Evald Hermaküla

Evald Hermaküla (6. detsember 1941 Jõelähtme vald – 16. mai 2000 Tallinn) oli eesti näitleja, lavastaja ja näitejuht.

 Haridus 
Ta õppis aastatel 1949–1956 Maardu 7-klassilises Koolis ning aastatel 1956–1960 Tallinna 17. Keskkoolis, mille lõpetas hõbemedaliga. 1965. aastal lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli geoloogia erialal.

Aastail 1961–1965 tegutses Eesti NSV Teatriühingu RAT Vanemuise teatristuudios.

 Rahvateater ja tee kutselise teatri juurde 
Evald Hermaküla alustas teatriteed keskkooli ajal (1956–1960), kui osales näiteringides, sh Ben Drui juhitud Draamateatri stuudios. Ta mängis mitme lavastuse ("Kevade", "Juudit", "Antonius ja Kleopatra", "Lumekuninganna") massistseenides, samuti osales Voldemar Panso lavastuses "Härra Punttila ja tema sulane Matti".

Pärast seda, kui ta astus ülikooli, hakkas mängima Ametiühingute Nõukogu Tartu Kultuurihoone näiteringis (alates veebruarist 1959 E. Vilde nimeline Tartu Rahvateater), mida juhtis Venda Päi. Viimane märkas juba alguses, et nende teatris on uus täht särama löömas. 5. detsembril 1961 esietendus Venta Vīgante "Igavesti haljad Palmid", kus Hermaküla esines meeldejäävalt. "Mitte iga kutselisegi teatri etendusel ei kohta nii sügavat sisseelamist osasse, karakteri nii täielikku avamist ja publikult jäägitult kaasahaaravat mängu" (Ants Järv 1961). Samal aastal liitus Hermaküla Eesti NSV Teatriühingu RAT Vanemuise teatristuudioga.Luule Epner, Mati Unt, Vaino Vahing. "Hermaküla". Ilmamaa. Tartu 2002. lk

 Vanemuine 
Kohe pärast seda, kui Hermaküla liitus Vanemuise teatri õppestuudioga, hakkas ta osalema Vanemuise lavastustes. 1. detsembrist 1962 sai temast Vanemuises poole kohaga näitleja. Nõudlikke rolle tuli täita järgmistes lavastustes: Romain Rollandi "14. juuli" (1962), Aleksandr Gribojedovi "Hädas mõistuse pärast", Paul Kuusbergi / Epp Kaidu "Andres Lapeteuse juhtum" ja Aleksei Arbuzovi "Mu vaene Marat" (1965).

1965. aasta detsembris lõpetas Hermaküla Tartu Riikliku Ülikooli geoloogiainseneri diplomiga ning kevadel Vanemuise juures tegutsenud Teatriühingu lavakunstistuudio. 10. aprillil tuli Janis Rainise tragöödia "Joosep ja tema vennad" alusel välja Epp Kaidu samanimeline lavastus, kus peaosa mängis Hermaküla.

Tollal töötas Hermaküla intensiivselt ja haris end, et minna teatritegemises edasi tähendusrikkamale mängumaale. Sellesse protsessi andsid oma panuse arutlused-väitlused eakaaslastega, kes olid juba tegevad ilukirjanduse loojatena, kuid siiralt huvitatud ka teatri arengust.

Täpset päeva, millest algas teatriuuenduslik areng, on raske kindlaks määrata, aga see algas 1960. aastate keskel Vanemuises uue sugupõlve entusiastide eestvõttel. Teatriuuenduse areng algas just riiklikus teatris ning sai areneda tänu teatri juhtkonna sallivusele ja julgusele. Vanemuise juht Kaarel Ird oli selles osas julge mees.

Esimene tõsisem teatriuuenduslikkuse näide oli Hermaküla lavastatud ja põhiliselt teatri stuudiolastega tehtud Vanemuise lavastus "Lugusid argielust ehk Valtoniana", mis esietendus 12. märtsil 1966. Lavastuse teksti oli Arvo Valtoni novellide põhjal kokku seadnud Paul-Eerik Rummo. See oli Eesti NSV oludes väga uuenduslik lavastus, mis seadis kesksele kohale just vabaduse, tegi tajutavaks, et ümbritsevas elus "miski on mäda". Mati Unt, kes oli tollal Vanemuise dramaturg, kirjutas: "Julgen öelda, et selles etenduses oli midagi uut ja seniolematutki. See oli samm mõtte liikumise vabaduse suunas. [– – –] Mõtte liikumise vabaduse suunas all mõtlen ma nii ühiskondlikku mõtet kui ka konkreetse teatrietenduse mõtte liikumist."

