Prantsusmaa riigipeade loend

Prantsusmaa riigipeade loend loetleb Prantsusmaa riigipead alates Lääne-Frangi riigi moodustamisest 843. aastal.

Kuningriik

Prantsusmaa kuningaid loetakse tavapäraselt alates 843. aastast, mil Frangi riik jagati Verduni lepinguga kolmeks iseseisvaks kuningriigiks, aga nende numeratsioon jätkas varasema Karolingide impeeriumi valitsejate numeratsiooni. Verduni lepinguga moodustati tänase Prantsusmaa aladel Lääne-Frangi riik, mille valitseja kandis veel kuni 12. sajandi lõpuni tiitlit frankide kuningas (ladina keeles Rex Francorum, prantsuse keeles roi de Francs). Alles kuningas Philippe II hakkas 1190. aastatel nimetama ennast Prantsusmaa kuningaks (ladina keeles Rex Franciae, prantsuse keeles roi de France). Prantsusmaa kuningriik püsis kuni kuningavõimu kaotamiseni 1792. aastal.

Prantsusmaa kuningriigis kehtis kogu selle eksisteerimise vältel Saali tavaõigusest lähtuv troonipäriluskord, mis lubas trooni pärida vaid meesliinis.

{|class=wikitable
!Nimi
!Eluaastad
!Valitsusaja algus
!Valitsusaja lõpp
!Märkused
|-
|Karolingide dünastia || || 843 || 888 ||
|-
| Charles II Paljaspea || (823–877) || 843 || 877, 6. oktoober || 875–877 ühtlasi Frangi keiser
|-
| Louis II Kogeleja || (846–879) || 877, 6. oktoober || 879, 10. aprill ||
|-
| Louis III || (u 864 – 882) || 879, 10. aprill || 882, 5. august || 
|-
| Carloman II || (u 867 – 884) || 879, 10. aprill || 884, 6. detsember || 879–882 kaasvalitseja, alates 882. aastast ainuvalitseja
|-
| Charles III Suur || (839–888) || 884, 6. detsember || 888, 13. jaanuar || 879–887 ühtlasi Frangi keiser, 881–887 ka Ida-Frangi kuningas
|-
|Robertiinide dünastia || || 888 || 898 ||
|-
| Eudes I || (u 860–898) || 888, 29. veebruar || 898, 1. jaanuar || Pariisi krahv, valiti kuningaks tulevase Charles III nooruse tõttu
|-
|Karolingide dünastia || || 898 || 922 ||
|-
| Charles III Lihtsameelne || (879–929) || 898, 1. jaanuar || 922, 29. juuni || Louis II kolmas poeg, kukutati
|-
| Robertiinide dünastia || || 922 || 923 ||
|-
| Robert I || (u 866 – 923) || 922, 29. juuni || 923, 15. juuni || Eudes I vend, kes kukutas Charles III ja valiti uueks kuningaks
|-
| Bosoniidide dünastia || || 923 || 936 ||
|-
| Raoul || (u 890 – 936) || 923, 15. juuni || 936, 15. jaanuar || tuntud ka Rudolphe'i nime all, Burgundia hertsog, valiti kuningaks
|-
| Karolingide dünastia || || 936 || 987 ||
|-
| Louis IV || (u 920 – 954) || 936, 19. juuni || 954, 10. september || Charles III ainus poeg
|-
| Lothaire || (941–986) || 954, 10. september || 986, 2. märts ||
|-
| Louis V || (u 967 – 987) || 986, 2. märts || 987, 21. mai || suri lastetuna, viimane valitseja Karolingide dünastiast
|-
| Kapetingide dünastia || || 987 || 1328 ||
|-
| Hugues Capet || (u 940 – 996) || 987, 3. juuni || 996, 24. oktoober || Robert I pojapoeg, valiti kuningaks lastetu Louis V surma järel
|-
| Robert II Vaga || (972–1031) || 987, 25. detsember || 1031, 20. juuli || 987–996 oma isa Hugues Capet' kaasvalitseja
|-
| Hugues || (1007–1025) || 1017, 19. juuni || 1025, 17. september || oma isa Robert II kaasvalitseja, traditsiooniliselt ei nummerdata
|-
| Henri I || (1008–1060) || 1027, 14. mai || 1060, 4. august || 1027–1031 oma isa Robert II kaasvalitseja
|-
| Philippe I || (1052–1108) || 1060, 4. august || 1108, 29. juuli ||
|-
| Louis VI Suur || (1081–1137) || 1108, 29. juuli || 1137, 1. august ||
|-
| Philippe || (1116–1131) || 1129, 14. aprill || 1131, 14. oktoober || oma isa Louis VI kaasvalitseja, traditsiooniliselt ei nummerdata
|-
| Louis VII Noor || (1120–1180) || 1137, 1. august || 1180, 18. september ||
|-
| Philippe II Auguste || (1165–1223) || 1179, 1. november || 1223, 14. juuli || 1179–1180 oma isa Louis VII kaasvalitseja
|-
| Louis VIII Lõvi || (1187–1226 || 1223, 14. juuli || 1226, 8. november ||
|-
| Louis IX Püha || (1214–1270) || 1226, 18. november || 1270, 25. august || kuulutati 1297 pühakuks
|-
