Käsnad

pisi|Aplysina fistularis (kollane), Niphates digitalis (lilla), Spirastrella coccinea (punane) ja Callyspongia (hall)
Käsnad (Porifera; varasem sünonüüm Spongia) on lihtsakoelise ehitusega loomade hõimkond. 

Nomenklatuur
Taksoni autor on Robert Edmond Grant (1836).

Nimetus Porifera tähendab poorikandjaid.

Tunnused
Käsnad sarnanevad teiste loomadega selle poolest, et nad on hulkraksed ja heterotroofid, neil puuduvad rakukestad ja nad produtseerivad spermatosoide. Erinevalt teistest loomadest ei ole neil päriskudesid ega elundeid. Kunagi peeti neid taimedeks, sest neil puuduvad paljud tunnused, mis on teiste loomade puhul tüüpilised. Kuigi nende erinevatel rakkudel on oma funktsioon, pole nad liitunud kudedeks ega elunditeks, neil puuduvad närvid ja leidub ainult mõni lihasrakk.

Käsnad on sessiilsed loomad, kellel vee sissevõtu- ja väljalaskeavad on ühendatud õõntega, mida vooderdavad piitsataoliste viburitega kaelusviburrakudBergquist 1978: 29.. Mõned karnivooridest käsnad on need veevoolusüsteemid ja kaelusviburrakud minetanudBergquist 1978: 39.Hooper JN, Van Soest RW, Debrenne F. Phylum Porifera Grant, 1836. – Hooper JN, Van Soest RW (toim). 'Systema Porifera: A Guide to the Classification of Sponges', New York: Kluwer Academic/Plenum 2002, ISBN 978-0-306-47260-2, lk 9–14.. Kõik teadaolevad elavad käsnad saavad oma keha ümber kujundada, sest nende enamikku tüüpi rakud saavad kehas ringi liikuda ja mõned saavad üle minna ühest tüübist teise.

Kuigi mõned käsnad saavad eritada lima – mis kõigil teistel loomadel on mikroobibarjäär –, ei ole teada ühtegi käsna, mis oleks võimeline eritama tõhusa limakihi. Ilma sellise limakihita on nende eluskude kaetud mikroobsete sümbiontide kihiga, mis võib moodustada kuni 40–50% käsna märgmassist. See võimetus mikroobe oma poorsest koest eemal hoida on võib-olla üks põhiline põhjus, miks käsnadel ei ole kujunenud keerukamat anatoomiat.Bakshani CR, Morales-Garcia AL, Althaus M, Wilcox MD, Pearson JP, Bythell JC, Burgess JG. Evolutionary conservation of the antimicrobial function of mucus: a first defence against infection. – npj Biofilms and Microbiomes, 2018, 4 (1): 14.
Täistekst.

Nagu kõrveraksetel ja kammloomadel ja erinevalt kõikidest teistest teadaolevatest loomadest koosnevad käsnade kehad mitteelus tarretisetaolisest massist mesohüülist, mis on surutud kahe põhilise rakukihi vahele.Hinde RT. The Cnidaria and Ctenophora. – Anderson DT (toim). 'Invertebrate Zoology, Oxford University Press 1998, ISBN 978-0-19-551368-4, lk 28–57.

Kõrveraksetel ja kammloomadel on lihtne närvisüsteem ja nende rakukihid on seotud sisemiste ühendustega ning sellega, et nad on kinnitunud basaalmembraanile (õhukesele kiulisele matile). Käsnadel ei ole selgroogsete närvisüsteemile sarnast närvisüsteemi, kuid võib-olla on neil teistsugune närvisüsteem. Nende mesohüülis on suured ja mitmekesised rakupopulatsioonid ning võib-olla liiguvad mõnda liiki rakud väliskihtidest mesohüüli ja muudavad oma funktsiooni.