 Eesti Televisioon 
1966. aasta septembris tuli ootamatu pööre. Hermaküla lahkus Tartust ja läks lavastajaks Eesti Televisiooni. Kaarel Irdile kirjutatud kirjas põhjendas ta lahkumist huviga filmi- ja televisioonitegemise vastu ning lubas olla kolme aasta pärast Vanemuises tagasi. Kirjades avaldub noore Hermaküla tõsine ja sügav soov panna end proovile, kogeda, õppida, teada saada. Hermaküla esimene Tallinna-aeg pärast Vanemuisest lahkumist oli lühike. Ta mängis novembrini peaosi lavastustes "Mu vaene Marat" ja "Joosep ja tema vennad". Detsembri algul vabastati ta näitlejakohalt. 1966. aasta detsembrist kuni 1967. aasta detsembrini oli ta sõjaväes Kaliningradi oblastis Sovetskis. Nii sõjaväest kui ka hiljem Tallinnast saatis ta Tartusse Irdile kirju, kus kõneleb oma soovist ennast jagada teatri ja televisiooni vahel.

3. detsembril 1969 kirjutas Hermaküla Irdile: "... lavastaja põhikoht on teatris, kus ta teeb suuremaid või väiksemaid ekskursse kinosse ja TV-sse. Seda mitte ainult sellepärast, et teater on neist kolmest kõige vähem riiklik ja industriaalne. Teater on minu jaoks kinost ja TV-st palju ausam ja meie päevadele ja tükkidekskäristatud maailmale hoopis vajalikum."

 1969–1972: teatriuuenduse algus 
1960. aastatel ilmus kõigis kunstides uus põlvkond, keda Nõukogude okupatsioonide omaaegne äkiline trauma enam nii tugevasti ei muserdanud. Nende tõusu soosis ka kultuuripoliitika jätkuv diferentseerumine suure impeeriumi erinevates piirkondades. Kunstivabaduse tõmmet (enamasti mitmesuguste modernistlike suundade poole) tunti kogu idablokis, kuid selle tegelik avaldumisjõud sõltus kohalike võimude leebusest.

Baltimaades eelistasid kohalikud võimud vaadata vähem ohtlikele opositsioonivormidele (nagu kunstilised uuendused) üldiselt läbi sõrmede. Seega meenutas siinne areng mõnes mõttes pigem Ida-Euroopa "rahvademokraatiaid" kui Vene NFSV-d ennast. Abstraktne maal, atonaalne muusika, vabavärss, teadvusvooluromaan, mis Moskvas või Leningradis olid keelatud, võisid Baltikumis teatud määrani vaikselt õilmitseda.

Teatris oli muutuste esimeseks ilminguks kohati absurdidraamat meenutavate näidendite väike laine 1960. aastate lõpupoolel. Neid kirjutasid enamasti luuletajad, näiteks Artur Alliksaar, Ain Kaalep ja Paul-Eerik Rummo. Niisuguste näidendite tinglikkus lubas käsitleda laiemaid ja üldisemaid eksistentsiaalseid küsimusi, mõnevõrra ka totalitaarsuse julmust ja tobedust. Sellele järgnes 1969. aastal alanud radikaalsem teatriuuendus, mida kandsid tollal Vanemuises tegutsenud noored lavastajad Hermaküla ja Jaan Tooming, ajutiselt ka Kaarin Raid. See avaldus näidenditekstidega ümberkäimise vabaduses, lavategevuse agressiivsuses ning füüsilisuses, sümbolite ja metafooride ohtras kasutamises.

Too algne agressiivsus kajastas süvenevast ühiskondlikust reaktsioonist sündinud võimetuse raevu. Kuid suurele osale publikust, kes võinuks neid tundeid jagada, osutus uudne teatrikeel siinpuhul tõkkeks. Avangardi ja laiema publiku vastasseis, mis oli jõudnud noorde eesti kultuuri juba 20. sajandi alguskümnenditel, kuid siis 1930. aastail nõrgenenud ja Nõukogude okupatsiooni esimeseks 15 aastaks peaaegu kadunud, ilmnes 1960. aastail kõigis kunstides taas uue jõuga.

Mati Unt postuleeris Hermaküla ja Toominga kaks paradigmamuutust. Esiteks, nad kaugenesid kirjandusest ning olid ükskõiksed sõna vastu, lähenesid inimesele, kehalisusele ja selle siinolekule, presentsile. Teiseks, nad eemaldusid mõistuspärasusest ja apolloonilisusest ning lähenesid alateadvusele, dionüüsile.