| Philippe III Paljaspea || (1245–1285) || 1270, 25. august || 1285, 5. oktoober ||
|-
| Philippe IV Ilus || (1268–1314) || 1285, 5. oktoober || 1314, 29. november || 1284–1305 ühtlasi Navarra kuningas
|-
| Louis X || (1289–1316) || 1314, 29. november || 1316, 5. juuni || 1305–1316 ühtlasi Navarra kuningas
|-
| Jean I Postuumne || (1316) || 1316, 15. november || 1316, 19. november || sündis pärast oma isa Louis X surma, ühtlasi Navarra kuningas
|-
| Philippe V Pikk || (1293–1322) || 1316, 19. november || 1322, 3. jaanuar || Louis X vend, ühtlasi Navarra kuningas, enne troonileasumist juunist novembrini 1316 Prantsusmaa ja Navarra regent
|-
| Charles IV Ilus || (1294–1328) || 1322, 3. jaanuar || 1328, 1. veebruar || Philippe V vend, ühtlasi Navarra kuningas, suri meessoost pärijateta
|-
| Valois' dünastia || || 1328 || 1589 ||
|-
| Philippe VI || (1293–1350) || 1328, 1. aprill || 1350, 22. august || Charles IV onupoeg, enne troonileasumist veebruarist aprillini 1328 Prantsusmaa regent
|-
| Jean II Hea || (1319–1364) || 1350, 22. august || 1364, 8. aprill || 1356–1360 ja 1363–1364 vangistuses Inglismaal, regendina valitses tema poeg, tulevane Charles V
|-
| Charles V Tark || (1338–1380) || 1364, 8. aprill || 1380, 16. september || enne troonileasumist 1356–1360 ja 1363–1364 Prantsusmaa regent
|-
| Charles VI Nõdrameelne || (1368–1422) || 1380, 16. september || 1422, 21. oktoober || 1380–1389 alaealisuse tõttu regendivalitsus, regentidena valitsesid vaheldumisi tema onud
|-
| Charles VII Võidukas || (1403–1461) || 1422, 21. oktoober || 1461, 22. juuli || 
|-
| Henri II Lancaster || (1421–1471) || 1422, 21. oktoober || 1453, 19. oktoober || 1422–1461 Inglismaa kuningas Henry VI, sai Prantsusmaa troonipärijaks 1420 Troyes' lepinguga,reaalselt kontrollis vaid osa Prantsusmaast; ei esitata tavaliselt Prantsusmaa kuningate ametlikus loendis
|-
| Louis XI || (1423–1483) || 1461, 22. juuli || 1483, 30. august ||
|-
| Charles VIII || (1470–1498) || 1483, 30. august || 1498, 7. aprill || 1483–1491 alaealisuse tõttu regendid tema vanem õde Anne ja tolle abikaasa Pierre II; suri meessoost pärijateta
|-
| Louis XII || (1462–1515) || 1498, 7. aprill || 1515, 1. jaanuar || Charles VI vennapoja poeg, 1501–1504 ühtlasi Napoli kuningas; suri meessoost pärijateta
|-
| François I || (1494–1547) || 1515, 1. jaanuar || 1547, 31. märts || Louis XII onupoeg ja väimees
|-
| Henri II || (1519–1559) || 1547, 31. märts || 1559, 10. juuli ||
|-
| François II || (1544–1560) || 1559, 10. juuli || 1560, 5. detsember || 1558–1560 ühtlasi Šotimaa kuningas, Prantsusmaal valitses regendina tema ema Caterina de' Medici; suri lastetuna
|-
| Charles IX || (1550–1574) || 1560, 5. detsember || 1574, 30. mai || François II vend, 1560–1564 alaealisuse tõttu regent tema ema Caterina de' Medici; suri meessoost pärijateta
|-
| Henri III || (1551–1589) || 1574, 30. mai || 1589, 2. august || Charles IX vend, 1573–1575 ka Poola kuningas; mõrvati, suri meessoost pärijateta
|-
| Bourboni dünastia || || 1589 || 1792' ||
|-
| Henri IV || (1553–1610) || 1589, 2. august || 1610, 14. mai || põlvnes kuningas Louis IX, ühtlasi Henri III õemees; 1572–1610 ka Navarra kuningas, mõrvati
|-
| Louis XIII || (1601–1643) || 1610, 14. mai || 1643, 14. mai || 1610–1614 alaealisuse tõttu regent tema ema Marie de' Medici; 1610–1620 ühtlasi Navarra kuningas
|-
| Louis XIV || (1638–1715) || 1643, 14. mai || 1715, 1. september || 1643–1651 alaealisuse tõttu regent tema ema Austria Anna
|-
| Louis XV || (1710–1774) || 1715, 1. september || 1774, 10. mai || Louis XIV pojapojapoeg, 1715–1723 alaealisuse tõttu regent Orléansi hertsog Philippe II
|-
| Louis XVI || (1754–1793) || 1774, 10. mai || 1792, 21. september || kõrvaldati võimult, kehtestati vabariik
|-
| Louis XVII || (1785–1795) || || || ei valitsenud kunagi, kuid monarhistid lugesid teda pärast tema isa Louis XVI surma seaduslikuks valitsejaks,seetõttu on ta arvestatud Prantsusmaa kuningate numeratsiooni
|}

