Tudu

Tudu on alevik Lääne-Viru maakonnas Vinni vallas.

Alevikku läbivad Rakvere–Rannapungerja maantee ja Lüganuse–Oandu–Tudu tee.

Vinni valla keskusse Pajustisse on Tudust 43 km.

2000. aasta rahvaloenduse andmetel elas Tudus 450 inimest. 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Tudus 302 elanikku. Neist 291 (96,4%) olid eestlased.

Tudus asuvad Tudu raamatukogu (mis on ka endine kool), EELK Tudu kirik ja rahvamaja.Vinni vald: Tudu alevik, veebileht, Toimetaja: Mart Villup, 18.04.2012

Aleviku järgi on nime saanud Rakvere lademe Tudu kihistik.Tudu kihistik Eesti Stratigraafia Komisjoni andmebaasis (vaadatud 12.08.2019)

Ajalugu
Varaseimad märgid inimasustusest Tudus on kivikalmed, mis pärinevad esimesest aastatuhandest. Tollaste Tudu asukate päritolu pole teada. Kirjalikes allikates on Tudu küla (Tydy) esimest korda mainitud Taani hindamisraamatus 1241. aastal. Sellest ajast on Tudus säilinud hiiekoppel ja arvatav ohvrikivi.

Metsaga eraldatud asukoha tõttu elasid tudulased keskajal keskvõimust suhteliselt sõltumatult ja pärisorjus jõudis piirkonda hiljem kui mujal Eestis. Halduslikult kuulus Tudu Viru-Jaagupi kihelkonda.

Algul Ulvi mõisale allunud jahimõis iseseisvus Tudus (Tuddo) alles 18. sajandi esimesel poolel. Selle esimene teadaolev omanik oli parun von Tiesenhausen. Mõisa juures oli maakivist laut ja kivist Hollandi tuulik. Aegade jooksul sai jahimõisast karjamõis, hiljem hakati töötlema metsa. Mõisa ümber tekkis talude võrk ja külastruktuur. Peamine tegevusharu külas oli metsamajandus.

1850. aastal ehitati külla esimene koolimaja. Vabaharidusliku kultuurielu alguseks on loetud 1880. aastat, peamiselt tegeleti laulmisega. Külas moodustati laulukoor. 20. sajandi alguses tekkisid külas esimesed ärid. 

Leopold Laurson kirjeldas Tudu küla 1913. aastal järgmiselt: 
See on juba päris metsinimeste elupaik. Ümber ringi metsad ja sood, niiet vaev ligi pääseda. Inimesed on rumalad, ajalehti ei loe terves külas keegi muu, kui ainult kooliõpetaja. Inimesed vaatavad vanavara korjajase pääle kui mõne imelooma pääle, suud, silmad laiali, ja peavad sind koguni kolera külvajaks. On talusid kuhu sisse ei juleta lasta. Sõna Museum, paneb neid paris kohkuma, pole seda ennem sugugi kuulnud. “Mis asi see Muusejum on”. Ei aita siin ka pikk seletamine, see sõna käib juba üle Tudulaste mõistuse. Öö saatsime Tudu kooliõpetaja Weemi pool mööda Peaaegu niisamasugune kilplane, kui rahvas.Julius Kuperjanov, Leopold Laurson – Vanavara kogumisretkedelt 5, lk 34-35, välitööde päevik, Koostaja: Piret Õunapuu. Kujundus: Jana Reidla. 2008. 64 lk
pisi|Tudu raudteejaam 1927. aastal

 Iseseisva Eesti ajal 
Olulist rolli mängis Tudu arenguloos Sonda-Mustvee raudtee ehitamine, mis valmis 1927. aastal. See muutis küla, mis siiani oli kevadisel ja sügisesel poriperioodil muust maailmast ära lõigatud, kättesaadavaks. Pärast raudtee valmimist 1927. aastal kahekordistusid raudteeäärsete talude hinnad. Küla elanike arvu tõstis ka mõisa tükeldamine pärast Eesti iseseisvumist 1920. aastal. Mõisa süda jäi mõisnikule, muu maa müüdi talunikele.

1920. aastatel rajati Tudusse surnuaed, ehitati rahva raha eest kirik, asutati tuletõrjeselts, loodi maanaisteselts ja naiskodukaitse. 1927/28. aastal valmis uus koolimaja, selle ette istutatud hõbepappel on siiani looduskaitse all. Koolis oli tollal umbes 80 õpilast. 1930. aastal ehitati seltsimaja.
pisi|Vana Tudu koolimaja
Teises maailmasõjas põles 1944. aastal uus koolihoone maha. Metsamajandus oli olnud jätkuvalt oluline sõdadevahelisel perioodil ning sai veelgi olulisemaks Nõukogude okupatsiooni ajal, mil 1948. aastal asutati Tudu Metsapunkt. Tööstus muutus küla peamiseks sissetulekuallikaks, peamiselt hinnati töö kvantiteeti. Eesti iseseisvumise taastamise ajal töötas metsapunktis üle 200 töölise. Metsapunkti tarbeks rajati 15-aastaseks kasutuseks ette nähtud saepurubarakid, kus suur osa töölistest elas. Kuigi nende asemele pidid järjest tulema kaasaegsed elumajad, ei ehitatud elumaju piisavalt ja barakid on ikka veel osa Tudu linnapildist.

Mõisa peahoone säilinud osa kasutati hiljem lasteaiana. 1959. aastal valmis kolmas koolihoone, kus õpiti kuni kooli sulgemiseni 2022. aastal. Õpilaste arv kõikus vahemikus 8–151. 1972. aastal likvideeriti kohalik raudtee, viimane rong sõitis Tudu jaamas 1. mail 1972. Edasisse kasutusse jäi kivist kaubaaidaga Tudu raudteejaam, kus asus Tudu metskonna kontor. 1996. aastani kasutati kaubaaita kütuse laona. 1997. aastast on raudteejaama kasutatud toitlustuskohana.thumb|Tudu kirik

Pärast Eesti taasiseseisvumist ei suutnud Rakvere Metsakombinaat endist metsatöötlemissüsteemi ülal pidada. Samuti ei vajatud metsapunkti toodangut endisel moel. 1995. aastal erastati Tudu Metsapunkt aktsiaseltsile Virumaa Metsatööstus. Uus omanik nõudis kõrgemat kvaliteeti, mida vanade masinatega polnud võimalik saavutada, Venemaaga katkenud side tähendas, et kadus ka toodangu jaoks vajalik turg ja suur osa tööstusega seotud metsa erastati eraomanikele. See kõik viis töömahu vähenemiseni, mis viis koondamislaineteni ja tehnika müügini. 1999. aastal oli viimane suurem koondamine, selleks ajaks oli metsapunktis alles veel 35 töötajat. Tudus lakkas metsa väljavedu ning taaratsehhis valmistati vaid kaubaaluseid. Saeveski, mis oli ainsana seni tööd andnud, hävis 2001. aasta septembris tules.

Tuntud isikuid
Tudus on sündinud helilooja Ants Sõber ning luuletaja ja pedagoog Kalju Enniko.

 Vaata ka 
Tudu järv
Tudu käsitöötare-muuseum

 Viited 

Kategooria:Eesti alevikud
Kategooria:Vinni vald