Sinikael-part

Sinikael-part (Anas platyrhynchos) on partlaste sugukonda pardi perekonda kuuluv linnuliik. Sinikael-part on ujupart.

Paljud kodustatud parditõud pärinevad sinikael-pardist.

Sinikael-part on keskmise suurusega part, kelle kehapikkus jääb ligikaudu 50–65 cm ning kehakaal 0,7–1,6 kg. Isaslinnul on pesitsusajal iseloomulik roheline pea ja kontrastne sulestik, emaslind on pruunikirju ja tagasihoidlikuma välimusega, mis aitab tal pesitsusajal paremini varjuda. Selline suguline dimorfism on partlaste seas levinud ning seotud sigimiskäitumisega.

Sinikael-part on ökoloogiliselt oluline liik, kes mõjutab veekogude elustikku oma toitumise ja liikumise kaudu. Liik on kohastunud eluks erinevates märgalades ning tema populatsioonid on Põhja-Euroopas olnud viimastel aastakümnetel stabiilsed, kuigi piirkonniti on täheldatud ka muutusi arvukusesLangendoen, T., Lehikoinen, A., Lindström, Å., Lorentsen, S.-H., & Nilsson, L. (2013). The status of the Nordic populations of the Mallard (Anas platyrhynchos) in a changing world. Ornis Fennica. https://www.researchgate.net/publication/235983659_The_status_of_the_Nordic_populations_of_the_Mallard_Anas_platyrhynchos_in_a_changing_world.

 Alamliigid 
 Anas platyrhynchos diazi Ridgway, 1886
 Anas platyrhynchos conboschas C. L. Brehm, 1831
 Anas platyrhynchos platyrhynchos Linnaeus, 1758

pisi|Emane ja isane sinikael-part lennul
pisi|Isased pardid
pisi|Isaslind koos kahe toitu otsiva emaslinnuga
pisi|Lõuna-Soomes talvitujad
 Levila 
Sinikael-part on laia levilaga partlane, kes eluneb Euroopas, Aasias, Põhja-Aafrikas ja Ameerikas. Neis paigus on ta ka enamasti arvukaim partlane. Migreeruvad linnusalgad talvituvad Lõuna-Aafrikas, Uus-Meremaal ja Austraalias ning mujalgi.

 Ränded ja talvitumine 
Sinikael-pardi salgad saabuvad Eestisse märtsis ja lahkuvad oktoobris-novembris. Nende kõrgeimaks lennukõrguseks on tänapäevaste radaritega mõõdetud 6400 m.

Enamik põhjapoolsemate alade sinikael-parte on rändlinnud, kes veedavad talve lõunapoolsematel aladel, üksikud on ka talvitujad, ka Eestis. Sinikael-pardi pesitsusaegset arvukust Eestis hinnatakse 30 000 – 50 000 paarile, talvist arvukust 10 000 – 20 000 isendile.

 Kirjeldus 
Sinikael-partide anatoomia on kohastunud eluga nii soolases vees (rannikumeres) kui ka magevees (nagu järved, jõed, tiigid, soised alad, oja).

 Suurus 
Sinikael-partide suuruses vabas looduses elades on soolised iseärasused: isased on keskmiselt 50–63 cm ja emased 20–47 cm pikkused (keskmine kaal vastavalt 800 g kuni 1,4 ja 2 kg). Pardimaksa tootmisele spetsialiseerunud pardikasvandustes, kus linde nuumatakse, saadakse keskmiselt 70-grammise maksa asemel 600–900-grammine maks ning ka linnud ise kaaluvad üle 3–4 kilo.

 Eluiga 
Sinikael-partide eluiga looduses on vähe uuritud. Hinnanguliselt on see 7–10 aastat, vangistuses (sealhulgas loomaaedades) elavate partide keskmine eluiga on 15 aastat. Vähem vilunud vaatlejad saavad ulukveelindude vanust määrata sulestiku värvi järgi: suguküpsete emaslindude sulestik on veidi kahvatum ja jalad laigulised.

 Sulestik 
Sinikael-partide sulestik on üsna kirju ja seda mitte üksnes sugulise diformismi mõttes, kus isaste sinikael-partide kaela ümbris violetselt helkiva ja säravana tundub. Sulgi on kahesuguseid – kattesuled ja udusuled. Partidel toimub sulgimine kaks korda aastas – suvel ja sügisel, kusjuures iga sulgimisega asendatakse teatud suleliik, nii on lindudel kehal ka eelmise sulestiku sulgi.

