Ester Mägi

Ester Mägi (10. jaanuar 1922 Tallinn – 14. mai 2021) oli eesti helilooja.

Aastatel 1946–1951 õppis ta Tallinna Riiklikus Konservatooriumis Mart Saare klassis kompositsiooni. 1951–1954 oli täiendõppel Moskva Konservatooriumi aspirantuuris (juhendaja Vissarion Šebalin). 

Aastatel 1954–1984 töötas ta Tallinna konservatooriumi õppejõuna. 

1952. aastal astus ta Eesti Heliloojate Liitu. 1999. aastal sai Eesti Muusikaakadeemia audoktoriks.

Ester Mägi oli korporatsiooni Lembela liige 1990. aastast.

 Elulugu 
Lapsepõlv

Tema vanemad kohtusid töötades Keava mõisas,1905. aasta revolutsiooni ajal kolisid nad sealt Tallinna. Tallinnas sai tema isast käsitööline ja emast koduperenaine. Neil oli kolm last, kellest noorim oli Ester. Esteri vend Paul õppis laulmist ja hakkas hiljem lavastajaks. Vanemast õest Hildast sai hiljem suurpere ema ning tema tütar on pianist Vilma Mallene. 

Õpingud

Oma esimesed sammud muusika poole tegi Ester Mägi siis, kui perekonda soetati klaver. See oli Esteri õe Hilda soov, kes hakkas sõbratari eeskujul klaverimängu õppima. Peagi sai ka Ester esimesed noodid mängitud ja varsti mängis ta õe repertuaari järele vaid kuulmise järgi. Nii tegutses ta iseõppijana 16. eluaastani, mil algasid tema süstemaatilised klaveriõpingud. Ester õppis 18. algkoolis ja Tütarlaste Kommertskoolis. Kui ta esimest korda klaveritundi läks, mängis ta ette Beethoveni "Esimese sonaadi" esimese osa. Klaveriõpingutest unistas helilooja enda sõnul juba lapsest saadik ja keegi neid talle peale ei sundinud.

Pärast poolt aastat klaveritunde soovitas Esteri klaveriõpetaja Karin Prii astuda tal Tallinna konservatooriumi. 1938. aastal ta seda tegigi ja sealsesse klaveriosakonda jäi ta pikaks ajaks. Kuna vahepeal algas sõda, oli tal klaveriõpetajaid üsna mitu: Helmi Viitol-Mohrfeldt, Artur Lemba, Anna Klas ja viimasena Erika Franz.

Ester Mägi suutis ühitada üld- ja muusikahariduse omandamise. Nii lõpetas ta 1941. aastal keskkooli, kuid siis algas sõda, mida helilooja on iseloomustanud kui väga rasket aega oma elus. 1945. aastal tabas teda tagasilöök – käed haigestusid ja tema edasised klaveriõpingud sattusid küsimärgi alla. Konservatooriumis soovitati tal ajutiselt kateedrit vahetada, näiteks muusikateadusse. Karl Leichteri soovitusel astus ta hoopis kompositsioonikateedrisse. Enese tutvustamiseks esitas ta Heino Ellerile kaks laulu, mille ta eelmisel päeval kirjutanud oli, ja Ester võetigi vastu. Seal pääses ta Mart Saare klassi.

Esteri heliloojaks saamise teekonnal oli Mart Saarel väga suur roll. Tema üsna aeglane ja põhjalik õpetamismeetod meeldis Esterile ning tänu sellele hakkas ta loomingulist tööd nautima. Saar juhtis esmakordselt tema tähelepanu rahvamuusikale ja rahvuslikkusele ning rääkis oma rahvaviiside kogumise ekspeditsioonidest, millest Ester Mägi inspiratsiooni sai ja käis viise ka ise kogumas.

1951. aastal lõpetas Ester Mägi konservatooriumi ja läks kolmeks aastaks Moskvasse aspirantuuri, kus täiendas end professor Vissarion Šebarini käe all.

Õppejõutöö

1954. aastal naasis Ester Mägi Eestisse ning töötas1984. aastani Tallinna Konservatooriumis muusikateoreetiliste ainete õppejõuna.

 Looming 

Ester Mäe looming on mahukas ning žanride ja koosseisude poolest mitmekesine. Tema loomingule on iseloomulik kammerlik väljenduslaad. Ta on loonud suurel hulgal kammermuusikat ja koorilaule.

Ester Mäe loomingu allikaks on tihtipeale rahvaviisid ning tema muusika on enamasti lüüriline. See on küll vaoshoitud, kuid ilmekas, tundeline, aga ilma suurte tundepuhanguteta. 

Ester Mägi kirjutas palju kooriteoseid, kus tema väljendus toetus rahvaviisidele, mida ta siiski väga harva otseselt tsiteeris.

Ühe oma suurima kooriteose, ballaadi "Tuule tuba" pühendas Mägi oma õpetajale Mart Saarele, kelle loominguline suhe rahvalaulu oli Ester Mäele suur eeskuju. Enamikku Mäe kooriloomingust iseloomustab väga ere ja koorile sageli üpris nõudlik harmoonia.

Ester Mäe peenekoelist muusikat on Eestis imetletud ja armastatud juba pool sajandit. Tuntuse teistes Balti riikides ja Venemaal saavutas ta 1960. aastate keskpaigas. 1980. aastate lõpust on Mäe teoseid esitatud paljudes Lääne-Euroopa maades, Skandinaavias ja Austraalias, ta sai uute teoste tellimusi Rootsist ja Saksamaalt.

1968. aastal valmis tal sümfoonia, mille esiettekanne toimus 1969. aastal.

Tunnustus 
1971 – Eesti NSV teeneline kunstitegelane
1980 – Nõukogude Eesti preemia 
1985 – Eesti NSV muusika aastapreemia
1984 – Eesti NSV rahvakunstnik 
1991 – Eesti muusika aastapreemia
1996 – Eesti Vabariigi kultuuripreemia (elutööpreemia)
1997 – Gustav Ernesaksa koorimuusika preemia
1998 – Riigivapi V klassi teenetemärk
1999 – Eesti Rahvuskultuuri Fondi elutöö tänuauhind
1999 – Eesti Muusikaakadeemia audoktor 
2001 – Eesti Kultuurkapitali helikunsti aastapreemia (väärikas panus eesti helikunsti)
2002 – Tehnikaülikooli Akadeemilise Meeskoori auliige
2008 – Eesti Muusikanõukogu muusikapreemia (eesti heliloomingu suurkuju)
2014 – Eesti Vabariigi kultuuripreemia elutöö eest
2017 – Maarja medal

Viited

 Välislingid 

Biograafia ja põhjalik heliteoste loetelu
Urve Lippus, Ester Mägi nonaginta, Sirp, 13. jaanuar 2012

Kategooria:Eesti heliloojad
Kategooria:Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia õppejõud
Kategooria:Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Kategooria:Korporatsioon Lembela liikmed
Kategooria:Riigivapi V klassi teenetemärgi kavalerid
Kategooria:Eesti Muusikanõukogu muusikapreemia laureaadid
Kategooria:Eesti NSV teenelised kunstitegelased
Kategooria:Eesti NSV rahvakunstnikud
Kategooria:Metsakalmistule maetud
Kategooria:Sündinud 1922
Kategooria:Surnud 2021