Arnold Schönberg

Arnold (Franz Walter) Schönberg [Schoenberg] (13. september 1874 Viin – 13. juuli 1951 Los Angeles) oli juudi soost austria helilooja. Alates 1933. aastast elas ta Ameerika Ühendriikides.

Arnold Schönbergi võib pidada üheks olulisemaks 20. sajandi muusika uuendajaks nii helilooja, muusikateoreetiku kui ka heliloomingu õppejõuna.

Arnold Schönbergi esimesed heliteosed on kirjutatud romantilises ja hilisromantilises muusikastiilis. Dissonantsi emantsipatsioonile põhineva atonaalse harmoonia otsingud sundisid Schönbergi loobuma funktsionaalharmoonia reeglitest. Atonaalsele harmooniale tuginevad tema ekspressionistlikud teosed. Schönbergi rahulolematus atonaalse harmoonia püsimatuse ja meelevaldsusega sundis teda muusika helikõrguste sfääri korrastama, mille tulemusel sündis dodekafoonia. 

Arnold Schönbergil on muusikateoreetilisi tekste nii harmoonia, vormi kui ka kontrapunkti vallas. Oma esseistikas käsitles ta muusika esteetilisi ja eetilisi aspekte ning võttis sõna muusikaelu korralduse teemadel.   

Arnold Schönberg oli üks oma aja väljapaistvamaid heliloomingu õppejõude, kelle tuntumate õpilaste hulka kuuluvad Anton Webern ja Alban Berg. Tema nimega on seotud Uus-Viini koolkond, kuhu ta kuulub koos mõne oma õpilasega. 

Schönberg tundis elavat huvi ka teiste loomevaldkondade vastu. Schönbergi maale võib pidada väljapaistvateks sümbolismi ja ekspressionismi näideteks. Paljudele oma vokaalteostele kirjutas Schönberg ise teksti. Schönberg tegutses ka leiutajana, kelle loomingut on patenteeritud.

 Elulugu 
Noorus
Arnold Schönberg sündis 13. septembril 1874 Viinis saapavabrikant Samuel ja Pauline Schönbergi (sündinud Nachod) pojana. 1880 hakkas tulevane helilooja käima rahvakoolis, 1882 algasid viiuliõpingud. Juba 1883. aastal kirjutas ta Giovanni Battista Viotti ja Ignaz Pleyeli stiilis viiuliduosid. 1885. aastast hakkas ta käima kuninglik-keiserlikus reaalkoolis ja kirjutas marsse ja polkasid.

1889. aastal Samuel Schönberg suri. 1891. aasta jaanuaris jättis poiss kooli pooleli ja läks õpipoisiks Viini panka Werner & Co. Selle ajani kirjutatud muusika on mõjutatud viiuliduettidest, ooperipopurriidest ning vabas õhus toimunud sõjaväeorkestri kontsertidest. Meyeri entsüklopeedia (Meyers Konversationslexikon) abil õppis ta iseseisvalt tundma muusika põhimõisteid, sealhulgas sonaadivormi.
1893. aasta suvel kirjutas ta Viini lähedal Kierlingis esimese täielikult säilinud teose "In hellen Träumen hab ich Dich oft geschaut" häälele ja klaverile; teksti autor oli Alfred Gold, keda Schönberg oli tundma õppinud oma sõbra ja mentori David Josef Bachi kaudu.
1894. aastal tutvus ta harrastusorkestri Polyhymnia liikmena oma kunstilise mentori ja hilisema õemehe Alexander von Zemlinskyga ning sai Polyhymnia preemia laulu "Schilflied" eest. Sama aasta oktoobris valmis "Kolm klaveripala" ("Drei Klavierstücke"). 
Järgmisel aastal ütles ta üles koha Werner & Co erapangas ning võttis vastu Mödlingi lauluseltsi Freisinn ja Meidlingi meestelaulu seltsi dirigendi koha, samuti  Stockerau metallitööliste laululiidu koormeistri ameti. Valmis "Ei du Lütte" neljahäälsele segakoorile.
1896. aastal sündisid Richard Heubergeri virgutusel "Kuus pala" klaverile neljal käel" ("Sechs Stücke" für Klavier zu vier Händen). 1. septembrist kuni 30. novembrini 1896 töötas ta "Serenaadiga" väikesele orkestrile ("Serenade" für kleines Orchester), mis jäi aga lõpetamata. 1897. aasta märtsis alustas ta vanas stiilis "Gavotti ja musetti" keelpilliorkestrile ("Gavotte und Musette" für Streichorchester). 27. juuliga 1897 on dateeritud "Skertso" F-duur keelpillikvartetile ("Scherzo" F-Dur für Streichquartett), 15. septembril s.a valmis "Mädchenfrühling" häälele ja klaverile.
1898. aastal sai Schönbergi esimeseks õpilaseks Wilma Weber von Webenau. 
25. märtsil 1898. aastal vahetas Schönberg juudi usu protestantismi vastu. 

1898. aasta juulis katkestas ta ootamatult töö Nikolaus Lenau luuletuse "Warum, o Lüfte, flüstert ihr so bang" põhjal kirjutatava sümfoonilise poeemiga "Frühlings Tod". Sügisel valmisid "Kaks laulu" baritonile ja klaverile ("Zwei Gesänge" für eine Baritonstimme und Klavier) op. 1. 20. detsembril 1898 toimus Alexander von Zemlinsky vahendusel Viini Muusikaühingus (Wiener Musikverein) Fitzner-kvarteti esituses Schönbergi keelpillikvarteti D-duur esiettekanne. Tegu oli autori esimese ulatusliku helitööga.
1899. aastal juhatas Schönberg Heiligenstadti meestelaulu seltsi koori Beethoven. 2. aprillil 1899 valmis "Mõlemad" häälele ja klaverile ("Die Beiden" für Gesang und Klavier), 8.-9. mail "Mailaul" ("Mailied") samale koosseisule. "Gethsemane" (tekst Richard Dehmel meeshäälele ja orkestrile jäi lõpetamata. Sel aastal algas ka suhe Alexander von Zemlinsky õe Mathildega ja septembris puhkuse ajal sündis nendega koostöös Payerbachis keelpillisekstett "Kirgastunud öö" ("Verklärte Nacht") op. 4 Richard Dehmeli luuletuse ainetel. 1. detsembriga 1899 on dateeritud nimetatud teose lõplik versioon. Aasta lõpuks valmis veel "Neli laulu" häälele ja klaverile ("Vier Lieder" für eine Singstimme und Klavier) op. 2. 