 Värvus 
Sinikael-partide värvus on pruun erinevates toonides, looduses märkamatuks aitavad jääda tumedamat värvi laigud. Pardipojad on sündides beežikas-pruunid, mustade träpsudega. Isaslindude paaritumissulestikul on pea tume ja kaelapiirkond violetselt sinakas valge kraega, rinnaesine aga tumedam.

Partide tiivaulatus on 81–90 cm.

 Päranipunääre 
Nagu teistel veeloomadel paikneb ka sinikael-partidel saba piirkonnas nahaaluste näärmete paar ehk kahesagaraline päranipunääre.

Näärmed eritavad õlijat (rohkelt rasvollust, D-vitamiini eelvitamiini jm kemikaale) sekreeti, mille koostis ja kogus ning muud tuvastatavad omadused on igal linnul ja igal ajal erinevad. Aga üldiselt teatakse, et sekreeti kantakse noka abil sulgedele sugemisel, igapäevasel sulestiku hooldamisel. Sellel on oma roll mängida ka partneri valikul, seksuaal- ja pesapunekäitumisel ja samuti määritakse eritisi munetud munadele ja ka vastsündinud pardipoegadele.

 Sugemine 
Sinikael-pardid soevad end üsna tihti ja põhjalikult. Õhku täis soetud ning põhjalikult "õlitatud" sulestik on vetthülgav. Kui sulestik määrdub või kattub saastega (nt õlireostus) kaotab sulestik suure osa oma võimekusest ning veelinde ähvardab hüpotermia. Kuna sinikael-part (ja ka teised veelinnud) hakkab kiiresti sulestikku puhastama ning neelab suurtes kogustes mürgist toornaftat siis väga suure tõenäosusega, ehk nii 80% juhtumeist, lind sureb.

 Kehatemperatuur 
Vee soojusjuhtivus on 27 korda suurem kui õhul. Seetõttu vajavad sinikael-pardid ellujäämiseks suurel hulgal kaloreid. Ka külmas vees püüavad nad hoida oma kehatemperatuuri 39–41 °C juures, see eeldab aga väga kiiret ainevahetusprotsessi. Kui satute märkama parte, kes keset talve maapeal liikumatult istuvad, siis soojendavad linnud oma jalgu, sest jalad on partidel sulgedeta ning kipuvad kiiresti külmakahjustusi saama.

 Pea 
Pea koos lühikese kaelaga on voolujooneline. Silmad asuvad pea mõlemal küljel ning nägemine on võrreldes inimeste omaga hea. Kuulmekäigu avadel on klapisarnane anatoomia, mis võimaldab need vee all viibides sulgeda, et kuulmine ei kahjustuks. Välisava on raske eristada, see on sulgedega kaetud. Sinikael-part kuuleb heli, mis on sagedusega 3000–8000 hertsi.

Sinikael-partidel ei ole hambaid. Noka siseküljed on varustatud aukudega, liigutades keelt kiirelt üles-alla tõmmatakse söök sisse ning "kulistatakse" alla. Pardid neelavad ka peenikesi kive ja muud anorgaanilist materjali.

 Jalad 
Nii emas- kui ka isaslindudel on kaks üsna jässakat oranživärvilist kolme varbaga jalga, mis asuvad tagakeha allosas. Varbad on ühendatud ujunahkadega ja lõpevad küünistega.

 Käitumine ja elupaik 
pisi|Parte võib näha ka puu otsas. Tartu, aprill 2015
Sinikael-part asustab peamiselt järvi, jõgesid, märgalasid ja rannikualasid. Ta on kõigesööja, toitudes veetaimedest, seemnetest ning selgrootutest organismidest. Liik on sotsiaalne ning väljaspool pesitsusaega kogunevad linnud sageli suurtesse parvedesse.

Uuringud on näidanud, et tehistingimustes kasvatatud ja loodusesse lastud isendite liikumismustrid võivad erineda looduslike populatsioonide omadest, mis võib mõjutada liigi ökoloogiat ja populatsioonidünaamikatNichols, J. D., et al. (2024). Local movements of farmed-released versus wild mallards and implications for ecology and management. Wildlife Biology. https://nsojournals.onlinelibrary.wiley.com/doi/10.1002/wlb3.01259.

 Toitumine 
Sinikael-pardid vajavad ellujäämiseks kuni 1/5 oma kehakaalust koguses toitu. Haudeajal suureneb emaste norm veel 20%. Linnud söövad ööpäev läbi seemneid, taimi, putukaid ja molluskeid.