 Elukroonika 
pisi|Evald Hermaküla lavastus "Tuhkatriinumäng" (1969)

 1941. aasta 6. detsember – Harjumaal Jõelähtme vallas Maardu külas sündis talunike Evald ja Adele Hermaküla (sündinud Sepp) peres poeg Evald. Isa jäi 1943. aastal Stalingradi all rindel teadmata kadunuks. Peres kasvasid veel vanem õde Elsa, vanem vend Jaan ja noorem poolvend Aare.
 1949 – Hermaküla läks Maardu 7-klassilise Kooli esimesse klassi.
 1956 – lõpetas Maardu 7-klassilise Kooli ja läks edasi õppima Tallinna 17. Keskkooli. Osales näiteringides, sh Ben Drui juhitud Draamateatri stuudios. Mängis mitme lavastuse ("Kevade", "Juudit", "Antonius ja Kleopatra", "Lumekuninganna") massistseenides, osales Voldemar Panso lavastuses "Härra Punttila ja tema sulane Matti".
 1960 – Hermaküla lõpetas keskkooli hõbemedaliga ning astus Tartu Riiklikku Ülikooli geoloogia erialale. Hakkas mängima Ametiühingute Nõukogu Tartu Kultuurihoone näiteringis, mida juhtis Venda Päi.
 1961 – astus Eesti NSV Teatriühingu RAT Vanemuise teatristuudiosse. Äratas tähelepanu abiturient Valdis Vẽtra rolliga Tartu Rahvateatri lavastuses "Igavesti haljad palmid".
 1962 – esimene roll kutselises teatris: Camille Desmoulinsi roll Romain Rollandi draama "14. juuli" alusel tehtud lavastuses (lavastaja Epp Kaidu, esietendus 22. juunil). Alates 1. detsembrist töötas Vanemuise teatri näitlejana (esialgu 0,5 kohal).
 1965 – lõpetas Vanemuise stuudio. Detsembris lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli geoloogiainseneri diplomiga.
 1966. aasta 12. märts – Hermaküla esimese lavastuse esietendus: "Valtoniana", mis põhines Paul-Eerik Rummo montaažil Arvo Valtoni novellidest. Septembris lahkus Hermaküla Vanemuisest ja asus režissöörina tööle Eesti Televisioonis. Detsembris kutsuti sõjaväeteenistusse, mille tegi läbi Kaliningradi oblastis Sovetskis (Tilsit). Abiellus Riina Hausenbergiga. Abielust sündisid pojad Alar (1965–2015) ja Hannes.
 1967. aasta detsember – Hermaküla vabanes sõjaväest.
 1968. aasta jaanuar – jätkas tööd televisioonis. Samal ajal töötas Vanemuises, lavastades Paul-Eerik Rummo näidendit "Tuhkatriinumäng". 1968–1971 töötas periooditi kohakaasluse alusel Vanemuises: algul näitlejana, 1969. aasta 1. märtsist lavastajana.
 1969 – nn teatriuuenduse jõuline algus: Evald Hermaküla ja Jaan Toominga juhtimisel jõudis 22. jaanuaril Tallinna Kirjanike Maja publiku ette Gustav Suitsu luule õhtu "Ühte laulu tahaks laulda..." ning 19. veebruaril esietendus Vanemuises "Tuhkatriinumäng". Algas koostöö Jaan Toomingaga.
 1971. aasta jaanuar – lahkus Eesti Televisioonist. Tegevus nn ööteatris. Juunis sõitis Ülevenemaalise Teatriühingu spetsialiseeritud turismigrupiga Poolasse, vaatas Jerzy Grotowski lavastusi ("Acopalypsis cum figuris").
 1972 – Ungaris toimusid külalistetendused Imre Mad'achi "Inimese tragöödia" alusel tehtud lavastusega (lavastaja Epp Kaidu), kus mängis Aadamat.
 1973 – ema surm. Lahutas abielu Riina Hermakülaga.