    Käsnad  Kõrveraksed ja kammloomads Närvisüsteem Ei ole/On  On, lihtne Iga kihi rakud on ühendatud Ei, ainult et klassil Homoscleromorpha on basaalmembraanid.  Jah: rakkudevahelised ühendused; basaalmembraanid Rakkude arv mesohüülis Palju  Vähe Rakud saavad liikuda väliskihtidest mesohüüli ja oma funktsiooni muuta Jah  Ei

Levik ja elupaigad
Enamik käsnade liike elab soojaveelistes meredes. Kuigi on mageveeliike, elab suur enamik käsnaliike soolases merevees. Elupaigad ulatuvad loodetevööndist süvamerepõhjani (üle 8800 m sügavuseni). 

Eesti magevetest on leitud neli liiki käsnu: järvekäsn (Spongilla lacustris), tavaline jõekäsn (Ephydatia fluviatilis), Mülleri jõekäsn (Ephydatia mülleri) ja mageveekäsn Eunapius fragilis. Andmed nende liikide levikust Eesti jõgedes ilmusid 2007. aastal ajakirjas Fundamental and Applied Limnology/Archiv für Hydrobiology 2007, Vol.168/1: 93-103.

Ehitus
pisi|Roosa käsn loodetebasseinis
pisi|Aphrocallistes vastus on üks klaaskäsnaliik. Nad on väga haprad, sest nad koosnevad pisikestest klaasikristallidest (hüdrateerunud ränidioksiid)Studies in Life Sciences, University of Alberta: Glass Sponge Ecology, Department of Biological Sciences.
Käsnad on hulkraksed organismid, kelle keha on täis poore ja kanaleid, mis võimaldavad veel neist läbi käia. Nad koosnevad tarretisetaolisest mesohüülist kahe õhukese rakukihi vahel.

Käsnadel on diferentseerumata rakud, mis saavad diferentseeruda.

Neil ei ole keerukat närvisüsteemiMoroz, Romanova 2022., seedeelundkonda ega ringeelundkonda. Käsnadel puuduvad päriskoed (kõrvalhulkraksed), lihased, närvid] ja siseelundid. 

Mõned käsnad on radiaalsümmeetrilised, kuid enamik on asümmeetrilised. Nende kehakuju on kohastunud maksimaalselt tõhusaks veevooluks läbi keskõõne, kuhu kogunevad toitained. Vesi väljub heiteava (osculum) kaudu. 

Paljudel käsnadel on sisetoes, mis koosneb okistest ehk spiikulitest (lubiokised koosnevad kaltsiumkarbonaadist, räniokistest ränidioksiidist) ja või spongiinist (kollageeni modifikatsioon). Enamikul käsnadel on sisetoeseks mesohüül. Kividele ja sarnastele kõvadele pindadele toetuvatel pehmetel käsnadel on see ainus toes. Sagedamini sisaldab mesohüül okiseid, spongiinikiude või mõlemaid. Päriskäsnad kasutavad spongiini; paljudel liikidel on räniokised, mõnel liigil on kaltsiumkarbonaadist välistoes. Päriskäsnad moodustavad umbes 90% teadaolevatest käsnaliikidest; nende seas on kõik mageveeliigid ja neil on kõige suurem elupaikade mitmekesisus. Lubikäsnad, kellel on lubiokised ja mõnel liigil kaltsiumkarbonaadist välistoes, elavad ainult suhteliselt madalas merevees, kus on kõige lihtsam kaltsiumkarbonaati toota. Haprad klaaskäsnad, kellel on räniokistest "tellingud", elavad üksnes polaarpiirkondades ja ookeanisügavustes, kus röövloomi on vähe.