1900. aastad

1900. aastate algul juhatas Arnold Schönberg tööliskoore ja tutvus Alma Maria Schindleriga, kellega hiljem abiellus. 12. veebruaril 1900 alustas ta sümfooniat G-duur (lõpetamata). 
1900–1911 kirjutas ta vaheaegadega "Gurre-laule" ("Gurre-Lieder"), mille ajendiks oli Viini Helikunstnike Ühingu (Wiener Tonkünstler-Verein) heliloomingu konkurss. Kirjast Alban Bergile ilmneb, et märtsis-aprillis 1900 kirjutas I ja II osa, märtsis 1901 lõpetas ülejäänu, 1901. aasta augustis alustas instrumenteerimist, 1902. aasta keskel töö katkes, 1903. aastaks oli teos viimistletud ja valmis umbes kuni leheküljeni 118. Pärast seda töö katkes ja Schönberg loobus täielikult jätkamast, ent 1910. aasta juulis töö jätkus instrumenteerimisega kuni lõpukoorini. 1911 lõpetas ta Zehlendorfis "Gurre-laulude" lõpukoori. 
19. augustil 1900 valmis "Tervitus kaugusesse" häälele ja klaverile ("Gruß in die Ferne" für Gesang und Klavier) esimene versioon.

1901. aasta aprillist septembrini kirjutas Schönberg kaheksa laulu antoloogiast "Deutscher Chansons" ja pakkus neid Ernst von Wolzogenile esitamiseks Berliini kirjanduslikus kabarees Überbrettl. Wolzogen ostis laulud "Öörändur" ("Nachtwandler") ja "Igale oma" ("Jedem das Seine"). Viini varieteele Theater Zum lieben Augustin kirjutas Schönberg laulu "Sest ajast kui ma nii palju naisi nägin" ("Seit ich so viele Weiber sah", tekst Emanuel Schikanederi raamatust "Spiegel von Arkadien").
18. juunist 28. juulini 1901 töötas Schönberg lõpetamata jäänud ooperiga "Kilplane" ("Die Schildbürger"), mille tekstiks on Gustav Schwabi samanimelise jutustuse dramatiseering.
18. oktoobril 1901 abiellus Schönberg Viini kesklinna luteri kirikus (Lutherische Pfarre, Wien, Innere Stadt) Mathilde von Zemlinskyga. Noorpaar asus elama Viini IX linnaossa. Sama aasta detsembris koliti Berliini ja helilooja sai dirigendikoha Ernst von Wolzogeni kirjanduslikus kabarees Überbrettl. 1901. aastal kirjutatud kabareelaulud said pärast helilooja surma koondpealkirja "Brettllieder". 
8. jaanuaril 1902 sündis tütar Gertrude. 18. märtsil 1902 tõi Viini Muusikaühingu väikses saalis Rosé-kvartett esiettekandele autori "Kirgastunud öö" ("Verklärte Nacht"). Richard Straussi soovitusel kutsuti Schönberg harmoonia õppejõuks Berliini Sterni Konservatooriumi (Stern'sche Konservatorium). 
Sel perioodil kohtus helilooja Oscar Strausi, Viktor Holländeri, Bogumil Zepleri ja Robert Fischhofiga, kelle operette ta instrumenteeris.
3. jaanuaril 1903 valmis laulu "Deinem Blick mich zu bequemen" häälele ja klaverile esimene versioon, veebruaris lõpetas Schönberg eelmise aasta aprillis alustatud sümfoonilise poeemi "Pelleas ja Melisande" op. 5. Hilissuvel pöördus Schönberg koos naise ja tütrega tagasi Viini ning kolis aadressile Liechtensteinstraße 68/70. Sel ajal tutvus ta ka Gustav Mahleriga.
Sel perioodil töötas Schönberg koorile orkestri saatel kirjutatud teosega "Darthulas Grabgesang" (tekst ühe Goethe tõlke põhjal), millest on säilinud fragment, ning lõpetas "Kuus laulu" ("Sechs Lieder") op. 3, mis sisaldas Gottfried Kelleri luulele loodud "Geübtes Herz" ja "Die Aufgeregten" ja juba varem valminud "Freihold" (november 1900), "Hochzeitslied" (1901) ja "Warnung" (mai 1899). Veel tegi ta instrumentatsioone, seadeid klaverile kahele või neljale käele, sealhulgas klaviirid neljale käele Gioachino Rossini ooperist "Sevilla habemeajaja", Albert Lortzingu ooperist "Relvasepp" ("Waffenschmied") ning Franz Schuberti ooperist "Rosamunde" Viini kirjastuse Universal Edition tellimusel. 1903. aasta novembrist 1904. aasta aprillini oli tal käsil laul "Das Wappenschild" op. 8 nr 2, 18. detsembrist 1903 kuni 7. märtsini 1904 laul "Loodus" ("Natur") op. 8 nr 1 (tekst Heinrich Hart). 

1904. aastal asutas Schönberg koos Alexander von Zemlinskyga Loovate Helikunstnike Ühingu (Vereinigung schaffender Tonkünstler). Märtsis visandas ta fuuga keelpillikvartetile d-moll, mis jäi lõpetamata. 1904. aasta suve veetis helilooja oma noorpõlvesõbra David Josef Bachi vanemate juures Mödlingis, töötades koos Alexander von Zemlinskyga Robert Fischhofi ooperi "Mäekuningas" ("Bergkönig") instrumentatsiooni ja klaviiri, oma keelpillikvarteti nr 1 d-moll op. 7 ning "Orkestrilaulude" op. 8 kallal. 3. juulil 1904 lõpetas ta laulu "Nie ward ich, Herrin, müd" op. 8 nr 4 partituuri puhtandi ning alustas laulu "Voll jener Süße" op. 8 nr 5 Petrarca tekstile. 