Toidu hankimise eesmärgil pardid ei sukeldu, nad üksnes küünitavad toidu järele.Loomade elu, V kd, lk 98. Linnud sukelduvad vaid siis, kui on saanud haavata ja püüavad põgeneda.

 Pesitsemine 
Rühmiti elamist antud liigil, nagu seda linnatiikides näha, looduses veenvalt tõestada pole suudetud. Rühmiti elamine ei sobi isaslindude temperamentse käitumusega. Juba enne paaritumisperiood kevadtalvel esineb kaklusi, territooriumide ülevõtmisi ja emaslindude vägisivõtmist. Küll aga rändavad sinikael-pardid, mitte kõik, väikeste salkadena lõunasse.

 Paaritumine 
Paaritumisrituaali käigus näitab isane emaslinnule oma sädelevat sulestikku ning ujub ümber emase kas väljasirutatud kaelaga või pea seljal hoides. Isane tõstab keha veest niipalju, et oma rinnasulgi kohevile ajada ja laseb noka vahelt vett, ise samal ajal vilistades. Lõpus ajab isaslind peasuled turri, kaela pikaks ja ujub ägedalt ringi. Paaritumine toimub vees. Paarid tekivad ammu enne pesitsushooaega, paaritumisrituaale võib näha juba talvel.

Pardi iseloomulik häälitsus on seotud linnu üsna pika hingetoruga (u 15 cm). Isaste häälitsused on nasaalse kõlaga ja vahel vilistavad, emastel äratuntav – prääks-prääks. On uuritud seoseid lindude paaritumiseelsetel häälitsustel linnu isikuga. Uuringud näitavad, et lindude seksuaalne enesereklaam "laulu" kaudu on väga tugev seksuaalse käitumise modelleerija ning emaslinnud on varmamad paarituma isaslindudega, kes on riskialtimad.

Paar ei püsi koos kuigi kaua: isane lahkub kui emane asub hauduma ja läheb teiste isastega koos sulgima. Paarid on tavaliselt monogaamsed, kuid on täheldatud ka "jõuga" paaritumist, mille käigus mitmed isased ajavad taga üht emaslindu. Saanud emase kätte, taovad nad teda nokaga ja vastupanu nõrgenemisel paarituvad kordamööda.

Emane valib pesitsemiseks territooriumi oma sünnipaiga lähedal ja pesitseb seal aastast aastasse. Partide päevane lennuraadius võib alata 20 km. Uurijad täheldanud, et pesakoha valikul lähtub emane sinikael-part oma sünnipaigast, emaste lindude paigatruudus ehk sünnikohta naasmine on kindlam kui isaslindudel.
pisi|Emane sinikael-part poegadega

 Pesa 
Pesa ehitatakse hästi varjatud paika maapinnal. Aprillis-mais muneb emaslind 9–13 muna, munetakse tavaliselt 1 muna päevas, haudumine algab pärast viimase muna munemist. Haudumise ajal ääristab emaslind pesa oma kõhusulgedega, millega katab munad, kui pesalt lahkub. Pojad kooruvad 26–28 päeva pärast, ema juhatab nad vette ja enam pessa tagasi ei tule. Pojad on algusest peale võimelised ise sööma ja ujuma, kuid jäävad ema kaitse alla, kuna nende sulestik pole veekindel ja veekindlaks saab seda teha ainult ema. Sinikael-part on suurepärane ema, kes hoolitseb ja kaitseb oma poegi ennastsalgavalt. Täielik sulestik kasvab poegadele ca 10 nädalaga. Pojad saavad lennuvõimelisteks 50–60-päevaselt. Emaslinnud saavad suguküpseks eeldatavasti teise eluaasta alguseks ja isaslinnud veidi hiljem.

Kui pesa hävib, muneb emaslind tavaliselt uue kurna. Eduka pesitsuse korral piirdub ta ühe kurnaga aastas.

 Ohud 
 Looduslikud vaenlased 
Sinikael-parte, sealhulgas nii pardipoegi kui ka pesakondi, ohustavad teised linnud nagu hõbekajakad ja varesed, metsloomad nagu rebased, saarmad ja rotid ning keskkonnareostus.

 Haigused 
Sinikael-pardid on vastuvõtlikud paljudele haigustele: neerukivid, maksatsirroos, südamelihase põletik, kopsupõletik, seedeelundkonna haigustest tingitud kõhnumine ja söömisvõimetus ning vähkkasvajad, aju- ja südamehaigused. Lisaks lindude difteeria, koolera, tuberkuloos jpt teised haiguslikud seisundid.
Haiguste tõttu sureb suur osa parte juba poegadena.