Rakutüübid
pisi|Käsnade peamised rakutüübidRuppert EE, Fox RS, Barnes RD. Invertebrate Zoology, 7. trükk, Brooks / Cole 2004, ISBN 978-0-03-025982-1, lk 82.
Käsna keha on õõnes ja tema kuju hoiab mesohüül (joonisel helehall), tarretisetaoline materjal, mis koosneb põhiliselt kollageenist ja mida tugevdab tihe samuti kollageenist koosnevate kiudude võrgustik. Sisepinda katavad kaelusviburrakud ehk koanotsüüdid (joonisel punased), silindrilise või koonilise kaelusega rakud, igaühel üks vibur. Piitsataoliste viburite laineline liikumine ajab vett läbi käsna keha. Kõigil käsnadel on suudmed (ostia), kanalid, mis viivad läbi mesohüüli keha sisse, ja enamikul käsnadel kontrollivad neid torutaolised porotsüüdid (joonisel oranž), mis moodustavad suletavaid sissepääsuklappe. Pinakotsüüdid (joonisel kollane), plaaditaolised rakud, moodustavad ühekihilise välisnaha kõigi nende teiste mesohüüliosade peal, mis ei ole kaetud kaelusviburrakkudega, ja pinakotsüüdid seedivad ka toiduosakesi, mis on liiga suured, et suudmetest sisse minna,.

Teiste tüüpide rakud elavad ja liiguvad mesohüüli sees:
 Lofotsüüdid (joonisel helelilla) on amööbitaolised rakud, mis liiguvad aeglaselt läbi mesohüüli ja eritavad kollageenikiude.
 Kollentsüüdid on veel üks kollageeni tootvate rakkude tüüp.
 Rhabdiferous cells eritavad polüsahhariide, mis samuti moodustavad osa mesohüülist.
 Munarakud (joonisel tumeroheline) ja seemnerakud on sugurakud.
 Sklerotsüüdid (pildil tumesinine) eritavad mineraliseerunud okiseid, mis moodustavad paljude käsnade toesed, ja mõne liigi puhul pakuvad kaitset röövloomade vastu.
 Peale sklerotsüütide või nende asemel päriskäsnadel on spongotsüüdid, mis eritavad kollageenide vormi, mis polümeriseeruvad spongiiniks, paksuks kiuliseks materjaliks, mis jäigastavad mesohüüli.
 Lihasrakud juhivad signaale ja panevad looma osi kokku tõmbuma. 
 "Hallid rakud" toimivad immuunsüsteemi ekvivalendina.
 Arheotsüüdid ehk algrakud on amööbitaolised rakud, mis on totipotentsed – igaüks neist saab muutuda mis tahes teist tüüpi rakuks. Neil on ka oluline roll toitumises ja suudmeid ummistava prügi koristamisel. 
 Amöbotsüüdid

Paljude käsnade vastsetel on neuroniteta silmad, mis põhinevad krüptokroomidel. Need vahendavad fototaksist.Rivera AS, Ozturk N, Fahey B, Plachetzki DC, Degnan BM, Sancar A, Oakley TH. Blue-light-receptive cryptochrome is expressed in a sponge eye lacking neurons and opsin. – The Journal of Experimental Biology, 2012, 215 (Pt 8), lk 1278–1286. Täistekst.

 Klaaskäsnade süntsüütiumid 
pisi|Klaaskäsn Euplectella.Ruppert, Fox & Barnes 2004, lk 83, joonised 5–7.
Klaaskäsnadel on see põhiplaan eripäraselt teisenenud. Nende okised, mis koosnevad ränidioksiidist, moodustavad tellingutetaolise raamistiku, mille varbade vahel eluskude ripub nagu ämblikuvõrk, mis sisaldab enamikku rakutüüpe. See kude on süntsüütium, mis mõneti käitub nagu palju rakke, millel on üksainus ühine rakumembraan, ja mõneti nagu üksainus rakk paljude tuumadega. Mesohüül puudub või on minimaalne. Süntsüütiumi tsütoplasma, supitaoline vedelik, mis täidab rakkude vedeliku, on organiseeritud "jõgedeks", mis transpordivad rakutuumi, organelle ja teisi aineid.Leys SP (February 2003). "The significance of syncytial tissues for the position of the hexactinellida in the metazoa". Integrative and Comparative Biology. 43 (1): 19–27.Täistekst. Kaelusviburrakkude asemel on koanosüntsüütiumideks nimetatavad süntsüütiumid, mis moodustavad kellukesekujulisi õõsi, kuhu vesi siseneb avauste kaudu. Nende õõnte sisemus on vooderdatud "kaeluskehadega", mis koosnevad kaelusest ja viburist, kuid millel pole oma tuuma. Viburi liikumine imeb vee läbi "ämblikuvõrgu" läbikäikude ka lükkab selle kellukesekujuliste õõnte lahtiste otste välja.

