Juunikommunistid

Juunikommunistid olid 1940. aastal pärast Nõukogude okupatsiooni algust ja 21. juuni  1940 relvastatud riigipööret legaliseeritud Eestimaa Kommunistlikku Parteisse astunud isikud. Selliseid kollaboratsioniste hakati kutsuma juunikommunistideks, sest nad eristusid "põliskommunistidest" ehk nendest umbes 100 isikust, kes olid kuulunud kuni Nõukogude okupatsiooni alguseni Eesti Vabariigis põranda all tegutsenud kommunistlikku (bolševike) parteisse.  

Kõnekeeles on juunikommunistideks nimetatud ka neid Eesti elanikke, kes osalesid kaasajooksikutena 21. juunil 1940 toimunud Eesti Vabariigi valitsuse vastastel demonstratsioonidel, olid nende demonstratsioonide organisaatorid ja valmistasid Nõukogude diktaator Jossif Stalini Eestisse lähetatud eriesindaja (ÜK(b)P Keskkomitee sekretäri) Andrei Ždanovi korraldusi järgides ette Eesti annekteerimist Nõukogude Liitu, mis toimus augustis 1940. 

 Tegevus 
Nõukogude okupatsioonivägede relvaüksuste toetusel läbi viidud demonstratsioonidel tunnustati Eesti ja NSV Liidu vahelist baaside lepingut, Nõukogude armeed ja selle juhti Kliment Vorošilovit. Peale selle saadeti parimad tervitused Molotovile ja Ždanovile ning hõisati "Elagu!" Stalinile. Hüüti arvamusi, et Eesti valitsus olevat käitunud vastutustundetult, sõlmides Balti sõjalise liidu, mis olevat NSV Liidu vastane ja mis tõukavat Balti riigid sõtta; ning et Stalini jt Nõukogude juhtide "rahupoliitika" olevat õigeaegselt selle leppe avalikustanud ja aidanud sellega töötaval rahval paljastada kodanlaste sepitsused. 

Suurimad valitsuse vastased "demonstratsioonid" korraldati 21. juunil 1940 Tallinnas ja Tartus, kus nõuti baaside lepingu tingimuste täitmist, NSV Liidu vastaste "elementide välja juurimist", uue valitsuse kujundamist, Kaitseliidu laialisaatmist, töölisliikumise tegelaste tagakiusamise lõpetamist ja tööliste vallandamise lõpetamist.

Tallinnas kogunesid demonstrandid kõigepealt oma töökohtade juures, siis mindi Vabaduse väljakule, kus peeti kõnesid. Sealt mindi edasi rongkäiguga Kaarli puiestee kaudu üle Toompea Pikale tänavale. Sealt edasi Mere puiesteele ja Kadriorgu. Seal läks delegatsioon president Konstantin Pätsi juurde. President Päts pöördus Kadrioru lossi rõdult kogunenute poole, kuid teda katkestati esimese lause järel. Seejärel läksid demonstrandid Keskvangla juurde ja vabastasid ise kõik seal viibivad vangid, kellest suurem osa olid kriminaalkurjategijad. Toompeal heisati punane lipp.

Eesti politseile ja teistele EV asutustele oli verevalamise vältimiseks antud korraldus sündmustesse mitte sekkuda ning vastupanu mitte avaldada. 

Nõukogude relvajõudude ning Andrei Ždanovi poolt korraldatud "töörahva demonstratsioonide" survel nimetas president Konstantin Päts 21. juuni 1940 õhtul ametisse uue stalinistliku valitsuse Johannes Varese juhtimisel. Selles, nn juunikommunistide valitsuses sai peaministri asetäitjaks Hans Kruus, haridusministriks Johannes Semper, kohtuministriks Boris Sepp, majandusministriks Johannes Nichtig, põllutööministriks Aleksander Jõeäär, siseministriks Maksim Unt, sotsiaalministriks Neeme Ruus, sõjaministriks Tõnis Rotberg, teedeministriks Orest Kärm ja välisministriks Nigol Andresen.

 Juunikommuniste 

Vaata ka
Juunipööre
Eesti NSV
Kasulik idioot

Kategooria:Eesti Teises maailmasõjas
Kategooria:Nõukogude okupatsioon Eestis (1940–1941)