 1974 – alustas tööd oma stuudioga, kuhu kuulusid Hannes Kaljujärv, Jüri Lumiste, Helje Soosalu, Peeter Kollom, Tiit Luts, Anne Valge, Tõnis Arro, Reet Kaasik (Kalamees), Ilona Blumenfeld (Kolberg), Jaan Kolberg jt. Jaanuaris toimusid Tamperes lavastuse "Üks ullike läks rändama" külalisetendused.
 1976 – Hermaküla sai Eesti NSV teenelise kunstniku aunimetuse üheaegselt Jaan Toominga, Raivo Adlase ja Raine Looga.
 1977. aasta september-oktoober – lavastuse "Ullikene" külalisetendused Saksa DV-s.
 1978 – abiellus Liina Orlovaga. Lavastas Lätis Valmiera Draamateatris lavastust "Mats mõisahärraks ehk (Miks) Mäeseppa Jeppe (joob) ehk Viina katk" Ludvig Holbergi järgi.
 1979. aasta september – Hermaküla viibis Belgradis BITEF-i teatrifestivalil. Oktoobris ja novembris esitas Kanadas ja USA-s lavastust "Mees, kes ei mahu kivile": etendused toimusid Torontos, Vancouveris, Los Angeleses ja New Yorgis. Hermaküla stuudio lõpetas tegevuse. Kevadel mängiti stuudiolaste esituses Murray Schisgali näitemängu "Lavv-stoori" ja Lãzlõ Gyurkõ "Elektra, mu arm".
 1980 – lavastas Valmiera Draamateatris Murray Schisgali näitemängu "Lavv-stoori".
 1981 – lavastas Valmiera Draamateatris Olev Antoni teost "Laudalüürika".
 1982. aasta august – Hermaküla viibis Soomes Tampere teatrisuvel, kus Vanemuine mängis lavastusi "Kremli kellad" ja "Härra Punttila ja tema sulane Matti". Novembris sõitis VEKSA ühingu rahastamisel Rootsi, esitas lavastust "Mees, kes ei mahu kivile".
 1983. aasta mai – lavastuse "Faehlmann" külalisetendused Rootsis. Lahkus Vanemuisest ja asus 1. novembril lavastajana tööle Tallinna Riiklikus Akadeemilises Draamateatris.
 1985 – viibis Saksa FV-s ja Rumeenias. 25. jaanuaril läks Draamateater üle kollektiivsele juhtimisele: Mati Klooren (direktor), Mikk Mikiver, Evald Hermaküla, Raivo Trass, Kalju Haan. Õe enesetapp.
 1988. aasta mai – Hermaküla oli Moskvas seminar-kohtumisel Peter Brookiga. 1. augustil asus Tallinna Draamateatri kunstilise juhi kohale. Valmis telefilm "Hermaküla". Sai Eesti Teatri Arendamise Keskuse (ARKES) kunstiliseks juhiks. Lahutas abielu Liina Orlovaga, abiellus Kaie Mihkelsoniga.
 1989 – töötas Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri 14. lennuga. Diplomilavastusena esietendus Euripidese "Bakhandid".
 1991 – lahkus Draamateatri kunstilise juhi kohalt, jätkas tööd lavastajana.
 1996 – töötas koos Aleksander Eelmaaga Kuusalu ja Tallinna keskkoolide õpilastest koosneva trupiga, 11. veebruaril tuli Draamateatris lavale noorteprojekt "Lõpukirjand". Teine samalaadne lavastus keskkooliõpilastega, kompositsioon "Hingedeaeg", esietendus 1997. aastal. 2. märtsil vabastati Hermaküla töölt.
 1997 – lavastas külalisena Terry Johnsoni teost "Hüsteeria" Tallinna Linnateatris. 1. augustist asus tööle Draamateatri näitlejana.
 1999 – Hermaküla lahkus Draamateatrist. Asus Eesti Riikliku Nukuteatri kunstilise juhi kohale.
 2000. aasta märts – astus erakonna Mõõdukad liikmeks. 16. mail sooritas enesetapu. Maeti 20. mail Metsakalmistule. Pooleli jäi Georg Büchneri teose "Leonce ja Lena" alusel tehtud lavastus Nukuteatris, selle lõpetas Hendrik Toompere.

