Tähtvere mõis

Tähtvere mõis (saksa keeles Techelfer) oli rüütlimõis Nõo kihelkonnas Tartumaal. Tänapäevase haldusjaotuse järgi asub mõisakeskus nüüd Tartu linna piirides Tähtvere linnaosas.

Ajalugu
Tähtvere mõisa (Techtelverde) on esmamainitud 1515. aastal ning keskajal kuulus mõis Tartu piiskopile. Liivi sõja järel oli mõis Poola Tartu vojevoodkonna Tartu staarostkonna folvark ehk riigimõisEnn Tarvel, Riigimõisate majanduslikust arengust Lõuna-Eestis XVI sajandil lõpul ja XVII sajandi algul, Eesti NSV Teaduste Akadeemia toimetised IX köide. Ühiskonnateaduste seeria 1960 nr 4, lk 386.
pisi|Täsvere küla 19. sajandi keskel (ei ole Tähtvere mõisaga midagi pistmist)|alt=
Rootsi ajal kinkis kuninganna Kristiina mõisa 1637. aastal Åke Axelssonile, kelle pere käes oli mõis kuni mõisate reduktsioonini. Pärast Põhjasõda kinkis keisrinna Anna Ivanovna mõisa kammerhärra Jakob Balkile ja 1744. aastal keisrinna Jelizaveta Petrovna kindral krahv Rumjantsevile. 1730. aastatel eraldati Tähtvere mõisast Maarjamõisa mõisPortaal "Eesti mõisad". Maarjamõisa mõis. Vaadatud 08.10.2014.. Seejärel sai omanikuks riiginõunik ja senaator Otto Hermann von Vietinghoff (1722–1792), kes omakorda müüs mõisa õuemarssal krahv Karl von Sieversile. Tema pärandas mõisa 1774. aastal oma pojale, krahv Peter von Sieversile, kelle vend, krahv Johann Karl von Sievers, rentis mõisa kolleegiumiassessor Carl Gustav von Krüdenerile.

1785. aastal kirjutati mõis kindral Alexander Guillemot de Villebois' (1716–1781) lese Anna Helena Guillemot de Villebois' (sünd. Budberg; 1738–1799) nimele, kes pantis 1794. aastal mõisa maanõunik Claus Gustav von Baranoffile. Maakohtu assessor Stephan Guillemot de Villebois (1757–1835) poeg, kohtunik Alexander Woldemar Johann Guillemot de Villebois (1791–1834) müüs 1819. aastal mõisa 145 000 hõberubla eest rittmeister Adolf Heinrich von Wulffile (1765–1843), 1845. aastal päris mõisa Karl Emil Rudolph von Wulff (1812–1862), ja 1872. aastal pärisid Tähtvere, Laeva ja Kärevere mõisad Emil von Wulffi pärijad krahvinna Therese d'Aspremont-Caravadossy (snd von Köchly), Emil Alfred Adolph Bogdan ja Julius Edmund Alphons Adolph ühisomandina ning 1883. aastal läks Tähtvere mõis Julius Edmund Alphons Adolphi ainuomandisse, tolle surma järel aga 1899. aastal pärandus tema vend Adolf Bogdan Emil Alfred von Wulfile (1860–1910)Tähtvere mõis (Nõo khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis.  Wulffidele kuulus mõis kuni võõrandamiseni 1919. aastal.

Mõisa suurus
1914. aastal kuulus mõisa koosseisu 5371,85 ha müümata mõisamaad, 92,53 ha müüdud mõisamaad, 376,43 ha müüdud kvoodimaad, 668,14 ha müümata talumaad, 4960,49 ha müüdud mõisamaad, kolm kõrvalmõisa, viis küla, neli ühikut müüdud mõisamaad, 84 talu.
pisi|Ülemvalitseja maja, varem peahoone
Mõisaansambel
Klassitsistlik peahoone rajati ilmselt 1820–1830. aastatel Wulffide poolt ning see asus Emajõe kaldal. Praegune peahoone, mis on ehitatud heimatstiilis, rajati 1910. aastal.

Mõis tänapäeval
Pärast teist maailmasõda asus mõisa peahoones Eesti Loomakasvatuse ja Veterinaaria Instituut, mille tarbeks valmis 1984. aastal maaliliselt maastikku sulanduv laiendus (arhitekt Valve Pormeister, sisekujundaja Raili Morgen). Märkimisväärsed on 1970. aastate ajastuomases stiilis, kuid vana hoonet respekteerivalt rekonstrueeritud siseruumid vanas mõisahoones. Praegu on hoone Maaülikooli käsutuses.

Vaata ka
Eesti mõisate loend

Viited

Välislingid
Tähtvere mõis (Nõo khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis
Kirjandus

Maiste, Juhan. Nutt, Nele. Tartumaa mõisad. Näituse "Kaotatud paradiis" kataloog. − Eesti Põllumajandusülikool. Maastikuarhitektuuri eriala toimetised II. Balti villa rustica II. Tartu: 2005. Lk 87-9.
 lk. 102-104
Tartumaa: maadeteadusline, majandusline ja ajalooline kirjeldus. Peatoim. J. Rumma, toim. J. G. Granö, J. V. Veski. − Eesti I. Tartu: Eesti Kirjanduse Selts, 1925. Lk 297 .

Kategooria:Tartumaa mõisad
Kategooria:Tartu ehitised
Kategooria:Nõo kihelkond
Kategooria:Baranoffide mõisad
Kategooria:Sieversite mõisad