1904. aasta sügisel said Schönbergi õpilaseks Alban Berg ja Anton Webern. 1904/1905 talvesemestril õpetas ta Schwarzwaldi koolis.  
25. jaanuaril 1905 tuli Viini Muusikaühingu suures saalis autori juhatusel  esiettekandele sümfooniline poeem "Pelleas ja Melisande" op. 5.  6. aprillil 1905 lõpetas ta lauluga "Sehnsucht" tsükli "Kuus orkestrilaulu" ("Sechs Orchesterlieder") op. 8. Aprillist septembrini 1905 valmis seitse kaanonit, laulude ja sümfoonia g-moll visandeid. 
1905. aasta suvi veedeti perega Gmundenis Traunsee ääres. 26. septembril 1905 valmis Gmundenis keelpillikvartett nr 1 d-moll op. 7. Septembris-oktoobris s.a lõpetas autor "Kaheksa laulu" ("Acht Lieder") op. 6 ("Verlassen", "Traumleben" ja "Ghasel" olid kirjutatud 1903/1904. aasta detsembris-jaanuaris). 21. oktoobri daatumit kannab üheosaline fragment "Ein Stelldichein".
22. juunil 1906 sündis perre poeg Georg. 25. juulil 1906 lõpetas helilooja Rottach-Egernis Tegernsee ääres üheosalise kammersümfoonia 15-le sooloinstrumendile op. 9, oma esimese loomeperioodi viimase teose. Samas alustas kammersümfooniat nr 2 (lõpetatud aastal 1940 oopusena 38). 
Alates 1907. aastast hakkas Schönberg senisest rohkem tegelema maalikunstiga. Ühtlasi sõbrunes ta maalikunstnik Richard Gerstliga. 
8. veebruaril 1907 tuli Viini Muusikaühingu suures saalis esiettekandele kammersümfoonia op. 9, selle esitasid Viini Kuningliku Ooperi orkestri puhkpillide ühing (Bläservereinigung des Wiener Hofopernorchesters) ja Rosé-kvartett. Märtsis-aprillis valmis "Kaks ballaadi" ("Zwei Balladen") op. 12 häälele ja klaverile. Ajavahemikus 14. augustist 1906 9. märtsini 1907 on heliloomingu konkursiks loodud koorilaul "Friede auf Erden" op. 13 segakoorile a cappella. Samal ajal valmis ooperifragment Gerhart Hauptmanni näidendi "Und Pippa tanzt!: ein Glashuttenmärchen" ainetel. 17. detsembri 1907 kuupäeva kannab laul "Ich darf nicht dankend" op. 14 nr 1 häälele ja klaverile, 2. veebruariga 1908 on dateeritud "Neil talvepäevil" ("In diesen Wintertagen") op. 14 nr 2 häälele ja klaverile. 
1908. aasta suvi veedeti taas Gmundenis Traunsee ääres, kus autor lõpetas keelpillikvarteti nr 2 op. 10, mida oli alustanud eelmise aasta märtsis. Teos on nii oma materjalikäsitluselt kui ka žanriajalooliselt – traditsioonilise keelpillikvartetiga on liidetud sopran – Schönbergi loometeel murrangulisel ajal: tonaalsuse lagunemisega on alanud üleminek ekspressionistlikule stiilile. Rosé-kvartett ja Marie Gutheil-Schoder tõid keelpillikvartett nr 2 esiettekandele 21. detsembril 1908. 
1909. aastal leiutas Schönberg notatsioonimasina, mille esitas patenteerimiseks Viini Patendiametile. 8. veebruariga 1909 on dateeritud laul "Rannal" ("Am Strande") häälele ja klaverile (tekst Rainer Maria Rilke. 1909. aasta veebruarist augustini on kirjutatud "Kolm klaveripala" ("Drei Klavierstücke") op. 11 ("sedalaadi muusika esmapublikatsioon", mis "sellele vastavalt kutsus esile suure sensatsiooni") ja lõpetas eelmise aasta märtsis alustatud laulutsükli "Viisteist luuletust Stefan George "Rippuvate aedade raamatust"" ("Fünfzehn Gedichte aus "Das Buch der hängenden Gärten" von Stefan George") op. 15, millega ta purustas "kõik möödaniku esteetika barjäärid". 
1909. aasta suve veetis Schönberg koos oma pere, Alexander von Zemlinsky, Alban Bergi, Anton Weberni ja Max Oppenheimeriga Steinakirchenis Amstettenis. Sealses kuurordis valmis "Viis orkestripala" ("Fünf Orchesterstücke") op. 16 – "ilma tsüklilise seoseta osade (kestusega 1 kuni 3 minutit) [...] kirev, katkematu värvide, rütmide ja meeleolude vaheldumine". 
Steinakirchenis õppis Schönberg tundma noort arsti ja literaati Marie Pappenheimi, kes kirjutas monodraama "Ootus" ("Erwartung") op. 17 teksti ning 27. augustist 12. septembrini 1909 sündis samanimelise helitöö op. 17 sopranile ja orkestrile esimene käsikiri, 4. oktoobril s.a partituur.

1910. aastal kolis Schönberg Hietzingisse, tegeles maalimisega ja Viini Helleri galeriis pandi üles tema esimene maalinäitus. Ühtlasi pidas loenguid Muusikaakadeemias. 
14. jaanuaril 1910 kanti Viinis esimest korda klaviirist ette "Gurre-laulude" ("Gurre-lieder") esimene osa. Sama aasta 8. veebruari kuupäeva kannavad kaks osa teosest "Kolm pala" kammerorkestrile ("Drei Stücke" für Kammerorchester; pala nr 3 jäi fragmendiks). 
1910. aasta juunis lõpetas Schönberg ooperi "Õnnelik käsi" ("Die glückliche Hand") op. 18 teksti, 9. septembril selle komponeerimist ja lõpetas teose novembris 1913.

1911. aastal kohtus Schönberg Vassili Kandinskyga. 19. veebruaril 1911 valmis esimesed viis pala teosest "Kuus väikest klaveripala" ("Sechs kleine Klavierstücke") op. 19 (viimane on visandatud Gustav Mahleri matuse vahetul mõjul 17. juunil 1911). Juulis 1911 lõpetas Schönberg eelmisel aastal alustatud teoreetilise peateose "Harmooniaõpetus" ("Harmonielehre"), mille pühendas Gustav Mahler. Septembri lõpus koliti Villa Lepckesse Berlin-Zehlendorfis ning hakkas õpetama esteetikat ja kompositsiooni Sterni Konservatooriumis. Rühmituse Sinine ratsanik (Der Blaue Reiter) näitusel Münchenis Galerie Thannhauseris eksponeeriti nelja Schönbergi maali.
7. novembril 1911 valmis "Gurre-laulude" ("Gurre-Lieder") partituuri puhtand, 9. detsembril sai valmis "Herzgewächse" op. 20 sopranile, tšelestale, harmooniumile ja harfile ning samal õhtul tuli esiettekandele kooriteose "Friede auf Erden" op. 13 orkestriga versioon. Selle esitasid Filharmoonia koor (Philharmonischer Chor) ning Viini Helikunstnike Orkester (Wiener Tonkünstler-Orchester), juhatas Franz Schreker.
1912. aastal käis Schönberg Alexander von Zemlinsky kutsel Prahas, kus dirigeeris oma sümfoonilist poeemi "Pelleas ja Melisande" ning pidas kõne eelmisel aastal surnud Gustav Mahleri mälestuseks. Tema õpilased ja sõbrad – sealhulgas Kandinsky, Webern ja Gütersloh – andsid Müncheni kirjastuses Verlag Piper & Co välja antoloogia "Arnold Schönberg". 
Generaalbassi alusel transkriptsioon Georg Matthias Monni "Kontserdist tšellole ja orkestrile g-moll" sarja "Denkmäler der Tonkunst in Österreich". 
12. märtsil 1912 helindas näitleja Albertine Zehme õhutusel esimesed 21 luuletusest Albert Giraud' luuleraamatust "Kuu-Pierrot" ("Pierrot lunaire") kõnelauljale ja kammeransamblile, mille häältejuhtimist ja kõlasid kirjeldas Schönberg "mõistuslike ja meeleliste liikumiste suisa loomalikult vahenditu väljendusena". 
3. septembril tuli Londonis esiettekandele "Viis orkestripala" ("Fünf Orchesterstücke") op. [või Londoni esiettekanne???] 16 esiettekanne Henry Woodi juhatusel. 
16. oktoobril 1912 toimus "Kuu-Pierrot'" op. 21 esiettekanne Berliinis. Detsembris sõitis Schönberg pärast viibimist Amsterdamis Peterburi, et dirigeerida Aleksandr Ziloti korraldatud kontserdil sümfoonilist poeemi "Pelleas ja Melisande". Aasta lõpus visandas helilooja oratooriumi "Seraphita" osana kolme õhtut täitvast triloogiast (jäi fragmendiks).
23. veebruaril 1913 oli Viini Muusikaühingu suures saalis "Gurre-laulude" esiettekanne Franz Schrekeri dirigeerimisel.
1913. aasta märtsi lõpus puhkes Viinis ühe Anton Schönbergi, Alban Bergi, Anton Weberni, Gustav Mahleri ja Alexander von Zemlinsky teoste kontserdi ajal skandaal. Mais 1913 kolis Schönberg Berlin-Südendesse. 
Samal aastal sai Schönberg esimese Gustav Mahleri Fondi (Gustav-Mahler-Stiftung) stipendiumi; järgmised stipendiumid tulid 1914 ja 1918. 9. novembril lõpetas ta orkestrilaulu "Seraphita" op. 22 nr 1 ning 20. novembril ooperi "Õnnelik käsi" ("Die glückliche Hand") op. 18.
1914. aastal dirigeeris autor "Gurre-laule" Leipzigis ja "Viit orkestripala" op. 16 Londonis. 29. jaanuaril oli "Orkestrilaulude" ("Orchesterlieder") op. 8 tsüklist laulude nr 2, 5 ja 6  esiettekanne Alexander von Zemlinsky juhatusel Prahas. Aasta lõpus töötas ta orkestrilauludega "Alle, welche dich suchen" ja "Mach mich zum Wächter deiner Weiten" op. 22 nr 2 ja 3 (lõpetatud vastavalt 8. ja 14. jaanuaril 1915).