 Töökäik 
 1962–1966 – Vanemuine, näitleja
 1966–1970 – Eesti Televisioon, režissöör
 1970–1983 – Vanemuine, näitleja ja lavastaja
 1974–1979 – Vanemuine, teatristuudio juhendaja
 1983–1988 – TRA Draamateater, lavastaja
 1988–1991 – TRA Draamateater, kunstiline juht
 1991–1999 – Eesti Draamateater, lavastaja ja näitleja
 1999–2000 – Riiklik Nukuteater, kunstiline juht

 Lavastused 
1966
 Arvo Valton / Paul-Eerik Rummo "Lugusid argielust ehk Valtoniana", Vanemuine (õppestuudio)
1968
 Murray Schisgal "Masinakirjutajad", Eesti Televisioon
1969
 Paul-Eerik Rummo "Tuhkatriinumäng", Vanemuine
 Irene Haak "Armastus, armastus...", Eesti Televisioon
1970
 Paul Kuusberg / Mati Unt / Evald Hermaküla "Südasuvi 1941", Vanemuine
 "Telejuurdlus", Eesti Televisioon
 Rudolf Otkolenko "Tere tulemast, papad!", Eesti Televisioon
1971
 Anatoli Salõnski "Maria", Vanemuine
 Leonid Andrejev "Sina, kes sa saad kõrvakiile", Vanemuine
 "Säärane Ird ehk 100 aastat Vanemuise teatrit", Eesti Telefilm
1972
 August Strindberg "Surmatants", Vanemuine
1973
 Eesti muinasjutud / Evald Hermaküla "Üks ullike läks rändama", Vanemuine
 Branislav Nušič "Kangesti kahtlane isik", Vanemuine
1974
 Aleksei Tolstoi / Evald Hermaküla "Buratino", Vanemuine
 Aino Pervik / Evald Hermaküla "Emmeliina", Vanemuine
 Jaroslav Hašek / Evald Hermaküla "Švejk läheb sõtta", Vanemuine
1975
 Nikolai Gogol "Hullumeelse päevik", Vanemuine
 Henrik Ibsen "Hedda Gabler", Vanemuine
 Vaino Vahing "Mees, kes ei mahu kivile", Vanemuine
 Karl Zeller "Linnukaupleja", Vanemuine
1976
 August Kitzberg "Kuningatütre sünnipäev ("Kuri kuningatütar"), Vanemuine
 Samuel Beckett "Krappi viimane lint", Vanemuine
 Otto Preussler "Suured nõiad ja väikesed nõiad", Vanemuine
1977
 Ludvig Holberg / Evald Hermaküla "Mats mõisahärraks ehk (Miks) Mäeotsa Jeppe (joob) ehk Viina katk", Vanemuine
 Wolfgang Borchert "Ukse taga", Vanemuine (õppestuudio)
 Tõnu Tepandi laulude õhtu "Mu kodu on punaste pihlade all", Vanemuine
 Nikolai Pogodin "Kremli kellad" (koos Kaarel Irdiga), Vanemuine
 Maurice Maeterlinck / Evald Hermaküla / Tõnu Tepandi "Pimedate mäng", Vanemuine (õppestuudio)
1978
 Ludvig Holberg / Evald Hermaküla "Mats mõisahärraks ehk (Miks) Mäeotsa Jeppe (joob) ehk Viina Katk", Valmiera Draamateater, Läti
1979
 Murray Schisgal "Lavv-Stoori" ("LUV"), Vanemuine
 Lásló Gyurkó "Elektra, mu arm", Vanemuine
1980
 Viktor Rozov "Me elame hästi..." ("Metsise pesa"), Vanemuine
 Murray Schisgal "Lavv-Stoori", Valmiera Draamateater, Läti
1981
 Egon Rannet "Südamevalu", Vanemuine
 Edvard Radzinski "Kohus pärast balli ehk Lunin", Vanemuine
 Bertolt Brecht / Hella Wuolijoki "Härra Punttila ja tema sulane Matti", Vanemuine
 Olev Anton "Laudalüürika", Valmiera Draamateater, Läti
1982
 Vaino Vahing / Madis Kõiv "Faehlmann, õhtuselgus", Vanemuine
1983
 Luigi Pirandello "Heinrich IV", Vanemuine
 Sigfried Lenz "Süütute aeg. Süüdlaste aeg", Draamateater
1984
 William Shakespeare "Windsori lõbusad naised", Noorsooteater
 Tšõngõz Ajtmatov / Evald Hermaküla "Ja sajandist pikem on päev", Draamateater
 Eduard Vilde / Evald Hermaküla "Prohvet Maltsvet", Draamateater
 Vaino Vahing "Mees, kes ei mahu kivile", Draamateater
1985
 Alan Ayckbourn "Norman Vallutaja", Draamateater
1986
 Enn Vetemaa "Tuul Olümposelt tuhka tõi", Draamateater
 William Shakespeare "Torm", Draamateater
1987
 Harold Pinter "Majahoidja", Draamateater
 "Sulev Nõmmik", Eesti Telefilm
1988
 Jean Genet "Palkon", Draamateater
 Ljubomir Peevski "Väike öömuusika", Eesti Televisioon
1989
 Mark Howard Medoff "Red Ryder", Draamateater
 Euripides "Bakhandid", Draamateater (TRK Lavakunstikateedri XIV lend)
 Anna Seghers "Jeanne d'Arci protsess Rouenis 1431. aastal", Eesti Televisioon
1990
 Ain Kalmus / Evald Hermaküla "Juudas", Draamateater
 Nikolai Gogol / Evald Hermaküla "Südaöö" ("Vii"), Draamateater
1991
 Boguslaw Schaeffer "Proovid", Draamateater
 August Kitzberg "Rätsep Õhk ja tema õnneloos", Draamateater
1992
 Eduard Vilde / Evald Hermaküla "Mäeküla piimamees", Draamateater
 Miroslav Hornicek "Kolm Albertit ja preili Matylda", Draamateater
1993
 Yukio Mishima "Hanjo", Draamateater
 Juhani Aho / Evald Hermaküla "Raudtee", Draamateater
 Kalle Käsper / Pu Songling / Zhuang Zi "Libarebased", Draamateater
1994
 Alice Jane Kiwimae "Peenike pere", Draamateater
1995
 Jean-Claude Carrière "Meelespea", Draamateater
1996
 Fragmentaarium "Lõpukirjand", Draamateater (Draamateatri noorteprojekt)
 William Shakespeare "Eksituste komöödia", Draamateater
 Ben Travers "Üks jumalast hüljatud ingel", Draamateater
 Minoru Betsuyaku "Krahv Dracula sügis", Draamateater
 Samuel Beckett "Lõppmäng", Draamateater
1997
 Terry Johnson "Hüsteeria", Tallinna Linnateater
 "Hingedeaeg", Draamateater (Draamateatri noorteprojekt)
1999
 Evald Hermaküla "Kohtuasi number null", Nukuteater
 Georg Büchner "Leonce ja Lena" (lõpetanud Hendrik Toompere), Nukuteater