Mõnedel rakutüüpidel on igal rakul üks tuum ja membraan ning nad on teiste ühetuumaliste rakkudega ja peasüntsüütiumiga ühenduses tsütoplasma "sildade" kaudu. Sklerotsüütidel, mis ehitavad okiseid, on mitu tuuma, ja klaaskäsnade vastsetel on nad teiste kudedega ühenduses tsütoplasmasildade kaudu; niisuguseid sklerotsüütidevahelisi ühendusi ei ole täiskasvanud käsnadelt leitud, kuid asi võib olla lihtsalt uurimise raskuses. Sildu kontrollivad "kinnitopitud liidused", mis nähtavasti lubavad mõnedel ainetel läbi minna ja blokeerivad teisi ained.

 Veevool ja kehaehitus 
pisi|Käsnade kehaehitustüübid.Ruppert EE, Fox RS, Barnes RD. Invertebrate Zoology, 7. trükk, Brooks / Cole 2004, ISBN 978-0-03-025982-1, lk 78. Vasakul askonoidne kehaehitus, keskel sükonoidne kehaehitus, leukonoidne kehaehitus. Kollane: pinakotsüüdid; kaelusviburrakud; hall: mesohüül; heleroheline: veevool  

Enamik käsnu toimib üsna korstnate moodi: nad võtavad alt vett sisse ja heidavad selle ülalt heiteavast välja. Et keskkonna voolud on ülal kiiremad, siis imemisefekt, mille need Bernoulli võrrandi järgi tekitavad, teeb osa tööst tasuta ära. Käsnad saavad veevoolu kontrollida heiteava ja suuete (vee sissevõtupooride) täielikku või osalist sulgemist mitmeti kombineerides ning viburi lööke varieerides ja nad saavad veevoolu peatada, kui vees on palju liiva või muda.

Kuigi pinakotsüütide ja kaelusviburrakkude kihid meenutavad palju keerukamate loomade epiteelkude, ei ole nad rakuühenduste ega basaalmembraani (alumise õhukese kiulise kihi) abil tihedalt seotud. Nende kihtide painduvus ja mesohüüli ümberkujundamine lofotsüütide poolt võimaldab käsnadel oma kuju elu jooksul muuta, et kohalikke veevoole maksimaalselt ära kasutada.

Käsnade lihtsaim kehaehitus on askonoidne (toru- või vaasikujuline), kuid see seab looma mõõtmetele karmid piirid. Sellist kehaehitust iseloomustab varretaoline spongotsööt, mida ümbritseb üksainus kaelusviburrakkude kiht. Kui seda lihtsalt suurendada, siis selle ruumala ja pindala suhe kasvab, sest pindala kasvab võrdeliselt pikkuse või laiuse ruuduga, ruumala aga kasvab võrdeliselt pikkuse või laiuse kuubiga. Selle, kui palju on tarvis toitu ja hapnikku, määrab ruumala, kuid pumpamisvõime toidu ja hapniku saamiseks sõltub kaelusviburrakkudega kaetud pindalast. Askonoidsete käsnade läbimõõt ületab harva 1 mm.

pisi|Sükonoidse käsna skeem

Mõned käsnad on selle piirangu ületamiseks omandanud sükonoidse kehaesituse, mille puhul kehasein on voldiline. Voltide sisetaskud on vooderdatud kaelusviburrakkudega, mida suudmed ühendavad voltide välistaskutega. See kaelusviburrakkude arvu ja seettu pumpamisvõime suurenemine võimaldab sükonoidsetel käsnadel kasvada mõne sentimeetrini.  

