36. Kaitsepataljon

36. kaitsepataljon ehk 36. kaitsepataljon Arensburg (Schutzmannschaft Front Bataillon nr. 36 ehk Schutzmannschaft Front Bataillon 36 Arensburg) oli Teise maailmasõja ajal Saksa okupatsioonivõimude poolt Eestis moodustatud sõjaväeüksus.

Kuna Saksa seaduste kohaselt võisid Saksa Wehrmachtis teenida üksnes Saksa riigi kodanikud, moodustati ning allusid kaitse- ja edaspidi ka politseipataljonid administratiivselt SS-i ja politsei kõrgeimale komandörile Reichsführer-SS Heinrich Himmlerile läbi SS-Oberstgruppenführer ja Generaloberst der Polizei Kurt Daluege. Sõjapiirkondades ja Wehrmachti tagalapiirkonnas olid kaitsepataljonid operatiivselt allutatud nii Wehrmachti kui Relva-SS-i tagala või rindeüksustele.

Kuna pataljon moodustati Saksa Korrapolitsei alluvuses, nimetati pataljoni ka politseipataljoniks, ehkki kaitsepataljonid nimetati ümber politseipataljonideks alles 9. detsembril 1943, kui 36. kaitsepataljon oli juba laiali saadetud.

Pataljoni suurus oli 600 meest. 

Juhtkond ja koosseis
Pataljoniülemad:
kapten Alo Tarjo,
major Julius Reinter, 1. aprill 1942 –,
leitnant Harald Riipalu alates 23. november 1942
Pataljoni koosseis:
1. kompanii, ülem nooremleitnant Johannes Laul, moodustati Haapsalus;
1. rühm, ülem leitnant Leonhard Riit,
2. rühm, ülem leitnant Juhan Kukk,
3. rühm, ülem leitnant Valter Allase,
laskurrühm, ülem ülemleitnant Viktor Vakar,
2. kompanii, ülem nooremleitnant Hermann Koppel, moodustati Kuressaares; ülem hiljem leitnant Karl Palm
1. rühm, ülem leitnant Elmar Lipping,
2. rühm, ülem ülemleitnant Eduard Väärsi,
3. rühm, ülem leitnant Viktor Ermus,
laskurrühm, ülem leitnant Lembit Vaher 
3. kompanii, ülem nooremleitnant Alo Tael, moodustati Kuressaares; 
1. rühm, ülem leitnant Artur Tammaru,
2. rühm, ülem leitnant Elmar Vilumäe,
3. rühm, ülem leitnant Viktor Piho,
laskurrühm (oli tegelikult orkester), ülem leitnant Hans Lossmann
4. kompanii, ülem nooremleitnant Karl Palm, moodustati Kärdlas;

Isikkoosseis
Vabatahtlik kaitsepataljon värvati väegrupi Nord tagalateenistuseks ning formeeriti Haapsalus ja Lääne-Eesti saartel alates 23. novembrist 1941. Algselt oli pataljoni staabi asukohaks oli määratud (Eesti sõjaväe Lääne-Saare sõjaväeringkonna hoone Ehte tänav 9) Kuressaares (saksakeelne nimi Arensburg, millest ka pataljoni nimi „Schutzmannschafts-Bataillon 36 Ahrensburg”. Raskete jääolude tõttu viidi staap siiski Haapsallu. 21. jaanuaril 1942 liideti pataljoniga 31. ja 34. Kaitsepataljoni mehed.
Pataljoni formeerimist ja väljaõpet jätkati 9. aprillist 1942 Tartus, kus liideti pataljoniga ka puhkpilliorkester. Puhkpilliorkester andis edaspidi väeosa paiknemiskohtades (asulates, linnades) paar korda nädalas kontserte.

Tegevus
Väljaõppe järel lahkus pataljon Tartust 2. augustil 1942 rongiga Saksa vägede poolt okupeeritud Lääne-Valgevenesse (enne Teist maailmasõda Poola koosseisus) Navajelniasse (venepäraselt Novojelnja, poola Nowojelnia), kuhu jõuti 5. augustil, edasi mindi jalgsirännakuga Navahrudaki (venepäraselt Novogrudok). 

Navahrudakis rakendati pataljon pärast paaripäevast puhkust partisanivastasesse võitlusse ja väidetavalt juudi elanikkonna likvideerimise operatsiooni. Ülesandele sõideti veoautodel, pärast ülesande täitmist viidi mehed tagasi alalisse majutuskohta. Võitlus valgevene partisanide vastu oli pataljoni esimeseks tuleprooviks. Selles said haavata Juhan Kukk ja Aleksander Kiri, langes Manfred Westerboom.

25. augustil 1942 lahkus pataljon Valgevenest Stalingradi rindele.