Suurimaks ohuallikaks erinevate haiguslike seisundite ravi ebaõnnestumisel on teiste loomade raviks ja uurimiseks kasutatavate kemikaalide sattumine veekogudesse, mis võib muuta lindudel esinevad viirused viirustevastastele ravimitele resistentseks.

 Endoparasiidid 
 helmintoosid
 prostogonimoos
 notokotüloos
 kapillarioosid
 ektoparasiidid
 lestad,
 puugid,
 algloomad: toksoplasmoos (Toxoplasma gondii encephalitis)
 viirused: linnugripp A (H5N1), B, C jt
 bakterid: bakteriaalne kopsupõletik (Klebsiella pneumoniae)
 seenhaigused: klamüdioos, aspergilloos

 Linnugripp A(H5N1) 
Pardid on linnugrippi põhjustavate A-tüüpi gripiviiruste peremeesorganismid.

 Inimtegevus 
Eesti sise- ja avaveekogude vetes ja kallastel elunevaid sinikael-parte ohustavad
 veekeskkonna tugev saastatus, mis kutsub esile lindude massilisi haigestumisi;
 koduterritooriumi häirimine ja hävitamine (ehitustegevus, maaparandustööd) ning saastamine;
 laevade, paatide ja muude veesõidukite töömüra;
 kanalisatsiooni ja reoheitmete torude suudmetesse lõksu sattumine;
 kalapüügivõrkudesse sattumine;
 kalakonksu otsa sattumine;
 mürkkemikaalide (nt ravimid) ning elavhõbeda, tina, tsingi ja muude mürgiste metallide jäägid keskkonnas;
 relvadega tapmine;
 liiklusõnnetused jne;
 massiline salaküttimine rännete ajal.

 Looduskaitseline staatus 
Sinikael-pardi küttimine vabas looduses ei ohusta liigi ellujäämist ning liik loetakse seetõttu Eestis mitteohustatud liigiks. Ülemaailmselt on piirkondi, kus sinikael-parte peetakse nende suure sisseelamisvõime tõttu invasiivseks ja teisi ohustavaks liigiks.

 Kasutamine ja tähtsus 
Sinikael-part on oluline jahilind ning kultuuriliselt tuntud liik paljudes Euroopa riikides. Samuti kasutatakse teda teadusuuringutes mudelliigina, kuna ta on laialt levinud ja hästi uuritud. Eestis ei ole liik ohustatud ning tema seisundit hinnatakse stabiilseks.

 Part kultuuris 
Hanelised (Anseriformes) on elanud arvatavasti alates pleistotseeni kesk- ehk hilisperioodist (0,5 miljonit kuni 11 000 aastat tagasi).

2240 eKr kaunistused Vana-Egiptuse kuninga Teti (VI dünastia) nõuandja Mereruke hauakambris tõendavad, et Egiptuses kütiti ja kasvatati Niiluse delta kallastel parte selleks eraldi ehitatud piirdealadel. Egiptlasi peetakse ülirasvunud maksaga veelindude kasvatuse leiutajaiks foie gras tarbeks. 484–425 eKr kirjeldas Herodotos kuidas egiptlased sõid ulukpardi marineeritud liha aasta läbi. 460–370 eKr on Hippokrates kirjeldanud ulukpardi lihast valmistatud delikatesside erilist õrnust. 116–27 eKr kirjutas Vana-Rooma õpetlane Marcus Terentius Varro muuhulgas sellest kuidas ulukparte vangistuses kasvatada – korjata pardimunad ning asetada need väljahaudumiseks koduhanede pesadesse.

18. sajandil klassifitseeris teadaolevalt Linnaeus esimesena sinikael-pardi. 19. sajandil märkas Charles Darwin, et ulukparte on lihtne kodustada ja aretada, kuid kodustatud pardid kaotavad kiiresti lennuvõime.

 Viited 

 Kirjandus 
 Angelika G Denk, Male and Female Reproductive Tactics in Mallards (Anas Platyrhynchos L), jaanuar 2005, München
 Dominic Couzens.Linnud, Euroopa linnuliikide täielik käsiraamat, Varrak, 2005.

 Välislingid 


 Sissekanne ADW-s
 Sissekanne ITIS-es
 Sissekanne National Geographicus

Kategooria:Partlased
Kategooria:Eesti hanelised