Tartu Ülikooli Kliinikumi psühhiaatriakliinik

Ajalugu 
pisi|Algne haiglahoone Ülejõel, Staadioni 48
1851. aastal moodustas Balti kindralkuberner komisjoni ülesandega ülesandega valmistada ette Tartusse 125-voodilise vaimuhaigla asutamine, kuid see venis kohalike võimude lahkarvamuste tõttu. Tartu ülikooli meditsiiniprofessor ja hilisem rektor Eduard-Georg von Wahl ostis haiglale sobiva hoonestatud krundi Ülejõel ning andis selle tulevase haigla käsutusse. Patsientide ravikulud ning sisustuse ostmine tuli katta annetuste ning linnavalitsuse toetusega. Projekti eestvedajad olid Tartu Ülikooli professorid E. von Wahl, O. von Engelhardi ja A. von Wulff.

1877. aastal Tartusse rajatud psüühika- ja närvihaiguste kliinik oli Eesti esimene psühhiaatriahaigla, esimene vene ülikooli juures tegutsev psühhiaatriakliinik ja üldse teine kliinik kogu Venemaal. Samas oli 1796. aastal Tallinnas Priihospidali rajatud eraldi osakond vaimuhaigetele.

4. märtsil Tallinna (tänapäeval Staadioni) tänava hoones avatud kaheksa voodikohaga Tartu vaimuhaiguste haigla oli esialgu vaid naispatsientidele mõeldud. Hiljem selgus, et suurem osa ravi vajavaid patsiente on mehed.

1878. aastal alustati Hermann von Stavenhageni projekti järgi samale krundile uue kahekorruselise puust haiglahoone ehitust. 

1880. aastal eraldas tsaari nõukogu Tartu ülikoolile 80 000 rubla kliinikute olukorra parandamiseks ja üle poole sellest summast kulus Wahlilt kliiniku hoonete ning krundi ostmisele. 50 haigele mõeldud hoone valmis 1881. aastal ning anti ülikoolile üle. Haigla nimetati teraapiakliiniku närvi- ja vaimuhaiguste osakonnaks.

Tartu haigla erines muu maailma sarnastest asutustest, kuna selles olid erinevad ühiskonnaklassid koos – näiteks Inglismaal raviti rikkaid ja vaeseid eraldi asutustes. Kuid jõukus võis määrata ravi aja, samuti palati mugavuse: oli kolme klassi palateid. Esimeses klassis olid 80 rubla eest üksikpalatis ja sai kolm korda päevas paremat sorti toitu. Teise klassi palat maksis 45 rubla ja tuba tuli jagada teise patsiendiga. Kolmanda klassi palat maksis 20 rubla ja seal oli palju haigeid tavalise haiglatoidu peal koos. Talupoja ravikulud maksis kinni tema koduvald. Näiteks mõnel talupojal oli registriraamatus kirjas "võetakse haiglast välja vastu arsti soovitust, sest raha sai otsa". Erandjuhtudel võisid kliinikujuhid huvitavaid juhtumeid tasuta ravile võtta. Kõige kauem viibis haiglas üks meespatsient: 23 aastat.

20. sajandi esimesel kümnendil toimusid professor Vladimir Tšiži algatusel suured ümberehitused. Hoone võib olla tänapäeval üks Eesti suurimaid puithooneid.

Abivajajate hulk psühhiaatriakliinikusse suurenes ja 1910. aastaks leiti Tartu ülikoolis, et kliinikuhooned ei vasta enam ravi-õppeasutuse nõuetele ja on vaja ehitada uus kliinik Maarjamõisa väljale, kuhu rajati ka sisehaiguste- ja kirurgiakliiniku uusi hooneid, kuid modernne ravikorpus otsustati ehitada siiski Jämejala Vaimuhaiglale.

1988 valmis uus hoone Maarjamõisas aadressil Raja 31.

1993. aastal andis Staadioni tänava hooned (48, 50 ja 52) Sotsiaalministeerium Tartu linna Sotsiaalabi osakonnale, kes andis selle edasi Vaimse Tervise Hooldekeskusele pärast selle moodustamist sama aasta juunis.

 Juhatajad ja psühhiaatrid 
Aastani 1891 töötas kliiniku juhatajana professor Emil Kraepelin, kes esimesena kirjeldas eraldi haigusena skisofreeniat ja maniakaal-depressiivset psühhoosi

Aastatel 1891–1918 juhatas kliinikut Vladimir Tšiž. Samal perioodil, aastatel 1899–1908 töötas kliinikus assistendina hilisem poliitik Juhan Luiga, kes oli üks esimesi eesti rahvusest psühhiaatreid, samuti üks esimesi Eesti maapiirkondade sotsiaalhooldekande probleemide käsitlejaid.

 Vaata ka 

 Tartu Ülikooli psühhiaatria õppetool
 Psühhiaatriline sundravi
 Psühhiaatria mõisteid
 Psüühikahäire

 Viited 

Välislingid
 Psühhiaatriakliiniku koduleht

Kategooria:Tartu Ülikooli Kliinikum
Kategooria:Eesti psühhiaatria