1915. aastal tegeles Schönberg "Printsiipide surmatantsu" ("Totentanz der Prinzipien") käsikirjaga. 1915. aasta aprillis dirigeeris ta Viinis Beethoveni 9. sümfooniat. Oktoobris kolis ta tagasi Viini. Detsembris läks ta sõjaväkke Kuninglik-keiserliku rügemendi Hoch- und Deutschmeisterina nr 4. Jätkas tööd eelmisel aastal alustatud ulatusliku sümfooniaga solistidele, koorile ja orkestrile, mis jäi aga lõpetamata. Seejärel alustas tööd oratooriumi "Jaakobi redel" ("Die Jakobsleiter") tekstiga. Algne plaan nägi "Printsiipide surmatantsu" ette sümfoonia kolmanda ning "Jaakobi redeli" neljanda osana. 1. novembril 1915 lõpetas lauluga "Eelaimus" ("Vorgefühl") "Neli laulu" häälele ja orkestrile ("Vier Lieder" für Gesang und Orchester) op. 22.
1916. aasta märtsist maini läbis Schönberg Bruckeri reservohvitseride kooli. Juulis paigutati ta hingeldamise tõttu ümber asenduskompaniisse ning oktoobris vabastati Viini Helikunstnike Ühingu (Wiener Tonkünstler-Verein) palvekirja peale ajutiselt armeest. 
1917

Visandas ”Armastuslaulu” (”Liebeslied”) viiulile, vioolale, tšellole ja harmooniumile, tekst Rainer Maria Rilke (lõpetamata). 

1917. aasta mais lõpetas "Jaakobi redeli" teksti, seejärel alustas selle muusika skitseerimist; töö jätkus 1918 ja 1921–1922. 
1917. aasta septembris sai ta jälle kutse armeesse, kuid detsembris vabastati füüsilise sobimatuse tõttu sellest lõplikult.
1918. aasta kevadel kolis Schönberg Mödlingi. 1918. aastal viis ta Schwarzwaldi koolis läbi kompositsiooniseminari ning asutas Muusikaliste Eraettekannete Ühingu (Verein für musikalische Privataufführungen).
1919 said Schönbergi õpilasteks Hanns Eisler, Rudolf Kolisch ja Karl Rankl. Muu hulgas kirjutas ta artiklid Adolf Loosi väljaantavale kogumikule "Juhised kunstide valitsusele" ("Richtlinien für ein Kunstamt") ja Willem Mengelbergi mälestusraamatule.

 1920. aastad 
1920. aastal külastas Schönberg esimest Gustav Mahleri festivali Hollandis. Ta dirigeeris Amsterdamis ja nimetati Rahvusvahelise Mahleri Liidu (Internationale Mahler-Bund) presidendiks.
1920. aasta märtsis alustas "Passacaglia" orkestrile (fragment) ning töötas Muusikaliste Eraettekannete Ühingu (Verein für musikalische Privataufführungen) jaoks kammerorkestrile ümber "Viis orkestripala" ("Fünf Orchesterstücke") op. 16. Juulis valmisid esimesed kaks klaveripala "Klaveripalade" ("Klavierstücke") tsüklist op. 23 ja visandas pala nr 4. Augustis alustas "Serenaadi" ("Serenade") op. 24.
1921. aastal dirigeeris Schönberg Amsterdamis "Gurre-laule". 
1921. aasta juunis reisis Schönberg koos pere ja mõnede õpilastega Mattsee kuurorti, ent oli juudina sunnitud sealse kohaliku koguduse juhtkonna survel lahkuma ning sõitis edasi Traunkirchenisse. Seal kirjutas ta klaverisüidi ("Suite für Klavier") kaks osa ("Prelüüd" ja "Intermezzo") op. 25 (teose lõpetas 1923).
12. oktoobril 1921 suri Arnold Schönbergi ema Pauline Schönberg. 
Muusikaliste Eraettekannete Ühingu (Verein für musikalische Privataufführungen) jaoks töötas ta ümber Johann Strauss noorema "Roosid lõunast" ("Rosen aus dem Süden") ja "Laguunivalsi" ("Lagunen-Walzer"). 

6. oktoobril 1921 lõpetas Marsi Serenaadist (Serenade) op. 24. Schuberti, Denzasi ja Siolyi teoste transktiptsioone. 

Kavandas Rudolf Kolischiga Regeri Romantilise süidi (Romantische Suite) op. 25 transkriptsiooni kammeransamblile. 

Mahleri teoste "Laul maast" ("Das Lied von der Erde") ja "Rändselli laulud" ("Lieder eines fahrenden Gesellen") transkriptsioonid Muusikaliste Eraettekannete Ühingu (Verein für musikalische Privataufführungen) jaoks jäävad lõpetamata.

Seadis "Jõulumuusika" ("Weihnachtsmusik") kammeransamblile.

1922

Dirigeeris Prahas "Kuu-Pierrot'd" ("Pierrot lunaire").

Veebruaris 1922 visandas viiulikontserdi alguse.

1922. aasta juunis valmivad Traunkirchenis Johann Sebastian Bachi koraalieelmängude "Komm, Gott, Schöpfer, heiliger Geist" ja "Schmücke Dich, o liebe Seele" transkriptsioonid orkestrile. Katkestas töö "Jaakobi redeliga" ("Jakobsleiter"). Teos jäigi lõpetamata, fragmendi esiettekanne toimus 16. juunil 1961 Viini Kontserdimaja suures saalis. 

14. detsembril 1922 valmis Mödlingis "Metstuvi laulu" ("Lied der Waldtaube") "Gurre-lauludest" ("Gurre-Liedern") transkriptsioon kammerorkestrile ja häälele.

