Valge joon Võrumaa kohale

"Valge joon Võrumaa kohale" on Jaan Kaplinski kolmas luulekogu, mis ilmus Tallinnas 1972. aastal. Kogu sisaldab 54 aastatel 1967–1968 kirjutatud luuletust.

 Ilmumine ja vastuvõtt 
"Valge joon Võrumaa kohale" avaldati väikeses formaadis kõvas köites väljaandena, luuletuste vahele oli paigutatud neli Enno Ootsingu graafilist lehte. Pealkiri on võetud seitsmerealisest luuletusest, kus esineb lause "üks lennuk veab valge joone Võrumaa kohale". Pealkirja all seisab tiitellehel alapealkiri: "54 luuletust 1967–1968". Raamatu lõpus on sisukorra asemel iseseisev 54-realine tekst, mille ridadeks on luuletustest nopitud üksikud fraasid (fraaside järjekord vastab luuletuste järjekorrale).

Tekst koosneb lühikestest luuletustest, mille stiil ja rütm on sarnased, rõhutades teksti suhtelist pidevust. Kolmkümmend luuletust on taasavaldatud valikkogus "Käoraamat" ja kogu tekst muutmata järjestusega koondkogus "Kirjutatud", lk 173–225 (puudub ainult "Kiire on eluga kiire filosoofiaga"). Autor on hiljem väitnud, et kirjutas enamiku luuletusi väga kiiresti, ühe bussisõidu vältel Tallinna ja Tartu vahel. Hoolimata raamatu pealkirjast nimetatakse luuletustes kõige sagedamini Tartut ja Emajõge.

Ilmumisaegne kriitika tõstis esile raamatu tihedust ja ühtlust. Leiti, et teksti seob ühtseks tervikuks "sujuv pealkirjadeta killult killule libisemine... mida seesmiselt toetab iga raamatuga süvenev kaplinskilikkus, see suveräänne sisendusjõuline maailm, mis on aja jooksul ehk mõjusidki vastu võtnud, kuid milles need siitpeale enam eristatavad pole, sest on kujunenud iseseisev luuletaja."Silvia Nagelmaa, "Meestelaulu aasta". Looming 1973, nr 4. Samuti arvati, et autor "on vabanenud mina isekusest ja sellest tuleneb, et luuletused ei mõju pealetükkivalt, vaid laotuvad tasapindselt lahti... Sellest ka nii palju pilte, vaateid ja kirjeldusi, milles olulisem on kirjeldatav, mitte kirjeldaja ise."Ene Mihkelson, "Vastandumine". Keel ja Kirjandus 1973, nr 5.

Kaplinski hilisema loomingu taustal paistab "Valge joon Võrumaa kohale" üleminekuna napisõnalisele laadile, mis puhtal kujul areneb välja sarjas "Seesama meri meis kõigis" (1970-1972) ja valitseb veel raamatus "Raske on kergeks saada" (1982).

 Luuletused 
 Tulen sulle kella üheksa bussi vastu
 Nädala möödudes
 Rada rägastik
 Öö uues majas detsember on kõige süngem kuu
 Mõnikord enne kui uni tuleb meenutatakse seda meile
 Ahtaks oled sa jäänud kaasaeg
 De vita humana
 Siniste tähtede all
 Pühad tulevad
 Iga õhtu
 Kraavid täis vett taevas kummuli
 Noor kuu ka sina kukud kildudeks kõverpeeglisse
 Jaaniussid olid
 Liiga palju on surnud õpetlasi vägisi
 Mõte on nagu
 Kiire on eluga kiire filosoofiaga
 Sestsamast udust oleme kõik
 Tee laulab kannus
 Kuu
 Oi sina vana pada mis
 Päike
 Sõnadeta vajutan
 Kaarsillal
 Õhtul kui maja vakatab
 Kuhi sõtseke las ma olen nagu sina
 Luminestsents
 Õhtul pimedas Mis muud on mineva-läinu ja tuleva vahel
 Taht joob viimase rasva
 Poeetika kooli kirjutaja ütle
 Lumi
 Talveõhtu ei ühtegi inimest vaid laternad aknad
 Järsakul lõpeb see
 Aga unustada ei või isalikult
 Kaheksakümmend aastat kirjutas professor Suzuki
 Varblased Tartu varblased
 Mets või matemaatika – kes
 Mu keel oled sa nagu meri
 Kured
 Tarto liin ma'ki ole
 Kui madalalt algavad kõik maailmad
 Vesi jääb seisma
 Millest kõmasid sa
 Andke mulle aega aega
 Rahu
 Suvel on aeg kümme korda kiirem
 Ammu või äsja oli see kui käisite
 Tuul kannab ämblikke
 Läbipaistvus Monstera Philodendron
 Mesilased mesilased enne kõike muud
 Kuusikut sa mäletad tiiki ja mesipuid
 Palju seda on minevikku
 Mina tahaksin
 Valgatabalve

Viited

 Välislingid 
 Kolm luuletust kogust "Valge joon Võrumaa kohale"

Kategooria:Jaan Kaplinski teosed
Valge joon Võrumaa kohale
Kategooria:1972. aasta kirjandusteosed