Eduard Männik

Eduard Männik (12. jaanuar 1906 (vkj 30. detsember 1905) Tartu – 30. jaanuar 1966 Tallinn) oli eesti prosaist, följetonist ja lastekirjanik.Eesti Kirjanike leksikon 2000. Koost. O.Kruus ja H.Puhvel. Toim. H.Puhvel. Tallinn: Eesti Raamat, 361–362.

 Elukäik 
Eduard Männik sündis Tartus ehitustöölise pojana. Aastatel 1914–1917 õppis ta Tartu Reaalkoolis ja 1917–1923 Tartu Kommertsgümnaasiumis. Viimast Männik majandusliku kitsikuse tõttu ei lõpetanud.Remmelgas, Lembit 1959. Eduard Männik. – Kirjanduse sirvilauad. Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus, 361. Koolist lahkumise järel tegi ta juhutöid mitmes Eesti paigas.

Nõukogude ajal asus ta peagi uue võimu teenistusse, töötades algul Tartu tööbörsil ja hiljem juba Eesti NSV RJRK operatiivvoliniku ja uurijana ning kuulus hävituspataljoni. Osales II maailmasõjas Nõukogude Liidu Punaarmee koosseisus, sh 917. laskurpolgu roodu poliitjuhi asetäitjana ja väeosa ajaloo kirjutajana ning rindesõdurinaPaul Kuusberg, "Kui Eduard Männik sõdurisinelit kandis". Keel ja Kirjandus, 1966, nr 1, lk 47-50, ning sai mitmes lahingus haavata. Üks rängemaid vigastusi tekkis Sõrve poolsaarel üsna sõja lõpul, 11. oktoobril. Männikut tabas mürsukild, mis oleks võinud ta tappa, aga tema elu päästis välitasku, kus kirjanik hoidis oma käsikirju.Kuusberg, Paul 1967. Kui Eduard Männik sõdurisinelit kandis. – Ajast, maailmakodanikust ja muust, Tallinn: Eesti, Raamat, 146. Siiski sai temast II grupi invaliid.Krusten, Reet 1987. Eduard Männik – Eesti Kirjanduse ajalugu V köide, 1. raamat. Tallinn: Eesti Raamat, 282. 1942. aastast oli Eduard Männik NLKP liige. 

1945. aastast oli ta Eesti Nõukogude Kirjanike Liidu liige ja pikka aega ka liidu juhatuse liige. 1950.–1951. aastal oli ta Kirjanike Liidu aseesimees. 1965. aastal pälvis ta ENSV teenelise kirjaniku aunimetuse.

 Looming 
Kirjandus huvitas Männikut juba kooliajal. Võimalik, et huvi sai alguse töötamisest lehepoisina Tartu tänavatel.Sirge, Rudolf 1982. Otse ja serviti. Vaatlusi, vaagimis, arvamusi aastatelt 1927–1966. Tallinn, Eesti Raamat, 190. 1921. aastast hakkas ta ajalehtedele ja -kirjadele (Postimees, Kratt, Laste Rõõm jt) kirjutama sõnumeid, arvustusi, följetone ja jutte. 1930. aastatel avaldas ajalehes Vaba Maa pseudonüümi Ormus (aga ka Eduard Kerna ja Erik Kivindi) all vapsidevastaseid följetone.

Enne Nõukogude okupatsiooni oli ta kõige edukam lastekirjanikuna (pseudonüüm Aadi Virges). Tema väikelastele mõeldud jutt "Jänesepoeg To-Too" on tõlgitud saksa, vene ja inglise keelde.

1930. aastal ilmus tema ainus romaan, naturalistlik ja kriitiline "Hall maja", mis kujutab prostituutide elu ja Tartu aguliolustikku.

Novellide kirjutamisele pühendus Eduard Männik II maailmasõja ajal. Sõja ajal ilmus temalt jutukesi tagalas välja antud kogumikes ja rindeperioodikas.Krusten, Reet 1987. Eduard Männik – Eesti Kirjanduse ajalugu V köide, 1. raamat. Tallinn: Eesti Raamat, 91. Esimese novellikogu "Südamete proov" avaldas ta 1946. aastal. Kogumik koosneb kuuest novellist ja lõppsõnast. Novellid on eraldiseisvad, aga moodustavad kokkuvõttes terviku. Esimene novell "Laeva tee" jutustab põgenemisest Nõukogude tagalasse, novellid "Kuues pealetung", "Südamete proov" ja "Neveli maantee" lahingutegevusest, "Minu palat" haavatud sõdurite haiglaolmest ning "Tagasitulek" sõjast laastatud linnast ja linna (ning riigi) ülesehitamise ideedest.Viiding, Paul 1946. Ringvaade: Eduard Männik: Südamete proov. – Looming, 10/11, 1275. Lõppsõnas pealkirjaga "Lahingusõna" on väike mõtisklus sellest, kuidas erinevate alade meestel – ehitajal, kunstnikul ja kirjanikul – on kõigil ühine eesmärk taastada või jäädvustada olnut. Kui kõik teised selle kogu novellid on esitatud kolmandas isikus, siis novellis "Minu palat" on tegevust kirjeldatud minategelase vaatepunktist. Novellides esineb palju nõukogulikku ideoloogiat. Põhiliseks teemaks on eesti sõdurite kasvamine ideelisteks Nõukogude sõduriteks.

