Max von Laue

Max Theodor Felix von Laue (9. oktoober Pfaffendorf 1879 – 24. aprill 1960 Berliin) oli saksa füüsik. Üks tema olulisemaid avastusi oli röntgenikiirte difraktsioon kristallidelt, mille eest ta pälvis 1914. aastal Nobeli füüsikaauhinna. 

Max von Laue korraldatud eksperimendid (mis algasid aprillis 1912 ning mille viisid läbi Walter Friedrich ja tema assistent Paul Knipping) ja nende tulemused avasid tee röntgenikiirguse ja kristallide aatomstruktuuri täpsemale, selgemale mõistmisele, samuti tõid teadusse uue uurimismeetodi – röntgendifraktsioonanalüüsi.

Tunnustus
 1914 – Matteucci medal
 1924 – valiti NSV Liidu Teaduste Akadeemia välisliikmeks
 1932 – Max Plancki medal
 1944 – valiti Baieri Teaduste Akadeemia korrespondentliikmeks
 1949 – valiti Londoni Kuningliku Seltsi välisliikmeks
1959 – Helmholtzi medal

 Kirjandus 
 "Sümmeetria", autor Hermann Weyl, tõlkinud Laurits Leedjärv. Ilmamaa, 2021, ISBN 9789985777251 (Max von Laue kristallide röntgenikiirgusega saadud interferentspiltidest (alates lk 122))

 Välislingid 
 Max von Laue Nobeli auhinna lehel
 Max-von-Laue-Gymnasium Koblenz
 Max-von-Laue-Schule Berlin
 Max von Laue katsetusest
 Max von Laue katsetusest ja selle ajaloolisest kontekstist
 Max von Laue, 1879-1960 - Journals|Royal Society
 Röntgenikiirte difraktsiooni katse tagamaadest räägib eksperimendi teostaja Walter Friedrich 1963. aastal antud intervjuus

Kategooria:Saksamaa füüsikud
Kategooria:Nobeli füüsikaauhinna laureaadid
Kategooria:Sündinud 1879
Kategooria:Surnud 1960