1923. aastal katkestas Schönberg Mattsee sündmuste järel antisemiitlike teemade arengu ja muutuste tõttu tundlikuks muutunud Schönberg sõbralikud suhted Wassily Kandinskyga, kes oli seotud Weimari Bauhausiga, ja lükkas tagasi sealse muusikakooli juhtkonna kutse tulla Bauhausi õpetama. 
Tutvustas oma "kaheteistkümne vaid üksteisega seotud heli kompositsioonimeetodit" (Methode der Komposition mit zwölf nur aufeinander bezogenen Tönen) ehk nn kaksteisttoontehnika, mis muusikalise materjali uue süstematiseerimisega põhjustas revolutsiooni, kui võrrelda seda traditsioonilisele funktsionaalharmooniale tugineva muusikaga, ja pani sellega aluse uuele kompositsioonimeetodile dodekafooniale.
30. jaanuaril 1923 toimus Kopenhaagenis "Metstuvi laulu" ("Lied der Waldtaube") ettekanne Schönbergi dirigeerimisel, solist oli Marya Freund. Veebruaris-märtsis lõpetas ta 1920. aastal alustatud tsükli "Viis klaveripala" ("Fünf Klavierstücke") op. 23 ja klaverisüidi ("Suite für Klavier") op. 25. Aprillis-mais kirjutatud "Serenaadis ("Serenade") op. 24 kasutas esimest korda oma uut kompositsioonimeetodit. 
18. oktoobril 1923 suri Arnold Schönbergi abikaasa Mathilde. Pärast seda jätkas helilooja tööd 1920. aastal alustatud reekviemi tekstiga, millest ei saanud siiski teost.
5. juulil 1924 visandas Schönberg "Maagiliseks ruuduks" ("Magisches Quadrat") nimetatud kaksteisthelirea ja jätkas tööd puhkpillikvintetiga (Bläserquintett) op. 26, mis oli abikaasa haiguse ja surma tõttu pooleli jäänud. 
1924. aasta 20. juulil dirigeeris ta oma "Serenaadi" ("Serenade") op. 24 avalikku esiettekannet Donaueschingenis. 26. augustil lõpetas op. 26 neljanda osa (pühendatud lapselaps "Bubi" Arnoldile, sünd. 1923). 
28. augustil 1924 abiellus Schönberg Mödlingi evangeelses kihelkonnakirikus Gertrud Kolischiga, oma õpilase Rudolf Kolischi õega. 
Arnold Schönbergi 50. sünnipäeva kontserdid. 
14. oktoobril 1924 oli ooperi "Õnnelik käsi" ("Die glückliche Hand") op. 18 esiettekanne Fritz Stiedry juhatusel Viini Rahvaooperis. Oktoobri lõpus 1924 alustas Süidiga (Suite) op. 29.

1925. aastal kutsuti Schönberg eelmisel aastal surnud Ferruccio Busoni järglasena kompositsiooni meistriklassi juhatajaks Berliini Kunstide Akadeemiasse (Berliner Akademie der Künste).

1. aprillil 1925 valmis Johann Strauss noorema "Keisrivalsi" ("Kaiserwalzer") transkriptsioon Pierrot'-ansambli turnee jaoks Hispaanias. Juunist augustini töötas autor "Süidiga" ("Suite") op. 29. Novembris valmis "Neli pala" segakoorile ("Vier Stücke" für gemischten Chor) op. 27. Kahe laulu teksti kirjutas Schönberg ise, teised on võetud Hans Bethge hiina poeetide luule taasvärsistustest.
1. oktoobril 1925 algas Schönbergi professuur Berliini Kunstide Akadeemias (Berliner Akademie der Künste). Reaktsioonina sellele puhkesid antisemiitlikud protestid ajakirjas Zeitschrift für Musik.
Aasta lõpul kirjutas veel "Kolme satiiri" segakoorile ("Drei Satiren" für gemischten Chor) op. 28, mille lõpetas enne uut aastat ja kolimist Berliini.

1926. aasta alguses saabus Schönberg Berliini koos oma õpilaste Roberto Gerhardi, Winfried Zilligi ja Josef Ruferiga. Schönbergi tööülesannete hulka Berliini Kunstide Akadeemias kuulus lisaks lepingulisele kuuekuulisele kompositsiooniõpetusele ka osavõtt akadeemia senati tööst. Märtsis valmis tekst alles 1934 kirjutatud kaanonile "Wer mit der Welt laufen will". 
1. mail 1926 lõpetas Schönberg Mödlingis alustatud süidi ("Suite") op. 29 ja pühendus seejärel orkestrivariatsioonidele ("Variationen" für Orchester) op. 31, milles ta esimest korda kasutas dodekafooniat suure orkestri puhul.
Tervislikel põhjustel jätkas ta õppetööd Berliinis alles novembris.

1927. aastal kutsuti Schönberg oma teoste dirigeerimiseks Berliini Raadiosse. 
Rahvusvahelise stiiliõpetuse kooli kontseptsioon. 
1927. aasta esimesel kolmel kuul kirjutas ta ameerika metseeni Elizabeth Sprague Coolidge'i tellimusel keelpillikvartetti nr 3 (III. Streichquartett) op. 30. 
3. märtsil 1927 visandas dodekafoonilise laulu baritonile Oskar Loerke tekstile (fragment).

1927. aasta suve veetis Schönberg Pörtschachis Wörthi järve ääres, kus ta paljude aastate järel uuendas sõprust Wassily Kandinsky ja tolle naise Ninaga. 12. juulil 1927 lõpetas ta eelmise aasta juunis alustatud sionistliku kõnedraama "Piibliteekond" ("Der biblische Weg") ja distantseerus esimest korda põhjalikult juudi poliitikast, juudi usust ning juutluse rahvuslikust identiteedist, mis vallandas tema endagi poolt vahetult kogetud antisemitismi. Draama jaoks visandatud "Protsessioonimuusika" ("Prozessionsmusik") F-duur jäi lõpetamata.
Septembris-oktoobris 1927 sõidud Viini.
Schönbergi uuteks õpilasteks Berliinis saavad Nikos Skalkottas, Alfred Keller ja Peter Schacht. 

Kontserdid Schönbergi auks Pariisis.

14. septembril 1927 visandas Schönberg keelpillikvarteti alguse.

19. septembril 1927 toimus Viinis Kolmanda keelpillikvarteti (III. Streichquartett) op. 30 esiettekanne Viini keelpillikvarteti ehk Kolischi kvarteti ((Wiener Streichquartett (Kolisch-Quartett)) poolt tellija Elizabeth Sprague Coolidge osavõtul.

14. novembril 1927 visandas Schönberg Viiulikontserdi reatabeli.

1928
Aasta alguses sõit Cannes’i. 

2. jaanuaril 1928 alustas tööd Viiulikontserdiga, mis katkes kontserdireisi tõttu Londonisse ja jätkus pärast tagasijõudmist Berliini (jäi siiski lõpetamata).

Jaanuari 1928 lõpus dirigeeris Londonis “Gurre laule” (“Gurrelieder”). 

Kontserteeris Šveitsis. 

Märtsis 1928 üürivad Schönberg ja tema abikaasa korteri Berlin-Charlottenburgis Nussbaum-Alleel

l7. märtsil 1928 lõpetas kaanoni Amsterdami Concertgebouw orkestri auks.