Leukonoidne kehaehitus suurendab pumpamisvõimet veelgi, täites sisemuse peaaegu täielikult mesohüüliga, milles on võrgustik õõntest, mis on vooderdatud kaelusviburrakkudega ning on ühendatud üksteisega ning sisse- ja väljavooluavadega torude kaudu. Leukonoidsete käsnade läbimõõt võib ulatuda üle meetri ja see, et kasv igas suunas suurendab kaelusviburrakuõõsi, võimaldab neil võtta mitmekesisemaid kujusid, nagu näiteks "koorikuga katvad" käsnad, mille kuju järgib nende pindade kuju, mille külge nad kinnituvad. Kõigil mageveekäsnadel ja enamikul madala vee merekäsnadel on leukonoidne kehaesitus. Klaaskäsnade veevooluvõrgustik on sarnane leukoniidse kehaesitusega.

Kõikide kehaehitustüüpide korral kaelusviburrakkudega vooderdatud piirkondade ristlõige palju suurem kui vee sisse- ja väljavoolukanalite ristlõige. Seetõttu voolab vesi kaelusviburrakkude läheduses aeglasemalt, mis hõlbustab neil toiduosakeste püüdmist. Näitekd Leuconial, väikesel leukonoidsel käsnal, mille kõrgus on umbes 10 cm ja läbimõõt 1 cm, voolab vesi igasse rohkem kui 80 000 sissevoolukanalist kiirusega 6 cm minutis. Ent kuna Leuconial on üle 2 miljoni viburitega õõne, mille summaarne läbimõõt on palju suurem kui kanalite summaarne läbimõõt, aeglustub vee vool läbi õõnte 3,6 sentimeetrini tunnis, nii et kaelusviburrakkudel on hõlbus toitu haarata. Kogu vesi väljutatakse üheainsa heiteava kaudu kiirusega umbes 8,5 cm sekundis, millest piisab jääkproduktide eemaletoimetamiseks.Hickman CP, Roberts LS, Larson A. Integrated Principles of Zoology, McGraw-Hill: New York 2001, ISBN 978-0-07-290961-6, lk 247.

pisi|Kaltsiumkarbonaadist toesega käsn. Kollane: pinakotsüüt. Punane: kaelusviburrakk. Roheline: arheotsüüdid ja teised rakud mesohüülis. Hall: mesohüül. Must: okised. Oranž: kaltsiumkarbonaat. Pruun: merepõhi ja kivi. Sinine: veevool.

 Toes 
Toes on looma jäik struktuur. Sellel ei pea olema liigeseid ja see ei pea olema biomineraliseeritud. Mesohüül on enamiku käsnade sisetoes, ja pehmetel käsnadel, mis katavad koorikuga kõvasid pindu, näiteks, kivisid, on mesohüül ainus toes.

Tavaliselt teevad mesohüüli jäigaks kiviokised, spongiinkiud või mõlemad. Okised, mis on olemas enamikul, kuid mitte kõigilMarine Species Identification Portal: Halisarca dujardini, species-identification.org käsnadel, võib koosneda ränidioksiidist või kaltsiumkarbonaadist. Nende kuju varieerub lihtsatest kepikestest kolmemõõtmeliste kuni kuue kiirega "tähtedeni". Okiseid produtseerivad sklerotsüüdidRuppert, Fox & Barnes 2004. Nad võivad olla eraldi, liigestega ühendatud või liitunudHooper, Van Soest, Debrenne 2002..

Mõned käsnad eritavad ka välistoest, mis on täielikult väljaspool käsna orgaanilisi koostisosi. Näiteks sklerospongidel on massiivne kaltsiumkarbonaadist välistoes, mille peale orgaaniline aine moodustab õhukese kihi kaelusviburrakkude õõntega kivi aukudes. Seda välistoest eritavad pinakotsüüdid, mis moodustavad loomade naha.

 Füsioloogia 
pisi|Spongia officinalis (tavaline pesukäsn) on elusana tumehall

 Liikumine 
Kuigi täiskasvanud käsnad on fundamentaalselt sessiilsed loomad, saavad mõnd liiki mere- ja mageveekäsnad liikuda mööda veekogu põhja kiirusega 1–4 mm ööpäevas. Seda võimaldavad pinakotsüütide ja teiste amööbitaoliste liigutused. Mõned liigid saavad kogu keha kokku tõmmata ja paljud saavad sulgeda heiteava ja suudmed. Vastsed triivivad või ujuvad vabalt, täiskasvanud on statsionaarsed.