Männik jätkab sõjateemadest kirjutamist ka kogudes "Viisteist sammu" (1947, Nõukogude Eesti preemia 1948) ja "Võitlus kestab" (1950). Eduard Männikut peeti omal ajal üheks parimaks novellistiks, eriti sõjateemade käsitlemisel. Smuul, Juhan 1963. Kui pole lennuilma. Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus, 19–20.Viiding, Paul 1946. Eesti proosa 1945. aastal. – Looming, 2, 230–231. Novellikogu "Traataed" (1954) keskendub tööliste elule Eesti Vabariigis. "Inimesed vaekausil" (1959) käsitleb kaasaegseid Nõukogude ühiskonna teemasid.

Följetonikogu "Piibujutud" (1964) sisaldab valitud följetone Eesti Vabariigi ajast ning "Tühja tünni hääl" (1965) följetone Nõukogude ajast.

 Looming 
 Romaan 
 "Hall maja" (1930)

 Novellikogud 
 "Südamete proov" (1946)
 "Viisteist sammu" (1947)
 "Paljassaare tipul" (1949), valikkogu
 "Võitlus kestab" (1950)
 "Üle mägede" (1953, 2. trükk 1955), valikkogu
 "Traataed" (1954)
 "Inimesed vaekausil" (1959)
 "Rindejutud" (1962), valikkogu
 "Härraspäev" (1966)
 "Terasvaier" (1984), valikkogu

 Lastekirjandus 
 "Jänesepoeg To-Too" (1935, 2. trükk 1978)
 "Rajamaa talu" (1935)
 "Tarkuse müts" (näidend, 1937)
 "Kukeristi Kaalu tarkusesõnad" (1976)
 "Jutte" (1979)

 Följetonikogud 
 "Piibujutud" (1964)
 "Tühja tünni hääl" (1965)

 Valitud teosed 
"Teosed" (1973, koost Väino Ilus; sisaldab romaani "Hall maja", tsüklit "Sõjajutud" ("Paljassaare tipul", "Südamete proov", "Minu palat", "Ootajad") ning jutustusi "Inimesed vaekausil" ja "Ajalehepoisid").

Novell "Terasvaier", mis on esiti avaldatud kogus "Viisteist sammu", ilmus aasta hiljem ka eraldi raamatuna Tallinna Riikliku Tarbekunsti Instituudi õppetööna. Teost trükiti 50 eksemplari.

 Tunnustus 
 1948 – Nõukogude Eesti preemia
 1965 – Eesti NSV teeneline kirjanik

 Viited 

 Kirjandus 
 Paul Kuusberg, "Kui Eduard Männik sõdurisinelit kandis (Kirjaniku 60. sünnipäeva puhul)" – Keel ja Kirjandus 1966, nr 1, lk 47–50 
 Rudolf Sirge, "Ajakarussellil – Eduard Männikuga" – Looming 1966, nr 1, lk 121–129 ja R. Sirge, Teosed VIII, Tallinn 1982, lk 189–201
 Ülo Randviir, "Roheliste prillidega mees – Eduard Männik" – Keel ja Kirjandus 1976, nr 1, lk 11–19
 Eesti kirjanduse ajalugu, V köide, 1. raamat, Eesti Raamat, Tallinn 1987, lk 281–288 ja bibliograafia lk 307–308 (ülevaate autor Reet Krusten)
 Eesti kirjanike leksikon, Eesti Raamat, Tallinn 2000, lk 361–362, artikli autor Reet Krusten
 Anneli Kõvamees, "Eesti proosa venelasekuvandist 1940. aastate teisel poolel" – kogumikus "Uurimusi 1940. aastate eesti kirjandusest", Tallinn 2011, lk 169–181; ISBN 9789985794548 (lähemalt analüüsitakse venelaste kujutamist Arved Viirlaiu romaanis "Tormiaasta", August Jakobsoni kogumikus "Tulikuum päev", Eduard Männiku kogumikes "Südamete proov", "Viisteist sammu" ja "Võitlus kestab". Nõukogude Eesti proosa ja pagulasproosa võrdlus venelastest tegelaste kujutamisel)
 Annuk. E. (2022). Kirjanik Eduard Männik (1906–1966) Eesti Nõukogude Kirjanike Liidu kirjandusliku konsultandina.Tuna, 3, 127-135.

 Välislingid 


Kategooria:Eesti kirjanikud
Kategooria:Eesti lastekirjanikud
Kategooria:Eesti NSV hävituspataljonlased
Kategooria:8. Eesti Laskurkorpuse koosseis
Kategooria:Eesti NSV teenelised kirjanikud
Kategooria:Metsakalmistule maetud
Kategooria:Sündinud 1906
Kategooria:Surnud 1966