Andrejs Pumpurs

Andrejs Pumpurs (22. september 1841 –  6. juuli 1902) oli läti luuletaja, rahvusromantismi üks eredamaid esindajaid, läti rahvuseepose "Lāčplēsis" ("Karutapja") autor. 
Lisaks kirjutas ta hulga satiirilisi luuletusi. 

Ta oli pärit vaese talupoja perest, nad elasid Daugava jõe vasakul kaldal Ķeirānu talus. Poiss õppis Lielvārde kihelkonnakoolis (1853–1856).

1856. aastal läks Andrejs koos isaga Leetu piiritusetehasesse ja pärast naasmist töötas ta onu juures Lačplesi talus. 1858. aastal asus ta tööle abimaamõõtjana Liivimaal. 

Tähtsaim periood algas 1867. aastast, mil ta töötas kuni 1872. aastani Piebalgas, kus kohtus kohaliku intelligentsiga ja sel ajal hakkas ta kirjutama oma esimesi satiirilisi luuletusi. 

Aastatel 1872–1874 töötas Pumpurs kinnisvarahalduri ja metsaülemana. 1873. aastal kohtus ta Riias esimesel üle-lätilisel laulupeol osaledes ühe Läti ärkamisaja ideoloogi, poeet Auseklisega. 
Aastatel 1874–1876 Riias elanud Pumpurs töötas Rihards Kārlis Tomsonsi (1834–1893) tehases juhatajana. Koos Bernhards Dīriķisiga avas ta raamatupoe. 

Augustis 1876 lahkus Pumpurs rahaliste raskuste tõttu Moskvasse ja septembris võeti ta vabatahtlikuna vastu rügementi, mis pidi minema serblasi aitama Vene-Türgi sõjas. Talle usaldati topograafi ülesanded, kuid rügement pääses rindejoonele alles siis, kui sõlmiti vaherahu ja veebruaris 1877 rahuleping. 

1877. aastal, 36-aastaselt, astus Pumpurs Odessa kadetikooli ja lõpetas selle 1878. aastal, omandades samal ajal osaliselt ka gümnaasiumikursuse. Seal asus ta koostama oma eepost.
1880. aastal, jätkates teenistust Vene keiserlikus armees, sattus Pumpurs taas Riiga ja teenis seejärel Balti regioonis.

Tema eepos "Lāčplēsis" ilmus 1888. aasta laulupeo aastal ja pani aluse "Läti kangelase" tähtsaimale rahvuseeposele, võites konkursi teiste samal perioodil loodud eepostega. Näiteks 1891. aastal ilmunud Jēkabs Jūsmiņši “Niedrīšu Vidvuts” hiljem praktiliselt unustati. 

Aastal 1890 ülendati Pumpurs staabikapteniks. 1896. aastal viidi ta üle Dvinskis asuvasse rõivalattu, kus ta tegeles armee varustuse tarnimisega. Dvinskis kohtus ta Ansis Gulbisega, kellest sai tema teoste kirjastaja. 

Ametlike ülesannete tõttu külastas Pumpurs Kaukaasiat, Kesk-Aasiat, Kaug-Ida, Tseiloni ja muid kaugeid paiku. 1901. aastal, pärast Hiinast naasmist, haigestus ta raskelt reumasse ja suri juulis 1902 Riias sõjaväehaiglas. Varem surid Dvinskis tema tütar ja poeg. 

Pumpurs maeti Riia Suurele kalmistule ja tema hauale püstitati 1929. aastal monument, mille autor on läti üks tuntumaid skulptoreid Kārlis Zāle (28. oktoober 1888–19. veebruar 1942), kes on loonud ka Riia Vabadussamba. 


Kategooria:Läti kirjanikud 
Kategooria:Riia Suurele kalmistule maetud 
Kategooria:Sündinud 1841 
Kategooria:Surnud 1902