Soome mütoloogia

Soome mütoloogial on palju ühist teiste soome-ugri rahvaste mütoloogiatega. Soome mütoloogia sarnaneb näiteks eestlaste ja ka teiste baltlaste ning skandinaavlaste mütoloogiaga. Soome ja ülejäänud läänemeresoome rahvaste mütoloogiline maailmapilt on tihedas seoses teiste soome-ugri rahvaste, sealhulgas ka saamide mütoloogiaga.

Soome mütoloogia elemendid olid suulises pärimuses aktiivselt käibel kuni 18. sajandini.

Soomlaste Peajumal Ukko (sm 'vana mees') oli alguses loodushing nagu teisedki Soome jumalused. Müüdi järgi oli karu kõige püham loom, keda peeti eelkäijate kehastuseks. Karu kutsuti ka selliste eufemismidega nagu mesikämmen (est 'mesikäpp'), otso (est 'ott')  ja kontio.

Esimesena mainis soomlaste uskumusi piiskop Mikael Agricola oma Uue Testamendi tõlke eessõnas. Soome mütoloogia üks olulisemaid uurijaid 19. sajandil on Lars Levi Laestadius. Ekspeditsioone folkloorse ainese kogumiseks, mille hulka kuulusid runo- ja rahvalaulud, korraldati peamiselt 19. sajandi jooksul.  koostas Ekspeditsioonide käigus kogutud materjali põhjal koostas Elias Lönnrot Soome rahvuseepose "Kalevala".

Maailma teke ja jagunemine
Müüdi järgi tekkis maa linnumuna lõhkemisest. Taevast peeti munakoore ülemiseks osaks või telgiks, mida toetas põhjapoolusel põhjanaela all asuv sammas.

Tähtede liikumist kirjeldati taevakupli pöörlemisega ümber põhjanaela ja iseenda. Keerlemisel tekkinud tuuleiil viis lahkunute hinged surnute maale ehkTuonelasse (est Toonela).

Maad peeti lamedaks. Maa serval asus Lintukoto (est lindude kodu) – koht, kus arvati linde talvel elavat. Sinna lendasid linnud mööda Linnunrata (est linnutee).

Linnud tõid inimesele sündides hinge ja viisid selle pärast inimese surma Toonelasse. Mõnes piirkonnas kandsid inimesed puust linnukuju, et takistada hinge äraviimist magamise ajal.

Kangelased, jumalad ja hinged
 Ahti (või Ahto), kalaandja 
 Ajattara (mõnikord Ajatar), kuri metsahing 
 Akka (vana naine)
 Äkräs, viljakusjumal ja taimede kaitsja 
 Antero Vipunen, surnud hiiglane, teadmiste ja maagia kaitsja 
 Hiisi, deemon 
 Iku-Turso, merekoletis 
 Ilmarinen, sepp, taeva looja, õhu meeshing 
 Ilmatar, õhu naishing; Väinamöise ema Kalevalas
 Jumala e jumal 
 Kalevanpoika (Kalevi poeg), Kalevipoeg
 Kave, taevajumal. Väinamöise isa 
 Kotitonttu
 Kullervo
 Lalli 
 Lemminkäinen
 Lempo
 Louhi
 Loviatar
 Luonnotar
 Menninkäinen
 Mielikki
 Nyyrikki, jahijumal
 Näkki
 Otso, karu hing
 Pekko (või Pellon Pekko), Peko, saagijumal 
 Perkele, kurat. 
 Pellervo (või Sampsa Pellervoinen) 
 Pihatonttu
 Piru, hing, deemon  
 Päivätär, päeva jumalanna
 Rahko, karjala ajajumal
 Surma, vägivaldse surma personifikatsioon 
 Saunatonttu
 Tapio, metsajumal
 Tellervo, metsajumalanna 
 Tonttu
 Tuonetar
 Tuoni, surma personifikatsioon
 Tursas
 Tuulikki
 Ukko (vana mees) taeva- ja äiksejumal, seotud Thoriga (eesti Taara). 
 Vellamo, Ahti naine, mere, järvede ja tormide jumalanna
 Vedenemo (vete ema), karjala veejumalanna
 Väinämöinen, vana ja tark mees, Kalevala peategelane

Paigad
 Kyöpelinvuori (Raatikko) – teispoolsus neitsina surnud naistele
 Tuonela (ka Manala, Pohjola) – allilm, toonela
 Kalevala
 Pohjola

Loomad
100px
 Pruunkaru; karu peeti kõige pühamaks loomaks, keda nimetati vaid eufemismidega. 
 Tuonela luik (Tuonelan joutsen).
 Hiie hirv (Hiiden hirvi).

Esemed
 Sampo
 Väinämöise võlukannel 
 Väinämöise mõõk

Vaata ka
 Soome muinasusund
 Kalevala
 Skandinaavia mütoloogia
 Eesti mütoloogia

 Soome mütoloogia