 Hingamine, toitumine ja eritamine 
pisi|Klaaskäsnade hulka kuuluv Euplectella aspergillum

Käsnadel puudub eraldi ringe-, hingamis-, seede- ja erituselundkond, vaid nende veevoolusüsteem toetab kõiki neid talitlusi. Nad sõeluvad läbi nende keha voolavast veest välja toiduosakesi. Üle 50 mikromeetrise läbimõõduga osakesed ei mahu suuetest sisse ja pinakotsüüdid omastavad need fagotsütoosi teel. 0,5 kuni 50 μm suurused osakesed jäävad lõksu suuetesse, mis on seestpoolt kitsamad kui väljastpoolt. Need osakesed tarbivad ära pinakotsüüdid või arheotsüüdid, mis suruvad end osaliselt suuete seintest läbi. Bakterisuurused osakesed läbimõõduga alla 0,5 mikromeetri lähevad suuetest läbi ning need püüavad kinni ja tarbivad ära kaelusviburrakud. Et kõige väiksemad osakesed on kaugelt kõige tavalisemad, siis kaelusviburrakud püüavad tavaliselt kinni 80% käsna tarbitavast toidust.Bergqvist 2001. Arheotsüüdid transpordivad vesiikulitesse pakitud toitu rakkudest, mis toitu otseselt transpordivad, rakkudesse, mis seda ei tee. Vähemalt üht liiki käsnal on seesmised kiud, mis toitaineid kandvate arheotsüütide radadena, ja need rajad panevad ka inertseid esemeid liikumaBergqvist 1998..

 Eluviis 
Käsnad elavad vees. Enamik käsnu saab toitu ja hapnikku ning vabaneb jääkidest tänu organismist pidevalt läbivoolavale veele. Käsnad elavad taimedele, kividele, limuste kodadele ja teistele veealustele kehadele kinnitunult.    

Erinevalt enamikust loomadest on käsnad liikumatud. Nende elu möödub substraadile kinnitunult ja nad on filtertoidulised.

Kõik täiskasvanud käsnad on sessiilsed veeloomad: nad kinnituvad mõnele veealusele pinnale ja jäävad paigale (ei rända). Vastsed on liikuvad.

Toitumine ja hingamine
Enamik käsnaliikidest toitub bakteritest ja muust vees leiduvast mikroskoopilisest toidust. Mõnel liigil on endosümbioos fotosünteesivate mikroorganismidega, kusjuures sageli toodetakse rohkem toitu ja hapnikku, kui nad tarbivad. Mõned toiduvaeses keskkonnas elavad käsnaliigid on karnivoorid, kelle saakloomad on peamiselt vähilaadsed.

Paljunemine
Käsnad paljunevad nii mittesuguliselt kui ka suguliselt. Enamik liike, mis kasutavad sugulist paljunemist, väljutavad seemnerakud vette, et viljastada munarakud, mis mõnel liigil väljutatakse, mõmel jäävad "emasse". Viljastatud munarakkudest arenevad vastsed, kes ujuvad, et otsida kinnitumiskohta.

Käsnad regenereeruvad äramurtud tükkidest. Selleks peavad seal leiduma õiget tüüpi rakud. 

Mõned liigid paljunevad pungumise teel. Kui keskkonnatingimused muutuvad käsnadele ebasoodsamaks, näiteks kui temperatuur langeb, toodavad paljud mageveeliigid ja mõned mereliigid spetsialiseerumata rakkudest koosnevaid gemmuleid ehk sisepungi, mis jäävad tingimuste paranemiseni uinuvasse olekusse. Siis nad kas moodustavad täiesti uued käsnad või taasasustavad oma vanemate toesed.