8. aprillil 1928 valmis kolmehäälne kaanon kolmes helistikus Saksa heliloojate liidu (Genossenschaft deutscher Tonsetzer) 25-ndaks juubeliks. 

Juulist detsembrini 1928 viibivad Schönbergid Roquebrune-Cap Martinis prantsuse Rivieras.

21. augustil 1928 lõpetas Roquebrune-Cap Martinis prantsuse Rivieras Orkestrivariatsioonid (Variationen für Orchester) op. 31 ja töötas kuni 20. septembrini partituuripuhtandiga. 

11. oktoobril 1928 lõpetas mais alustatud Johann Sebastian Bachi Prelüüdi ja fuuga Es-duur transkriptsiooni orkestrile. 

1928. aasta oktoobris valmis ooperi "Mooses ja Aaron” ("Moses und Aron") tekst (sel ajal rääkis Schönberg veel oratooriumist). Aines on pärit Vana Testamendi piibellikest eeskujudest, mida Schönberg kujundas teadlikult ümber ning täiendas piibliväliste elementidega. Selle ooperi libreto puhul tegeles Schönberg uuesti juutluse ning religiooni tähendusega juudi rahvuslikule mõtlemisele.

2. detsembril 1928 toimus Berliinis "Orkestrivariatsioonide" ("Variationen" für Orchester) op. 31 esiettekanne Wilhelm Furtwängleri ja Berliini Filharmoonia orkestri esituses.

1929 
Jaanuar-veebruar 1929 Monte Carlo.

1929. aasta algul valmisid Schönbergil Saksa riikliku rahvalaulude kogumiku komisjoni (Deutschen Staatlichen Kommission für das Volksliederbuch) tellimusel 1930. aastal kirjastuses Verlag Peters ilmuva antoloogia jaoks "Kolm rahvalaulu" segakoorile ("Drei Volkslieder für gemischten Chor") ning "Neli saksa rahvalaulu" häälele ja klaverile ("Vier deutsche Volkslieder" für eine Singstimme und Klavier). 
15. märtsil 1929 saatis Schönberg Saksa Tööliste Laululiidule (Deutscher Arbeiter-Sängerbund), mis eelmisel aastal oli tellinud teose meeskoorile, kooriteose "Õnn" ("Glück") op. 35 nr 4. Aprillis valmis "Klaveripala" ("Klavierstück") op. 33a. 
1929. aasta augusti-septembri veetis helilooja Hollandis Katwijk aan Zee’s. 
3. augustil 1929 lõpetas ta ühevaatuselise ooperi "Von heute auf morgen" op. 32 partituuri, esimese dodekafoonilise lavateose. Max Blonda (Schönbergi teise naise Gertrudi pseudonüüm) libreto, "väga lähedaste sugulaste abielu satiir", sündis ilmselt sügisel 1928 Rivieras, partitsiell 1928. aasta lõpus. 
2. novembril 1929 kõlas Berliini Raadio saates "Moodne töölispoeet ja töölismuusika" ("Moderne Arbeiterdichter und Arbeitermusik") kooriteos "Õnn" ("Glück") op. 35 nr 4 Ervin Lendvai kvarteti (Erwin Lendvai Quartett) esituses.

 1930. aastad 

Sel aastal dirigeeris Schönberg Londonis. 
1. veebruaril 1930 toimus Frankfurdis Maini ääres ooperi "Von heute auf morgen" op. 32 esiettekanne Wilhelm Steinbergi juhatusel. 
Märtsi alguseks valmis neli pala tsüklist "Kuus pala" meeskoorile ("Sechs Stücke" für Männerchor) op. 35 autori oma tekstidele ja pakkus neid koos teostega "Õnn" ("Glück") ja "Üksmeel" ("Verbundenheit") Beriini kirjastusele Verlag Bote & Bock. 
Aprilli-mai veetis helilooja Baden-Badeni kuurordis.
1930. aastal alustas Schönberg ooperi "Mooses ja Aaron" ("Moses und Aron") muusika visandamist. Samuti jätkus töö teosega "Begleitungsmusik zu einer Lichtspielszene" op. 34, mille tellis kirjastus Heinrichshofen’s Verlag Magdeburg esitamiseks kinodes tummfilmi taustmuusikana. Schönberg ütles siiski lahti konkreetsetest stsenaariumist, redutseerides selle psühholoogiliste sündmuste ahelaks: Ähvardav oht – Hirm – Katastroof (Drohende Gefahr – Angst – Katastrophe). 
Juulist kuni septembrini viibi Schönberg Luganos. 1930. aasta oktoobris pidas ta Prahas ettekande "Uus muusika, vananenud muusika, stiil ja idee" ("Neue Musik, veraltete Musik, Stil und Gedanke"). 6. novembril 1930 oli teose "Begleitungsmusik zu einer Lichtspielszene" op. 34 esiettekanne Otto Klempereri juhatusel Berliini Kroll-Operis.
1931. aastal jätkus töö ooperiga "Mooses ja Aaron", alguses Berliinis, maist septembrini Montreux-Territet’s ning kuni oktoobri alguseni Barcelonas.
1931. aasta märtsis pidas Schönberg loengu Berliini Raadios. 
1931. aasta oktoobris valmis "Klaveripala" ("Klavierstück") op. 33b. 24. oktoobril 1931 oli Hanaus "Kuue pala" meeskoorile ("Sechs Stücke" für Männerchor) op. 35 esiettekanne.
21. veebruaril 1932 oli Frankfurdis Maini ääres "Nelja laulu" häälele ja orkestrile ("Vier Lieder" für Gesang und Orchester) op. 22 esiettekanne Hans Rosbaud’ juhatusel, solist oli Hertha Reinecke. 
1932. aasta märtsis lõpetas Schönberg Barcelonas "Moosese ja Aaroni" teise vaatuse. Rohkete režiimärkuste ja tegevuse kirjeldustega monumentaalse ühendkunstiteosena (Gesamtkunstwerk) kavandatud ooper jäi lõpetamata, kolmas vaatus piirdus libreto ja väheste muusikaliste visanditega. 
7. mail 1932 sündis Barcelonas tütar Dorothea Nuria.
Poliitilistel põhjustel lükkas Schönberg edasi oma tagasipöördumise Berliini. Temani jõudis Preisi Akadeemia antisemiitlik vastasseis. Pöördunud juunis sunniviisiliselt tagasi ebakindlasse Berliini, sai Schönbergile drastiliselt selgeks juutide olukord Saksamaal.
Juudipoliitilised avaldused.

1933

Lahkus Berliinist. 

Heideti natsionaalsotsialistide poolt akadeemiast välja. 

Sõitis koos naise ja tütrega Ameerika Ühendriikidesse. 

31. oktoobril 1933 jõudis New Yorki. 

Õpetas Malkini Konservatooriumis Bostonis ja New Yorgis. 

Pablo Casalsi ergutusel sündis Georg Matthias Monni Tšembalokontserdi vaba ümbertöötusena Tšellokontsert (Konzert für Violoncello und Orchester) D-duur (lõpetatud 4. jaanuaril 1934). 

