Kuusalu Pajulinn

Kuusalu Pajulinn (ka Linnapaju, Linnapao või Linnaase) on muinasaegne ringvall-linnus Harjumaal Kuusalu kihelkonnas. Linnus asub Tallinn–Narva maanteest kirdes, Kuusalu kirikust umbes 750 m põhja pool väikeses, nüüdseks kuivendatud madalsoos, mida ümbritsevad kõrgemad põllumaad. Pajulinna nimetus tuleneb sõnadest "padu" või "pao", mis tähistavad soist või pelgupaigana kasutatud kohta.Tõnisson, E. 2008. Eesti muinaslinnad. Muinasaja Teadus 20. Tartu–Tallinn. 

 Pikkus 80 m Laius 50 m Pindala umbes 3500 m²

Soogeoloogiline analüüs, mida toimetas Karl Orviku, kinnitas, et linnuse kultuurkiht paikneb turbakihi kohal, mis dateeritakse subatlantilise aja perioodi. See võimaldab määrata linnuse kasutusajaks 11. sajandi alguse.

Arheoloog Valter Lang on leiumaterjalis esineva keraamika põhjal oletanud, et Kuusalu Pajulinn võis olla kasutuses juba 10. sajandi lõpul.“ Lang, V. (1985). Iru Linnuse Peenkeraamika V-X Sajandil. - Eesti NSV Teaduste Akadeemia Toimetised. Ühiskonnateadused, 34(2), lk 194.

Marta Schmiedehelm on paigutanud Kuusalu Pajulinna kasutusaja lõpu umbes 1100. aasta ümbrusesse, mil linnus oletatavasti hävines põlengus.Schmiedehelm, M. 1939. Kuusalu Pajulinn. - Muistse Eesti linnused. Harri Moora (toim.) 121–138.

 Uurimislugu 
1936. aastal teostas linnusel arheoloogilised kaevamised M. Schmiedehelm. Kaevati 118 m² suurune ala, mis hõlmas osa vallist ja selle läheduses paiknevat õueala. Kaevand ulatus ka kraavina väljapoole linnusevalli. Schmiedehelm dokumenteeris valli ja kultuurkihi struktuuri ning leidis arvukalt söestunud vilja, keraamikat ja muid arheoloogilisi esemeid.Schmiedehelm, M. 1936. Kuusalu linnus. Äratrükk: ERK 7/8, 1936.

 Muistise kirjeldus 

Kuusalu pajulinn on morfoloogiliselt madal ringvall-linnus ovaalse põhiplaaniga. Õue pindala on ligikaudu 2000–2200 m², kogu linnuseala koos valliga hõlmab umbes 3500 m². Vall on tänapäeval säilinud vaid 0,5 meetri kõrgusena, kuid algne kõrgus võis Schmiedehelmi hinnangul olla kuni 1,5 meetrit. Valli laius ulatus 4–5 meetrini. Valli alla oli rajatud hagudest ja palkidest parvetaoline aluskonstruktsioon, millele ladestusid pae- ja raudkivid. Vallis oli jälgitav kivimüürina laotud konstruktsioon, mille vahed olid täidetud raudkividega.

Linnuse lääneküljel paiknes valli käänak, mida on tõlgendatud võimaliku väravakäiguna. Valli all leiti säilinud suuremate puude kände, mis viitavad sellele, et maapind oli muistise rajamise ajal vähemalt ajutiselt kuivem.

 Kultuurkiht ja leiud 

Kaevamistel avastati 8–20 cm paksune must, söestunud kultuurkiht, mis kattis osa linnuse õuealast. Selle all paiknes 10–20 cm paksune söestunud viljakiht, milles leidus otra, nisu, rukist ja herneid. Kihti kattis 30–40 cm paksune turbakiht. Vilja all oli kohati säilinud kasetohtu, mis võis olla paigutatud niiskuse kaitseks. Schmiedehelm tõlgendas leidu võimaliku viljaaidana.

Leiti ka männipuidust posti- ja vaiajäänuseid, millest osa ulatus kuni 1,9 m sügavusele. Mitmed olid tugevalt söestunud. Kultuurkihist leiti rohkesti keraamikat, sealhulgas paksuseinaliste anumate kilde ja peenemat mustapinnalist savinõu. Leidude hulgas oli ka klaashelmeid, luuesemeid, kivimunakaid, ning savivalem metallplaadikeste valmistamiseks. Leidude hulka kuulusid ka mitmed koduloomade luud (veis, siga, lammas, kits, koer).

Keraamika hulgas oli esindatud nii massiivsemad kodumajapidamises kasutatud nõud kui ka õhema seinaga, dekoratiivsemad anumad. Mõnedel leidudel oli jälgitav nöörornamentika või sik-sakiline muster. Üksikutel nõudel esinesid ka perforatsioonid ehk augud, mis võisid olla seotud riputamise või kasutusviisidega. Lisaks savinõudele viitavad leiud klaashelmestest ja valemite olemasolust kohaliku käsitöö oskuste olemasolule.

 Tõlgendused ja tähendus 

Kuusalu pajulinna kasutusotstarvet on tõlgendatud peamiselt kui ajutist pelgupaika ja viljatagavara hoidmise kohta. Arheoloogilised leiud, sealhulgas suured kogused söestunud vilja ja mitmekesine keraamika, viitavad hästi organiseeritud varustusele ning potentsiaalselt kaubanduslikule tähtsusele. Samuti võib oletada, et linnust kasutati sõjalise ohu korral kaitserajatisena.

Ka leitud konstruktsioonielemendid, sealhulgas sügavale maasse ulatuvad vaiad ja võimalikud postiaugud, viitavad sellele, et linnuses paiknesid mingit tüüpi püsivad või poolpüsivad ehitised. Ehkki eluasemete jäänuseid ei dokumenteeritud otseselt, võimaldavad mõned leiud nagu söestunud puit ning mitmekesised majapidamisesemed oletada hooajalise kasutuse võimalust.

 Kultuuriline ja usuline tähendus 

Linnust ümbritsevas maastikus asub rohkesti muistseid usulisi objekte: hiiekohad, ohvrikivid (sh Laurentsi kivi), Silmaallikas ja püha tamm. Need viitavad võimalusele, et piirkond omas usundilist keskuse rolli. Kokku on teada 11 ohvrikivi ja mitme hiiesalu asupaik.

Muistendite kohaselt olevat linnuse all peidus kuldne hobune ning piirkonda on seostatud maa-alustega. Sellised lood on levinud mitmetes Eesti muististes ja osutavad paiga sügavale rollile rahvapärimuses.

 Ajaloolised allikad 

Liber Census Daniae* andmetel (1219–1220) kuulus Kuusalu küla Rävälä maakonda. Kuusalu esines koos Valkla ja Kiiuga suurimate küladena, millel oli ühine sadam Salmistul. Kuusalu oli suurima adramaa arvuga küla piirkonnas, mis viitab selle tähtsusele majandus- ja halduskeskusena muinasaja lõpul.

 Viited 

Kategooria:Eesti muinaslinnused
Kategooria:Kuusalu vald