 Osatäitmised kutselises teatris 
1962
 Camille Desmoulins, Romain Rolland "14. juuli" (Epp Kaidu), Vanemuine
1963
 Tšatski, Aleksandr Sergejevitš Gribojedov "Häda mõistuse pärast" (Heiki Haravee), Vanemuine
 Belkin, Aleksei Arbuzov "Kusagil meid oodatakse" (Epp Kaidu), Vanemuine
 Teadustaja, Vsevolod Višnevski "Esimene ratsavägi" (Epp Kaidu), Vanemuine
1964
 Oberon, William Shakespeare "Suveöö unenägu", Vanemuine (õppestuudio)
 Junius Brutus, William Shakespeare "Coriolanus" (Kaarel Ird), Vanemuine
 Ants Pajuviidik, Paul Kuusberg "Andres Lapeteuse juhtum" (Epp Kaidu), Vanemuine
1965
 Marat, Aleksei Arbuzov "Mu vaene Marat" (Epp Kaidu), Vanemuine
1966
 Autor (nov "Pühapäev"), Arvo Valton / Paul-Eerik Rummo "Valtoniana" (Evald Hermaküla), Vanemuine
 Joosep, Jãnis Rainis "Joosep ja tema vennad" (Epp Kaidu), Vanemuine
1969
 Osaline, Gustav Suits "Ühte laulu tahaks laulda"
1970
 Esimene kaebealune, Ralf Parve "Pimedus tähendab ööd" (Epp Kaidu), Vanemuine
1971
 Aadam jt, Imre Madách "Inimese tragöödia" (Epp Kaidu), Vanemuine
 Tombassov, Anatoli Salõnski "Maria" (Evald Hermaküla), Vanemuine
1973
 Osaline, "Üks ullike läks rändama" (Evald Hermaküla), Vanemuine
 Lugeja hääl, Otar Taktakišvili "Mindia" (ooper, lav Kaarel Ird), Vanemuine
 Švanda, Josef Kajetan Tyl "Strakonice torupillimängija" (Epp Kaidu), Vanemuine
1974
 Kapten, Aino Pervik / Evald Hermaküla "Emmeliina" (Evald Hermaküla), Vanemuine
 Katz, Jaroslav Hašek / Evald Hermaküla "Švejk läheb sõtta" (Evald Hermaküla), Vanemuine
1975
 Osaline, Nikolai Gogol "Hullumeelse päevik" (Evald Hermaküla), Vanemuine
 Kolesnikov, Leonid Leonov "Vallutusretk" (Epp Kaidu), Vanemuine
 Eilert Løvborg, Henrik Ibsen "Hedda Gabler" (Evald Hermaküla), Vanemuine
 Jaan Oks, Vaino Vahing "Mees, kes ei mahu kivile" (Evald Hermaküla), Vanemuine
1976
 Ants Kuslap, August Jakobson "Elu tsitadellides" (Epp Kaidu), Vanemuine
 Osaline, "Suured nõiad ja väikesed nõiad" (Evald Hermaküla), Vanemuine
 Kuningas, August Kitzberg "Kuningatütre sünnipäev" (Evald Hermaküla), Vanemuine
1977
 Mõisahärra, Ludvig Holberg / Evald Hermaküla "Mats mõisahärraks..." (Evald Hermaküla), Vanemuine
 Mihai Gruja, Ion Drutse "Pühamast püham" (Kaarin Raid), Vanemuine
 Lenin, Nikolai Pogodin "Kremli kellad" (Kaarel Ird ja Evald Hermaküla), Vanemuine
 Ooberst, Wolfgang Borchert "Ukse taga" (Evald Hermaküla), Vanemuine
 Mängu juht, Maurice Maeterlincki järgi "Pimedate mäng" (Evald Hermaküla), Vanemuine
1978