Jaanuaris-veebruaris 1933 kirjutas Kolm laulu häälele ja klaverile (Drei Lieder für Gesang und Klavier) op. 48 Jakob Haringeri tekstidele. 

Märtsis 1933 visandas klaverikontserdi alguse. 

Aprillis 1933 kirjutatud sünnipäevakaanoni pühendas Carl Engelile. 

Juulis 1933 tagasipöördumine juudi usku Pariisis. 

Septembris 1933 Arcachonis eemal poliitilistest rahutustest lõpetas Kolisch-kvarteti õhutusel kirjutatud Kontserdi keelpillikvartetile ja orkestrile B-duur (Konzert für Streichquartett und Orchester B-Dur), mis on Georg Friedrich Händeli Concerto Grosso op. 6 nr 7 vabaks transkriptsiooniks. 

1934

Dirigeeris Bostonis sümfoonilist poeemi “Pelleas ja Melisande”. 

Loengud Chicago ülikoolis. 

Kolimine Bostonist New Yorki ja sealt edasi Los Angelesse. 

Loengud juutide olukorrast. 

26. septembril 1934 toimus Prahas Kontserdi keelpillikvartetile ja orkestrile (Konzert für Streichquartett und Orchester) Händeli põhjal esiettekanne Kolischi kvarteti ja Praha Raadio Orkestri poolt. 

23. oktoobril 1934 on dateeritud Martin Bernsteini ärgitusel kirjutatud Süit keelpilliorkestrile (Suite für Streichorchester).

1935
Loengud Lõuna-California Ülikoolis (University of Southern California). 

Eraõpetus. 

Schönbergi õpilaseks sai John Cage. 

18. aprillil 1935 on dateeritud Esimese Kammersümfoonia (Erste Kammersymphonie) töötlus orkestrile op. 9B.

18. mail 1935 Süidi keelpilliorkestrile (Suite für Streichorchester) esiettekanne Otto Klempereri juhatusel Los Angeleses.

7. novembril 1935 Tšellokontserdi Monni järgi esiettekanne Jean Sibeliuse festivalikontserdil Londonis, solist Emanuel Feuermann.

27. detsembril 1935 Kammersümfoonia (Kammersymphonie) op. 9B esiettekanne helilooja juhatusel Los Angeleses.

1936
Professuur Lõuna-California Ülikoolis (University of California) Los Angeleses. 

Asus elama Brentwood Parki Lääne Los Angeleses, kus elas kuni surmani. 

Sõprus George Gershwiniga. 

27. aprillist kuni 26. juulini 1936 kirjutas Elizabeth Sprague Coolidge tellimusel Neljanda keelpillikvarteti (IV. Streichquartett) op. 37. 

Septembris 1936 lõpetas eelmisel aastal alustatud Viiulikontserdi (Konzert für Violine und Orchester) op. 36.

1937

9. jaanuaril 1937 toimus Los Angeleses Neljanda keelpillikvarteti (IV. Streichquartett) op. 37 esiettekanne Kolischi kvarteti poolt.

Mais 1937 ilmus Merle Armitage'i väljaandena antoloogia “Schoenberg”. Autorite hulgas on veel näiteks Ernst Křenek, Leopold Stokowski, Berthold Viertel ja Eduard Steuermann. 

Maist septembrini 1937 seadis orkestrile Johannes Brahmsi Klaverikvarteti g-moll op. 25.       

26. mail 1937 sündis poeg Ronald.

1938
New Yorki saabuvad Schönbergi tütar Gertrude Greissle perekonnaga ja Alexander Zemlinsky abikaasaga. 

7. mail 1938 eelmisel aastal kirjutatud Brahmsi Klaverikvarteti g-moll op. 25 töötluse esiettekanne Otto Klempereri juhatusel Los Angeleses. 

1. augustist 22. septembrini 1938 kirjutas Los Angelese rabi Jacob Sonderlingi algatusel. Schönberg töötas traditsiooniliste Rahupüha laupäeva (Jom Kippur) juudi palve eeskujul oma meloodiaversiooni. 

4. oktoobril 1938 (Jom Kippuri laupäev 1938) toimus autori juhatusel Los Angeleses kooriteose “Kol Nidre” op. 39 esiettekanne.

1939

Proovis sugulastele ja sõpradele hankida viisasid sõiduks USA-sse. Georg Schönberg perega elas kuni sõja lõpuni Mödlingis viletsaimates tingimustes. 

Kirjutas dirigent Fritz Stiedry algatusel juba aastal 1906 – kohe pärast Esimest kammersümfooniat (Erste Kammersymphonie) op. 9 – alustatud Teise kammersümfoonia (Zweite Kammersymphonie) op. 38.

1940. aastad 
1940

Dirigeeris plaadile “Pierrot lunaire”.

6. detsembril 1940 toimus Philadelphias Viiulikontserdi op. 36 esiettekanne Leopold Stokowski juhatusel, solist Louis Krasner.

1941

27. jaanuaril 1941 sündis poeg Lawrence. Arnold, Gertrud ja Nuria said USA kodakondsuse. 

Salzburgis suri vend Heinrich.

7. augustil 1941 on dateeritud kaks fragmenti orelisonaadist (Sonate für Orgel). 

Augustist oktoobrini 1941 kirjutas Variatsioonid ühele retsitatiivile orelile (Variationen über ein Rezitativ für Orgel) op. 40.

1942

Õpetas suvekursusel Lääne-California Ülikoolis.

Teated “Pierrot lunaire” menukatest ettekannetest Londonis.

12. jaanuaril 1942 lõpetas Teise kammersümfoonia (Zweite Kammersymphonie) seade kahele klaverile op. 38B.

12. märtsist 12. juunini 1942 kirjutas League of Composers tellimusel organisatsiooni 20. aastapäevaks ”Oodi Napoleon Buonapartele” (Ode an Napoleon Buonaparte) op. 41 keelpillikvartetile, klaverile ja kõnelejale.

29. detsembril 1942 lõpetas Klaverikontserdi (Konzert für Klavier und Orchester) op. 42, mis on kirjutatud Schönbergi õpilase Oscar Levanti õhutusel aasta teisel poolel. 

Septembris 1942 lõpetas õpiku “Models for Beginners in Composition” (Modelle für Anfänger im Kompositionsunterricht).

1943

Pidas suvekursusi. Töö muusikapedagoogiliste teoste kallal. Visandas tõmbamise vahendi ”Rastrali” mudeli. 

20. juunist 3. juulini 1943 kirjutas Carl Engeli, New Yorgi Schirmeri kirjastuse presidendi ettepanekul Teema ja variatsioonid puhkpilliorkestrile (Thema und Variationen für Blasorchester) op. 43, mis pidi laiendama ameerika puhkpilliorkestrite repertuaari nõudlike teostega väljapaistvatelt kaasaegsetelt heliloojatelt ja samas panustama Schönbergi populaarsusele Ameerikas. 

Augustis 1943 tegi Schönbergi väimees Felix Greissle ettepaneku seada uus teos ka sümfooniaorkestrile, kuna puhkpillide tekstuuri keerukus ületas paljude ameerika puhkpilliansamblite tehnilisi võimalusi. 