6. septembril 1942 jõuti Ukrainasse Hanžonkovo (ukraina Hanžonkove; praegu Makijivka linna koosseisus) raudteejaama Stalino lähedal ning alustati seal ja Tšõstjakove linna (praegu Donetski oblastis) tööstusrajoonis vangilaagrite ehitust ja valvet. Pataljoni staap ja 3. kompanii 3. rühm olid Stalag 385 valves Tšõstjakoves, 1. kompanii valvas Stalag 312 Tšansekovos ning 2. ja 3. kompanii Stalag 385 Katõkis. Sõjavangid tegelesid söekaevanduste taastamisega ning pataljon rakendati nende valvesse töökohtadel. 19. novembrini saadeti pataljon Stalingradi rindele Tširi jõe äärde. Enne väljasõitu sai pataljon täieliku saksa rindevarustuse, sh relvastuse.

 36. kaitsepataljon Stalingradi lahingus 
, Pealetungioperatsioon Uranus, Idarinne (Teine maailmasõda)#Talvelahingud 1942–1943
pisi|Stalingradi lahingu skeem, Rumeenia 3. armee asukohaga
pisi|Pealetungioperatsioon Uranus, 19.–23. november 1942
22. novembril 1942 sõitis pataljon Stalingradi alla Surovikino jaama, sekkudes käigult jaama lähedal toimuvasse lahingusse. Samal õhtul haigestus pataljoni ülem Julius Reinter, kes saadeti kodumaale ravile. Teise versiooni kohaselt vallandas pataljoni sideohvitser kapten Gierhake Reinteri pataljoniülema kohalt suutmatuse tõttu pataljoni lahinguolukorras juhtida . 23. novembril määrati uueks pataljoniülemaks 3. kompanii ülem Harald Riipalu. Pataljon määrati Rumeenia 3. armee Kampfgruppe Stumpfeldi alluvusse. Algasid pidevad lahingud ülekaaluka vastasega Stalingradi piiramisrõnga välisküljel, Tširi jõe piirkonnas Rõtšovi ja Tšernõševski vahel. Peeti ägedaid tõrjelahinguid ülesandega aeglustada Punaarmee liikumist Dnestri jõe suunal. Rinne stabiliseeriti. 

31. detsembriks 1942 koondati pataljon Šahtõ linna, kus algasid ettevalmistused kojusõiduks. Kuu ajaga oli pataljon ära teeninud naabritest saksa üksuste suure austuse ja tunnustuse. 42 pataljoni võitlejat oli autasustatud Raudristidega. Pataljon vahetati rindelt välja 31. detsembril 1942. 6. jaanuaril hakati Eestisse tagasi sõitma.

18. jaanuaril 1943 saabus üksus Eestisse, kus see 1943. aasta alguses laiali saadeti ja isikkoosseis liideti teiste väeosadega. Pataljoniülem kapten Riipalu ja veel mõned ohvitserid saadeti Eesti Leegioni, ülejäänud ohvitserid teistesse väeosadesse. Mehed saadeti puhkusele. Pärast puhkust saadeti mehed Tallinnast Tartusse, kus liideti major Johannes Koorti formeeritavasse uude 287. Kaitsepataljoni.

Pataljon kaotas lahingutes 39 meest, teadmata kadunuks jäi 11 meest ja haavata sai 97 meest.

Pataljoni võitlejaid autasustati 42 II klassi Raudristiga ning paljud esitati Idamedali saamiseks.

Väeosale anti võitlusgrupi ülema kindralmajor Hans-Joachim von Stumpfeldi poolt 26. detsembril 1942 tänukiri.

 Stalingradi lahingus Raudristi pälvinud eestlased 

 kapten Harald Riipalu
 leitnant Lembit Vaher 
 leitnant Elmar Vilumäe
 ülemleitnant Paul Rinne 
 ülemleitnant Artur Tammaru 
 leitnant Valter Allese 
 leitnant Juhan Kukk 
 leitnant Paul Meier 
 leitnant Elmar Lipping 
 ülemleitnant Viktor Vakar 
 leitnant Peter Lossmann 
 veltveebel Kaarel Kuutmaa 
 veltveebel Leonhard Viljus 
 allohvitser August Unt 
 allohvitser Vassili Kivi 
 reavõitleja Karl Selleke 
 veltveebel Ernst Võsar 
 veltveebel Aleksander Luhe 
 veltveebel August Mängel 
 allohvitser Valter Lähker 
 allohvitser Jaan Salu 
 veltveebel Jaan Purre 
 reavõitleja Viktor Jaago 
 veltveebel Oskar Isop 
 reavõitleja Eduard Sasse 
 reavõitleja Ants Kiviranna 
 allohvitser Boris Reiljan 
 reavõitleja Ago Arula 
 ülem-vahtmeister Traugott Weichart 
 reavõitleja Erich Voolma 
 allohvitser Jakob Klassen 
 veltveebel Hugo Avamets 
 allohvitser Tarmo Mägi 
 allohvitser Johannes Jõeveer 
 reavõitleja Hugo Käsper 
 reavõitleja Vilhelm Vaher 
 reavõitleja Bernhard Priske
 reavõitleja Lembit Riis 
 veltveebel Ants Laanemets 
 reavõitleja Harri Niidre 
 ülemleitnant Karl Palm 
 kapten Eduard Väärsi