 Ökoloogia 
Afaliine on nähtud kasutamas käsnu toiduotsingu tööriistadena.
Krützen M, Mann J, Heithaus MR, Connor RC, Bejder L, Sherwin WB. Cultural transmission of tool use in bottlenose dolphins. – Proceedings of the National Academy of Sciences of the United States of America, 2005, 102 (25), lk 8939–8943. Täistekst.

 Evolutsioon ja süstemaatika 
pisi|Protistide hulka kuuluvate kaelusviburlaste rakud on väga sarnased käsnade kaelusviburrakkudega. Nende viburite löögid tõmbavad vett läbi käsna, nii et saab ekstraheerida toitaineid ja kõrvaldada jääkeClark MA, Choi J and Douglas M. Biology 2e OpenStax 2018, ISBN 978-1-947172-52-4, lk 776.

Üherakulised kaelusviburlased sarnanevad käsnade kaelusviburrakkudega, mida nad kasutavad vee voolama panemiseks enamiku toidu püüdmiseks. Seda koos ribosoomimolekulide fülogeneetilise uurimisega on kasutatud morfoloogiliste tõenditega selle kasuks, et käsnad on ülejäänud loomade sõsarrühmCollins AG. Evaluating multiple alternative hypotheses for the origin of Bilateria: an analysis of 18S rRNA molecular evidence. – Proceedings of the National Academy of Sciences of the United States of America, 1998, 95 (26), lk 15458–15463.Täistekst.. Käsnade sarnasus kaelusviburlastega viitab tõenäoliselt evolutsioonilisele "hüppele" ainuraksest hulkrakse organismini.

Mõned uurijad arvavad, et käsnad on vanim praegu elavatest loomarühmadest. Nad võisid kõikide loomade viimane ühisest eellasest esimesena hargneda, siis nad on kõigi teiste loomade sõsarrühm. Nad moodustavad algeliste loomade klaadi, mis on pärishulkraksete sõsarklaad.Feuda et al. 2017.Davide Pisani, Pett W, Dohrmann M, Feuda R, Rota-Stabelli O, Philippe H, Lartillot N, Wörheide G. Genomic data do not support comb jellies as the sister group to all other animals. – Proceedings of the National Academy of Sciences of the United States of America, 2015, 112(50), lk 15402–15407. Täistekst.Gonzalo Giribet. Genomics and the animal tree of life: conflicts and future prospects. – Zoologica Scripta, 2016, 45, lk 14–21. Täistekst.Cristopher E. Laumer, Gruber-Vodicka H, Hadfield MG, Pearse VB, Riesgo A, Marioni JC, Giribet G. Placozoans are eumetazoans related to Cnidaria. – biorxiv, 2017. Täistekst. 

Käsnadest ei ole evolutsioneerunud ükski kõrgem loom.

Nii päriskäsnade, lubikäsnade kui ka klaaskäsnade kivistisi on leitud 580 miljoni aasta vanuseks dateeritud kivimitest. Käsnadeks peetakse nüüd ka arheotsüaate, kelle kivistised on tavalised 530 kuni 490 miljoni aasta vanustes kivimites.

Käsnade hõimkond sisaldab kolme või nelja klassi:
lubikäsnad (Calcarea või Calcospongiae)
klaaskäsnad (Hexactinnelida või Hyalospongiae)
päriskäsnad (Demospongiae)

Mõnikord tuuakse välja ka neljas klass:
korallkäsnad (Sclerospongiae)

Need klassid sisaldavad umbes 80 sugukonda 10 000 liigiga.