Oktoobriks 1943 on lõpetatud Teema ja variatsioonid ("Thema und Variationen") op. 43B.

1944

Jäi pensionile Lõuna-California Ülikoolist Los Angeleses. 

Jätkas eraõpetust. 

6. veebruaril 1944 New Yorgis klaverikontserdi ("Klavierkonzert") op. 42 esiettekanne Leopold Stokowski juhatusel, solist Eduard Steuermann. 

20. oktoobril 1944 Bostonis "Teema ja variatsioonide" ("Thema und Variationen für Orchester") op. 43B esiettekanne Serge Koussevitzky juhatusel.

1945

Guggenheimi Sihtasutus vastas eitavalt stipendiumitaotlusele lõpetada “Mooses ja Aaron”, “Jaakobi redel” (“Jakobsleiter”) ja õpikud. 

Augustis 1945 kirjutas Leopold Stokowski ärgitusel Fanfaarid “Gurre laulude” motiividel (lõpetamata) Hollywood Bowli kontserdi jaoks.

21.–30. septembril 1945 sündis Nathaniel Shilkret tellimusel prelüüd ("Prelude") op. 44 osana “Genesis-Suite'ist” – Schönbergi, Shilkret, Alexander Tansmann, Darius Milhaud, Mario Castelnuovo-Tedesco, Ernst Tochi ja Igor Stravinski ühisteosest, mille esiettekanne toimus Werner Jansseni juhatusel 18. novembril Los Angeleses.

1946

Augustis 1946 sai südameataki.

Loengud Chicago Ülikoolis.

Juunis-septembris 1946 sündis Harvardi Ülikooli muusikaosakonna (Music Department of Harvard University) tellimusel kevadel 1947 toimuva sümpoosioni jaoks keelpillitrio (Streichtrio) op. 45. Teose lõpetamisega kirjutas Schönberg muusikalisse tekstuuri tramaatilise südameataki kogemuse. Thomas Mann jutustab sellest raamatus “Doktor Faustuse sünd” (Entstehung des Doktor Faustus).

27. juunil 1946 Teema ja variatsioonide puhkpilliorkestrile (Thema und Variationen für Blasorchester) op. 43 esiettekanne Goldman Bandi poolt New Yorgis. 

Kirjutas õpiku “Harmoonia strukturaalsed funktsioonid” (Structural Functions of Harmony) (Die formbildenden Tendenzen der Harmonie).

1947

Valiti Ameerika kunstide ja kirjanduse akadeemia (American Academy of Arts and Letters) liikmeks. 

Keelpillitrio (Streichtrio) op. 45 esiettekanne Waldeni keelpillikvarteti poolt (Walden String Quartet) Harvardi ülikoolis.

Kirjutas Koussevitzky fondi (Koussevitzky Music Foundation) tellimusel augustis kantaadi “Ellujäänu Varsasavist” (“A Survivor from Warsaw”) (“Ein Überlebender aus Warschau”) op. 46, mille Schönbergi enda kirjutatud saksa- ja ingliskeelne tekst koos heebreakeelse palvega on saanud inspiratsiooni koreograaf Corinne Chochemilt ning tematiseerib Shoahi.

1948

Vestlused doktor Faustusest Thomas Manniga. Pidas kursusi Santa Barbaras. 

24.–26. juunil 1948 kirjutas Kolm rahvalaulu segakoorile (Drei Volkslieder für gemischten Chor) op. 49.

Lõpetas aastal 1937 alustatud õpiku "Fundamentals of Musical Composition" ("Grundlagen der musikalischen Komposition").

4. novembril 1948 “Ellujäänu Varssavist” (“A Survivor from Warsaw”) op. 46 esiettekanne Kurt Fredericki juhatusel Albuquerques New Mexicos.

1949

Aprillis 1949 helindas Dagobert D. Runesi luuleraamatust “Jordani laulud” (Jordanlieder) ”Kolm korda tuhat aastat” (”Dreimal tausend Jahre”) op. 50A segakoorile a cappella. 

10. juunil 1949 kirjutas teose ”Israel Exists Again” segakoorile ja orkestrile. 

Juuni 1949 lõpus kirjutas Kolm rahvalaulu (Drei Volkslieder) op. 49, pöördudes sellega tagasi samade 20. aastate lõpus Verlag Petersi tellimusel töödeldud rahvalaulumeloodiate juurde. 

Septembris 1949 kandis viiuldaja Adolf Koldofsky seoses Schönbergi 75. sünnipäevaga ette Fantaasia viiulile klaveri saatel (Phantasie für Violine mit Klavierbegleitung) op. 47.

Schönbergile anti Viini linna aukodaniku aunimetus (Bürger der Stadt Wien).

Ei olnud kehva tervise tõttu võimeline oma 75. sünnipäeva tähistamiseks Euroopasse sõitma.

29. oktoobril 1949 toimus Fylklingenis ”Kolm korda tuhat aastat” (”Dreimal tausend Jahre”) op. 50A segakoorile a cappella esiettekanne Lilla Kammarköreni poolt Eric Ericsoni juhatusel.

 1950. aastad 
1950

Aasta alguses lõpetas vestlused Thomas Manniga.

Schönbergi tervislik seisund muutus märgatavalt viletsamaks. Koostas testamendi.

20. juunist 2. juulini 1950 kirjutas Chemjo Vinaveri ettepanekul kaastööna “Juudi muusika antoloogiale” (Anthology of Jewish Music Psalmi 130 “De Profundis” op. 50B segakoorile a cappella, mille esiettekanne toimus postuumselt Kölni Raadio koori (Kölner Rundfunkchor) esituses Bernhard Zimmermanni juhatusel 29. jaanuaril 1954 Kölnis. 

Septembris 1950 kirjutas tekstikogumiku “Psalmid, palved ja teised kõnelused Jumalaga” (Psalmen, Gebeten und anderen Gesprächen mit Gott), mille Rudolf Kolisch avaldas aastal 1956 pärast autori surma pealkirja “Moodsad psalmid” all (Moderne Psalmen). 

29. septembrist 2. oktoobrini 1950 kirjutas “Moodsa psalmi” (Moderner Psalm) op. 50C kõnelejale, segakoorile ja orkestrile, esiettekanne Nino Sanzogno juhatusel 29. mail 1956 Kölnis. 

New Yorgi kirjastuselt Philosophical Library ilmus esseekogumik “Stiil ja idee” (Style and Idea), mille väljaandjaks on Schönbergi õpilane Dika Newlin.

1951

Nimetati Iisraeli Muusikaakadeemia Jeruusalemmas aupresidendiks. 

2. juulil 1951 kanti Darmstadtis Hermann Schercheni juhatusel ette “Kuldvasika tants” ooperist “Mooses ja Aaron” ("Der Tanz um das goldene Kalb" aus "Moses und Aron").

13. juulil 1951 Arnold Schönberg suri Los Angeleses.

Välislingid
Arnold Schönbergi keskus Viinis
Arnold Schönbergi Euroopasse jäänud järeltulijate koduleht

Kategooria:Austria heliloojad
Kategooria:Ameerika Ühendriikide heliloojad
Kategooria:Sündinud 1874
Kategooria:Surnud 1951