 Indrek, Anton Hansen Tammsaare / Osvald Tooming "Tõde ja õigus" (Jaan Tooming), Vanemuine
1979
 Osaline kooris, László Gyurkó "Elektra, mu arm" (Evald Hermaküla), Vanemuine
 Osaline, Juhan Peegel "Ma langesin esimesel sõjasuvel" (Kaarel Ird), Vanemuine
1980
 Sudakov, Vassili Rozov "Me elame hästi..." (Evald Hermaküla), Vanemuine
1981
 Kustas Lokk, Egon Rannet "Südamevalu" (Evald Hermaküla), Vanemuine
 Lunin, Edvard Radzinski "Kohus pärast balli ehk Lunin" (Evald Hermaküla), Vanemuine
 Punttila, Bertolt Brecht "Härra Punttila ja tema sulane Matti" (Evald Hermaküla), Vanemuine
1982
 Raul, Rein Saluri "Kadunud isa" (Tiit Luts), Vanemuine
 Faehlmann, Vaino Vahing / Madis Kõiv "Faehlmann" (Evald Hermaküla), Vanemuine
1983
 Heinrich IV, Luigi Pirandello "Heninrich IV" (Evald Hermaküla), Vanemuine
1984
 Osaline, Eduard Vilde "Prohvet Maltsvet" (Evald Hermaküla), Draamateater
 Jaan Oks, Vaino Vahing "Mees, kes ei mahu kivile" (Evald Hermaküla), Draamateater
1985
 Dugin, Aljaksei Dudarav "Reamehed" (Mikk Mikiver), Draamateater
1986
 Prospero, William Shakespeare "Torm" (Evald Hermaküla), Draamateater
1990
 Siimon Peetrus, Ain Kalmus / Evald Hermaküla "Juudas" (Evald Hermaküla), Draamateater
1991
 Tõistre Toomas, Silk, Kohtumees jt, August Kitzberg "Rätsep Õhk ja tema õnneloos" (Evald Hermaküla), Draamateater
 Osaline, Boguslav Schaeffer "Proovid" (Evald Hermaküla), Draamateater
1992
 Osaline, Eduard Vilde / Evald Hermaküla "Mäeküla piimamees" (Evald Hermaküla), Draamateater
 Hjalmar Erickson jt, Miroslav Hornicek "Kolm Abertit ja preili Matylda" (Evald Hermaküla), Draamateater
1993
 Osaline, Yukio Mishima "Hanjo" (Evald Hermaküla), Draamateater
 Matti, Juhani Aho "Raudtee" (Evald Hermaküla), Draamateater
 Peeter, Pu Songling / Zhuangzi / Kalle Käsper "Libarebased" (Evald Hermaküla), Draamateater
1995
 Jean-Jacques, Jean-Claude Carriẽre "Meelespea" (Evald Hermaküla), Draamateater
1996
 Linnakodanik, Williaw Shakespeare "Eksituste komöödia" (Evald Hermaküla), Draamateater
 Hamm, Samuel Beckett "Lõppmäng" (Evald Hermaküla), Draamateater
1997
 Inspektor Goole, John Boynton Priestly "Inspektor tuleb" (Mikk Mikiver), Draamateater
1998
 John Hall, Peter Whelan "Rohuvoodi" (Priit Pedajas), Draamateater
 A. E. Housman, Tom Stoppard "Armastuse leiutajad" (Hendrik Toompere), Draamateater
1999
 Urs Bihler, Urs Widmer "Top dogs" (Ain Prosa), Draamateater
 Peter Stockmann, Henrik Ibsen "Rahva vaenlane" (Kurt Nutio), Draamateater

