapea. 1937 Rahvuskogu liige ja abiesimees. I Riigivolikogu valimistel kandideeris ta Põhiseaduse Elluviimise Rahvarinde kandidaadina 45. valimisringkonnas, kuid kaotas Jaan Tõnissonile ja nimetati Riigihoidja poolt I Riiginõukogu liikmeks. Kaitseliidus teenivate väeosa ülema õigusteta vanemohvitseride aukohtu esimees (1936). Isamaaliidu liige.

 Tsitaadid 

Tunnustus
Aleksander Tõnisson leidis äramärkimist:
 Vene Keisririigilt 
Vene-Jaapani sõja mälestusmedal (1904–1905)
Romanovite koja 300. aastapäeva mälestusmedal (1613–1913)
Püha Anna orden, IV järk
Püha Stanislavi orden, III järk
Mõõgad ja lehv Püha Stanislavi ordeni juurde
Püha Anna orden, III järk mõõkade ja lehviga
Püha Stanislavi orden, II järk mõõkadega
Püha Anna orden, II järk mõõkadega
Püha Vladimiri orden, IV järk mõõkade ja lehviga 
Keiser Nikolai II nimeline tänu
 Eesti Vabariigis 
Vabadusrist, I liik 1. järk, 23.02.1920
Eesti Punase Risti teenetemärk, III klass, 22.02.1921
Eesti Vabadussõja mälestusmärk
Eesti Punase Risti teenetemärk, I järk II aste, 19.02.1927
Eesti Tuletõrje kuldrist, I järk, 14.09.1928
Kotkaristi I klassi teenetemärk mõõkadega, 06.06.1930
Valgerist, III klass, 01.02.1932
Eesti Punase Risti teenetemärk, I järk I aste, 20.02.1933
Narva Eesti Vabadussõjalaste Liidu auliige
Eesti Vabadussõjalaste Liidu auliige, 17. detsember 1933 (Ainus auliige koos kindralmajor Ernst Põdderiga.)
Tartu VTÜ kuldrist, I järk, 26.05.1935 
Eesti Tuletõrje kõrgem hoolsusmärk, 06.06.1935
Uue Põhiseaduse mälestusmärk, I järk, 14.08.1937
Eesti Skautide Maleva Svastika, I ja II järk
Eesti Loomakaitse Liidu Roheline Rist
Looduskaitsemärgi II järk, 1940

 Välisriikidelt 
Poola Sõjarist (Vaprate Rist), 03.04.1922
Läti Kolme Tähe orden, II klass, 16.02.1928
Poola Taassünni orden, II klass, 03.12.1930
Rootsi Mõõgaorden (komandöri rist), I klass, 28.06.1932
Soome Valge Roos (komandöri rist), I klass, 02.08.1932
Läti Kolme Tähe orden, I klass, 16.11.1932
Tšehhoslovakkia Valge Lõvi ordeni suurrist, 23.12.1932
Belgia Krooniordeni suurrist, 01.04.1933
Ungari Teeneteordeni suurrist, 31.12.1933

Mälestuse jäädvustamine
pisi|Aleksander Tõnissoni mälestustahvel (2009) Tartus Magasini tänaval
Jõhvi keskväljaku haljasalal on Aleksander Tõnissoni monument.

Alates 2005. aastast korraldab Kaitseliit Alutaguse malev Aleksander Tõnissoni mälestuseks tema sünniaastapäeval spordivõistlust "Kindrali jooks".

14. augustil 2002 avati Aleksander Tõnissoni sünnitalus tema mälestuskivi.

2009. aastal paigaldati Tõnissoni kunagisele eluasemele Tartus Magasini tänav 12a mälestustahvel.

 Isiklikku 
Tema venna Johannnese poeg oli koduloolane ja muinsuskaitsja Jüri Tõnisson.

Aleksander Tõnisson oli abielus Selma Tõnissoniga (suri 22. detsembril 1981 Tallinnas). Abikaasa ja noorem poeg Leo küüditati 1941. aastal Kirovi oblastisse, vanemale pojale Aleksandrile (Leksile) määrati karistuseks 25 + 5 aastat.

 Viited 

 Kirjandus 
1. diviisi ülem kindralmajor Tõnisson. Sõdur nr 17, 12. juuli 1919, lk 1
 Tartu linnapea jutuajamine ajakirjanikele. Kaja nr 103, 4. mai 1934, lk 4
 Kindr. Tõnissoni vaimustatud tunnustus tööle omavalitsuses. Põhja Kodu nr 57, 24. mai 1934, lk. 3
 A. Tõnisson asus Tallinna linnaomavalitsust juhtima. Uus Eesti nr 349, 22. detsember 1939, lk 6
 Unustamatu. Kindral Aleksander Tõnisson. Artikleid ja mälestusi. Koostajad Leo Tõnisson, Leho Lõhmus. Tallinn: SE & JS, 2004
 Jaak Pihlak. "Põltsamaa kihelkond ja Vabaduse Risti vennad". Viljandi Muuseumi aastaraamat, 2006, lk 206–208
Margit-Mariann Koppel. Kindralmajor Aleksander Tõnissoni sünnitalu sai mälestuskivi. // Kultuur ja Elu
Arnold Matteus. Kui linnapeaks oli kindral Edasi, 1–7. oktoober 1987

 Välislingid 

Kategooria:I Riiginõukogu liikmed
Kategooria:Põhiseaduse Elluviimise Rahvarinde poliitikud
Kategooria:Riigikaitse Nõukogu liikmed
Kategooria:1. Diviisi ülemad
Kategooria:3. Diviisi ülemad
Kategooria:Eesti kindralkubernerid
Kategooria:1. Eesti jalaväediviisi koosseis
Kategooria:1. Jalaväerügemendi ülemad
Kategooria:Eesti kindralmajorid
Kategooria:Eesti Sõjaväelaste Ülemkomitee liikmed
Kategooria:Vabadussõja veteranid
Kategooria:Tartu linnapead
Kategooria:Tartu linnavolikogu liikmed
Kategooria:Tallinna linnapead
Kategooria:Eesti kaitseministrid
Kategooria:Eesti loomakaitsjad
Kategooria:Vilno sõjakooli vilistlased
Kategooria:Korporatsioon Sakala liikmed
Kategooria:Vabadusristi I liigi 1. järgu kavalerid
Kategooria:Kotkaristi I klassi sõjalise teenetemärgi kavalerid
Kategooria:Eesti Punase Risti III klassi teenetemärgi kavalerid
Kategooria:Eesti Punase Risti I järgu II astme teenetemärgi kavalerid
Kategooria:Eesti Punase Risti I järgu I astme teenetemärgi kavalerid
Kategooria:Kolme Tähe ordeni kavalerid
Kategooria:Looduskaitsemärgi kavalerid
Kategooria:Püha Anna IV klassi ordeni kavalerid
Kategooria:Püha Anna III klassi ordeni kavalerid
Kategooria:Püha Anna II klassi ordeni kavalerid
Kategooria:Püha Vladimiri IV klassi ordeni kavalerid
Kategooria:Püha Stanislavi II klassi ordeni kavalerid
Kategooria:Püha Stanislavi III klassi ordeni kavalerid
Kategooria:Hukatud Eesti poliitikud
Kategooria:Sündinud 1875
Kategooria:Surnud 1941