Süüdistused sõjakuritegudes
Lennart Meri algatusel kokku kutsutud ja Max Jakobsoni juhitud Inimsusevastaste Kuritegude Uurimise Eesti Rahvusvahelise Komisjoni (Jakobsoni komisjon) andmetel 36. Kaitse Rindepataljon osales deporteeritud juutide eskortimisel Poolas, Leedus ja juudi elanikkonna hävitamises Valgevenes Navahrudaki piirkonnas. Rahvusvahelise uurimiskomisjoni teatel on olemas vaieldamatud tõendid, et 36. Kaitse Rindepataljon osales 1942. aastal Navahrudaki piirkonnas juutide mõrvamisel, kuid dokumentidest ei selgu, milles täpselt pataljoni osalus seisnes. Juutide tapmises osalemise kahtluste tõendusmaterjalina oli kasutatud muuhulgas ka NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Ministeeriumi (MGB) ülekuulamisprotokolle 1950. aastatest, mille saamislugu mõnede ajakirjanike väitel ei ärata usaldust. Peatunnistajaks peetud Rudolf Mäeorg ei ole kunagi viibinud Navahrudaki linnas ja liitus pataljoniga hiljem Ukrainas. 

2003 Kaitsepolitsei tehtud põhjalik uurimine tuvastas, et Kaitse Rindepataljon ja ükski teine Saksa poolel sõdinud eesti üksus sõjakuritegusid toime pannud ei ole. 

Nõukogude allikatel põhinevad väited
Pärast Teise maailmasõja Nõukogude julgeoleku poolt kinni peetud ja ülekuulatud Leo Pihelpuu (ülekuulamisel NSV Liidu MGB-s antud ütlused):  

Dziatłavas toimunust annab ülekuulamisel MGB-s üksikasjaliku kirjelduse politseipataljonlane Johannes-Osvald Rahumeel, kelle väitel toimusid juutide mahalaskmised 36. politseipataljoni osavõtul kolmes kohas: Navahrudaki linna, Navajelnia jaama ja Dziatłava küla lähistel. Neis kõigis oli Rahumeel ka ise. 

Nõukogude julgeoleku poolt kinni peetud ja ülekuulatud Johannes-Osvald Rahumeel:  

Juutide mahalaskmine Navahrudakis toimus Rahumeele väitel samamoodi nagu Dziatłavas. 36. politseipataljon piiras geto ümber, juudid koguti ühele platsile kokku, kus neil kästi kõhuli heita. Seejärel aeti juudid veoautodesse ja hingevõtjasse. 

Johannes-Osvald Rahumeel: "Ühe veoautoga sõitsin ma kaasa ja konvoeerisin 20–30 juuti mahalaskmisele. Mahalaskmine toimus linna taga. Kokku lasti maha ligi 1000 juuti." 

Kuidas juutide hukkamine Dziatłavas täpselt toimus, seda kirjeldab ülekuulamisel MGB-s politseipataljonlane Aksel Õunaid. Tema tunnistusest selgub, et 36. politseipataljon võttis mahalaskmistest otseselt osa. 

Nõukogude julgeoleku poolt kinni peetud ja ülekuulatud Aksel Õunaid:  

Navahrudakis said haavata Juhan Kukk ning Aleksander Kiri, õnnetusjuhtumi tagajärjel hukkus Manfred Westerboom,,

Vaata ka
Teises maailmasõjas osalenud eesti väeosade loend‎

 Viited 

Kirjandus
Koostanud Reino Hein "Teed ja saatused". OÜ Greif Tartu 2001. 
"Harald Riipalu aruanne" lk 76,
"Elmar Lippingu aruanne" lk 96,
Elar Pello "Mälestuste teel" lk 102.

Välislingid
Pekka Erelt, "Eestlased võisid osaleda Valgevene massimõrvas", Eesti Ekspress, 10. mai 2001
Toomas Kümmel, Ainus elav tunnistaja kaitseb 36. eesti politseipataljoni, Eesti Päevaleht, 5. august 2002
Komisjon: 36. pataljon osales juutide tapmises Eesti Ekspress, 24. august 2002 
Pekka Erelt, "Novogrudoki tõed ja valed", Eesti Ekspress
"USA saatkond pole kaitsepolitsei teatega rahul"
Kilode viisi arhiividokumente andsid sama vastuse: Zuroffil pole tõendeid, Eesti Päevaleht, 25. jaanuar 2003
MTÜ Eesti Sõjamemoriaal teeb dokfilmi 36. politseipataljonist, www.err.ee, 27.12.2011
Peeter Kaasik, Mida tegi 36. eesti rinde-kaitsepataljon Novogrudokis?, Tuna 2/2017, lk 91–99

Kategooria:Politseipataljonid