eElurikkus klassifitseerib käsnu nii:
Placodictyum
Ecclimadictyidae
Calcarea – lubikäsnad
Baerida
Clathrinida
Leucosolenida
Lithonida
Murrayonida
Demospongiae – päriskäsnad
Arabescula
Collectella
Myceliospongia
Petromica
Plakidium
Agelasida
Astrophorida
Axinellida
Biemnida
Bubarida
Chondrillida
Chondrosida
Clionaida
Dendroceratida
Desmacellida
Dictyoceratida
Hadromerida
Halichondrida
Haplosclerida
Spongillidae – järvekäsnlased
Ephydatia – jõekäsn
Ephydatia fluviatilis – tavaline jõekäsn
Ephydatia muelleri – Mülleri jõekäsn
Eunapius
Eunapius fragilis
Spongilla – järvekäsn
Spongilla lacustris – järvekäsn
Lithistida
Merliida
Poecilosclerida
Polymastiida
Sphaerocladina
Spirophorida
Spongillida
Suberitida
Tethyida
Tetractinellida
Trachycladida
Verongida
Verongiida
Hexactinellida – klaaskäsnad
Deanea
Diaretula
Hyalocaulus
Lithospongia
Rhabdostauridium
Amphidiscosida
Hexactinosida
Lychniscosida
Lyssacinosida
Sceptrulophora
Homoscleromorpha
Homosclerophorida

Kasutamine
Neid väheseid päriskäsnade liike, millel on täiesti pehme kõvade elementideta kiuline toes, on inimesed aastatuhandeid kasutanud mitmeks otstarbeks, sealhulgas polstrina ja pesemisvahendina. 1950. aastateks olid nad aga nii üle püütud, et nende kasutamine peaaegu lakkas ning enamik käsnataolisi materjale on nüüd sünteetilised. 

Käsnade uurimise tulemusena on leiutatud tehisnõelad, mis sisaldavad käsnadest rohkem valke, muutes tehisnõelad käsnadest painduvamaks. Tehisnõeltes olevat kunstmaterjali kasutatakse kuulivestides. 

Käsnu ja nende mikroskoopilisi endosümbionte uuritakse kui paljude haiguste ravimite võimalikku allikat.

Vaata ka
käsnade loend

Viited

Kirjandus
Bergquist PR. Sponges, London: Hutchinson 1978, ISBN 978-0-520-03658-1.
Hooper JN, Van Soest RW, Debrenne F. Phylum Porifera Grant, 1836. – Hooper JN, Van Soest RW (toim). 'Systema Porifera: A Guide to the Classification of Sponges', New York: Kluwer Academic/Plenum 2002, ISBN 978-0-306-47260-2, lk 9–14.
Ereskovsky AV. The Comparative Embryology of Sponges. Russia: Springer Science+Business Media 2010, ISBN 978-90-481-8575-7.
Thacker, Robert W; Diaz, Maria Christina. The Porifera Ontology (PORO): enhancing sponge systematics with an anatomy ontology. – J Biomed Semantics, 2014. 5 (39), Täistekst.
Yin, Z., Zhu, M., Davidson, E. H., Bottjer, D. J., Zhao, F. & Tafforeau, P. – Sponge grade body fossil with cellular resolution dating 60 Myr before the Cambrian. – Proceedings of the National Academy of Sciences of the USA, 2015, 112, lk E1453–E1460.
Leys SP. Elements of a ‘nervous system’ in sponges. – J Exp Biol, 2015, 218(4), lk 581–591.
Dunn CW, Leys SP, Haddock SHD. The hidden biology of sponges and ctenophores. – Trends Ecol Evol, 2015, 30(5), lk 282–291.
Halanych K.M., Whelan N.V., Kocot K.M., Kohn A.B., Moroz L.L. Miscues misplace sponges. – Proc. Natl. Acad. Sci. USA, 2016, 113, lk E946–E947.
Paul Simion, Philippe H., Baurain D., Jager M., Richter D.J., Di Franco A., Roure B., Satoh N., Quéinnec É., Ereskovsky A. et al. A large and consistent phylogenomic dataset supports sponges as the sister group to all other animals. – Current Biology, 2017, 27, lk 958–967. Täistekst..
Feuda R, Dohrmann M, Pett W, Philippe H, Rota-Stabelli O, Lartillot N, et al. Improved Modeling of Compositional Heterogeneity Supports Sponges as Sister to All Other Animals. – Current Biology, 2017, 27 (24), lk 3864–3870. Täistekst.
Leonid L. Moroz, Romanova, Daria Y. Alternative neural systems: What is a neuron? (Ctenophores, sponges and placozoans). – Frontiers in Cell and Developmental Biology, 2022, 10. Täistekst.

Välislingid