 Osatäitmised telelavastustes 
1963 

 Poiss, Paul-Eerik Rummo "Võõrad inimesed" (Heiki Haravee)

1966 

 Toma, Horia Lovinescu "Kõige pikem öö" (Kulno Süvalep)

1968 

 Paul, Murray Schisgal "Masinakirjutajad" (Evald Hermaküla)

1969 

 Lancelot, Jevgeni Švarts "Draakon" (Gunnar Kilgas)

1982 

 John Sparrow, Robert Woodroof Anderson "Püha öö – üksildusöö" (Gunnar Kilgas)

1985 

 Rudolf Ikka, Anton Hansen Tammsaare "Rudolf ja Irma" (romaani "Elu ja armastus" järgi) (Gunnar Kilgas)

1986 

 Francæur, Jean Sarment "Mamouret" (Eero Spriit)

 Toots, Oskar Luts "Pildikesi Paunverest" (Gunnar Kilgas)

2000 

 Isa, August Mälk "Stella Stellaris" (Ain Prosa)

1997–2000 

 Evald Raidver, seriaal "Õnne 13" (Tõnis Kask)

 Osatäitmised filmides 
1965
 Sepp Juhan, "Mäeküla piimamees" (Leida Laius)
 Elmar, "Me olime kaheksateistkümneaastased" (Kaljo Kiisk)
1966
 Martti, "Tütarlaps mustas" (Veljo Käsper)
1968
 Margus, "Libahunt" (Leida Laius)
1970
 Brigadir Enn, "Tuulevaikus" (Veljo Käsper)
1984
 FJB direktor Vernon, "Dokument R." (Belarusfilm)
1986
 Inspektor Brummel, "Mõrvasüüdistus" (Mosfilm)
 Mari isa, "Naerata ometi" (Leida Laius)
 Justus, "Õnnelind flamingo" (Tõnis Kask, telefilm)
1987
 Mees, "Righoov" (Tõnu Virve)
1988
 Peter Stockmann, "Doktor Stockmann" (Mikk Mikiver)
1991
 Bernt Notke, "Surmatants" (Tõnu Virve)
1994
 Häärberihärra, "Victoria (ühe armastuse lugu)" (Jüri Sillart)
1997
 Kunstnik, "Ferbis" (Andres Puustusmaa)

 Tunnustus 
 1976 – Eesti NSV teeneline kunstnik

 Viited 

 Kirjandus 
 Sven Karja. "Lossimängud" ("Tuhkatriinumäng" Vanemuises). // "Teatrielu 1999". Tallinn 2001, lk 359–387
 Evald Hermaküla. "Paradoksaalne Ird: Evald Hermakülaga Kaarel Irdist 16. septembril 1998" (intervjuu, küsis Lilian Vellerand) – samas, lk 388–402
 "Lavastajaraamat: 12 intervjuud Eesti lavastajatega". Tallinn 2001, lk 43–96 (intervjuu 4. märtsil 1999)
 "Hermaküla" (artiklite ja mälestuste kogumik; ka bibliograafia). Koostanud Luule Epner, Mati Unt, Vaino Vahing. Ilmamaa. Tartu 2002, 2. trükk 2003, lk 552
 Ene Rämmeld. "C'est la vie = Elu on selline" (mälestused). Tänapäev. Tallinn 2004, lk 160
 "Evaldi armastus. Kirjad" (Evald Hermaküla kirjad oma esimesele abikaasale Riinale aastaist 1964–69). Koostaja ja kujundaja Tio Tepandi. Tänapäev. Tallinn 2005, lk 206
 Luule Epner. "Murrang teatriesteetikas ja Evald Hermaküla (1969–1971)". Akadeemia 2006, nr 11
 Ülo Tonts. "Kolmkümmend aastat teatriehitamist. Vanemuise sõnateatrist 1955–1986". Vanemuine, Tartu 2006, lk 281–298 (peatükk "Mees, kes ei mahtunud kivile. Evald Hermaküla")

 Välislingid 
 Evald Hermaküla lavastuste loetelu Eesti Lavastajate Liidu kodulehel (72 nimetust)
  In memoriam Evald Hermaküla. Evald Hermaküla meenutavad Vaino Vahing, Tõnu Tepandi, Mati Unt, Jüri Lumiste, Hendrik Toompere ja Jaak Allik. Sirp, 26. mai 2000, lk 8–9
 Kirsti Vainküla.  "Evaldiga olid mu parimad aastad" (Liina Orlova meenutab kooselu Evald Hermakülaga). Õhtuleht, 6. detsember 2001, lk 3
 Mati Unt. "Teatriuuenduse algusest Nõukogude Eestis". Sirp, 25. jaanuar 2002, lk 9
 Jaan Tooming. "Evald Hermakülast, endast ja muust". Sirp, 8. veebruar 2002, lk 12
 Madis Kolk. "Südamega rada" (raamatu "Hermaküla" arvustus). Postimees, 15. november 2002
 Tartu Postimehe küsitlus: Milline on teie eredaim mälestus Evald Hermakülast? (vastavad Kärt Tomingas, Raivo Trass, Vaino Vahing, Jüri Lumiste ja Peeter Kollom). Tartu Postimees, 18. november 2002, lk 8
 Ly Lestberg. "Armas Evald!". Eesti Päevaleht, 20. mai 2005, lk 14
 Margot Visnap. "Üks armastus müügiks" (raamatu "Evaldi armastus. Kirjad" arvustus). Sirp, 3. juuni 2005, lk 9
 Vaino Vahing. "Evaldi kirjad Riinale". Eesti Ekspress: Areen, 22. juuni 2005, lk B10
 Külli Paulus. "Evaldi armastuskirjad". Virumaa Teataja, 28. september 2005, lk 5
 Evald Hermaküla. "Lugupeetud Kaarel Ird, Hermaküla-poiss on siin" (kiri Kaarel Irdile 3. detsembril 1969). Postimees, 15. märts 2006, lk 26

Kategooria:Eesti teatrilavastajad
Kategooria:Eesti näitlejad
Kategooria:Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna vilistlased
Kategooria:Eesti NSV teenelised kunstnikud
Kategooria:Metsakalmistule maetud
Kategooria:Sündinud 1941
Kategooria:Surnud 2000