Vigala kihelkond

Vigala kihelkond (lühend Vig; saksa keeles Kirchspiel Fickel, ladina keeles parochia Figalensia) oli haldusüksus Läänemaal.

 Nimi 

Kohanimi "Vigala" tuleb arvatavasti liivi keelest vigā – „niiske pikk lohk kahe künka vahel, piklik soostunud org“Kohanimeraamat

 Ajalugu 
pisi|Eestimaa kubermangu Haapsalu kreis. Liivimaa atlas (1798)

Vigala vald sai valla õigused esimesena Eestis juba 1789. aastal. 14. juulil 2014 täitus 225 aastat "Vigala õiguse" kehtestamisest, millega algas vallaametnikega valdade loomine Eestis.

Hilisemad Vigala, Märjamaa ja Kullamaa kihelkond moodustasid XIII sajandi alguseni ühtse Läänemaa koosseisu kuulunud muinaskihelkonna, mille nimi pole praegu teada; ainult Avaste piirkond oli tollal ilmselt Soontagana kihelkonna osa. Kirikukihelkond rajati Vigalas tõenäoliselt 1230.−1240. aastatel. Kiriku kohta on teateid 1339. aastast.

Juba XIII sajandil läänistati piirkond Saare-Lääne piiskopkonna võimsale Uexküllide vasallisuguvõsale, kes rajasid sinna Vigala ja Velise linnuse. Nende valduste keskuseks kujunes alates XVIII sajandist Vana-Vigala mõis, mis perekonnatraditsiooni kohaselt kuulus neile 700 aastat.

Aastatel 1884–1886 pöördus kokku umbes 500 kihelkonna elanikku õigeusku, eriti Velise piirkonnas. Aastatel 1888–1889 ehitati õigeusklike tarbeks Velise õigeusu kirik.

1905. aastal osalesid Vigala kihelkonna inimesed revolutsioonisündmustes, mille käigus põletati maha Veilse, Jädivere ja Vana-Vigala mõis. Velisel kuulutati koguni välja Velise vabariik. 1906. aasta jaanuaris suruti kohalik mäss veriselt maha.

 Rahvastik 
Vigala kihelkonna asustus on läbi aegade olnud suhteliselt tihe. 1710. aastal elas kihelkonnas 3180 inimest. Kuid samal aastal puhkenud katku tõttu langes elanike arv drastiliselt ja 1712. aastal elas kihelkonnas vaid 354 inimest; asustatud oli vaid 80 majapidamist, 264 olid tühjad. Elanikkond hakkas taas kasvama Lõuna-Eestist, peamiselt Tartumaalt sisserännanud uusasunike arvelt. 1858. aastal oli kihelkonnas elanikke üle 8800.

 Linakasvatus 
Keskajast saadik oli kihelkonna oluline tegevusala linakasvatus. XIX sajandiks oli sellest kujunenud peamine tuluallikas ning kihelkond oli siis Läänemaa kõige jõukam piirkond. Paikkonna rikkus kajastus ühtlasi selles, et 1880. aastaks oli taludest päriseks ostetud 23,3%; selle näitajaga oli Vigala tervel Läänemaal esikohal. Tänu jõukusele kutsuti kihelkonda Läänemaa Mulgimaaks.

 Vigala kihelkonna mõisad 
Hallivere (Hallifer) endine rüütlimõis
Jädivere (Jeddefer) rüütlimõis
Kivi-Vigala (Stein-Fickel) rüütlimõis, hiljem Vana-Vigala kõrvalmõis
Konuvere (Konofer) rüütlimõis
Nurtu (Nurms) rüütlimõis, hiljem Vana-Vigala kõrvalmõis
Nõlva, ka Nurtu-Nõlva (Nelwa) rüütlimõis, hiljem Vana-Vigala kõrvalmõis, fideikomiss
Pallaste (Pallas) Päärdu kõrvalmõis, poolmõis
Päärdu (Kosch) rüütlimõis
Vaguja (Wagguja) endine väikemõis
Vana-Vigala ehk Vigala (Alt-Fickel, ka Schloß Fickel, varem Sikenkos) rüütlimõis, fideikomiss
Velise (Schloß Felx) rüütlimõis
Vigala (Pastorat Fickel) kirikumõis

 Vigala kihelkonna kalmistud 
Annuse talu kalmistu
Kojastu kalmed
Vana-Vigala mõisa kalmistu
Velise mõisa Maydellide kalmistu
Velise mõisa Wetter-Rosenthalide kalmistu
Vigala kalmistu
Vigala kirikuaed

 Vigala kihelkonna vallad 1920. aastatel 
Jädivere vald. Liideti hiljem Vigala vallaga.
Kivi-Vigala vald. Ühendati hiljem Vana-Vigala vallaga Vigala vallaks.
Nurtu vald. Liideti hiljem Velise vallaga.
Päärdu vald. Liideti hiljem Velise vallaga.
Vana-Vigala vald. Hiljem liideti Kivi-Vigala vald ja Jädivere vald ning nimetati umber Vigala vallaks.
Velise vald. Hiljem liideti juurde Nurtu vald, Päärdu vald ja Valgu vald (Märjamaa kihelkonnas). 1939. aastal ühendati Rääsküla ja Kurevere küla Vigala vallaga. Lisandus Uhja küla. Vald likvideeriti 1950. aastal.

 Varia 
Vigala vöökirja kasutab tänapäeval oma kodujuustupakenditel Farmi piimatööstus.
 Viited 

 Kirjandus 
Bienenstamm, Herbord Carl Friedrich von. Geographischer Abriß der drei deutschen Ostsee-Provinzen Rußlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: bei Deubner, 1826. Lk 99 .
Hupel, August Wilhelm. Topographische Nachrichten von Lief- und Ehstland. Dritter und letzter Band. Riga: zu finden bey Johann Friedrich Hartknoch, 1782. Lk 530–531 .

 Välislingid 
Eesti kihelkondade kaart EKI veebilehel

Kategooria:Läänemaa kihelkonnad