Esimene vabariik

Perioodil 22. septembrist 1792 kuni 2. novembrini 1795 täitis riigipea ülesandeid Prantsusmaal parlamendi ehk Rahvuskonvendi esimees, kes valiti ametisse 14 päevaks. Kuna parlamendi esimehed vahetusid iga kahe nädala tagant, siis ei ole neid siin loetletud. 1793–1794 oli suurem osa tegelikku võimu koondunud Rahvapäästekomitee kätte, kuid seda võib pidada pigem valitsuse analoogiks, seega ei ole ka selle komitee liikmeid siin loetletud.

Direktoorium

Vastavalt 1795. aasta Prantsusmaa põhiseadusele läks kogu täidesaatev võim viieliikmelisele direktooriumile, mis hakkas täitma nii valitsuse kui ka kollektiivse riigipea ülesandeid. Direktooriumil oli küll oma president või eesistuja, kelle direktooriumi liikmed valisid enda seast kolmeks kuuks, kuid see oli tseremoniaalne ametikoht, millega ei kaasnenud mingit täiendavat võimu peale istungite juhatamise kohustuse. Seega saab direktooriumit pidada kollektiivseks riigipeaks. Direktoorium astus ametisse 2. novembril 1795 ja tegutses kuni 10. novembril 1799 toimunud 18. brümääri riigipöördeni, millega see likvideeriti.

Vastavalt põhiseadusele tuli igal aastal üks direktooriumi liige loosiga välja vahetada, lisaks sellele sunniti mitmed direktooriumi liikmed ametist lahkuma poliitilise võimuvõitluse tulemusel.

NimiEluaastadLiikmesuse algusLiikmesuse lõppMärkused Paul Barras  (1755–1829)  1795, 2. november  1799, 10. november   Étienne-François Letourneur  (1751–1817)  1795, 2. november  1797, 20. mai  loositi koosseisust välja Lazare Carnot  (1753–1823)  1795, 2. november  1797, 4. september  sunniti ametist lahkuma 18. fruktidoori riigipöördega Jean-François Rewbell  (1747–1807)  1795, 2. november  1799, 16. mai  loositi koosseisust välja Louis Marie de La Révellière-Lépeaux  (1753–1824)  1795, 2. november  1799, 18. juuni  sunniti ametist lahkuma 30. preriaali riigipöördega François Barthélemy  (1747–1830)  1797, 20. mai  1797, 4. september  sunniti ametist lahkuma 18. fruktidoori riigipöördega François de Neufchâteau  (1750–1828)  1797, 4. september  1798, 15. mai  loositi koosseisust välja Philippe-Antoine Merlin de Douai  (1754–1838)  1797, 4. september  1799, 18. juuni  sunniti ametist lahkuma 30. preriaali riigipöördega Jean-Baptiste Treilhard  (1742–1810)  1798, 15. mai  1799, 17. juuni  valimine tunnistati tagantjärele kehtetuks, volitused tühistati Emmanuel-Joseph Sieyès  (1748–1836)  1799, 16. mai  1799, 10. november  Louis-Jérôme Gohier  (1746–1830)  1799, 17. juuni  1799, 10. november  Roger Ducos  (1747–1816)  1799, 18. juuni  1799, 10. november  Jean-François-Auguste Moulin  (1752–1810)  1799, 18. juuni  1799, 10. november 

Konsulaat

Napoleon Bonaparte'i juhitud 18. brümääri riigipöörde õnnestumise järel 10. novembril 1799 saatis parlament direktooriumi laiali ja tühistas 1795. aasta põhiseaduse. Senise direktooriumi ülesanded läksid üle kolmest konsulist koosnevale konsulaadile. 24. detsembril 1799 vastu võetud uus põhiseadus sätestas ametlikult kolmeliikmelise konsulaadi rolli nii valitsuse kui ka kollektiivse riigipeana. 

Kui konsulaadi esimeses, ajutises koosseisus olid konsulite õigused võrdsed, siis 12. detsembril 1799 ametisse astunud koosseisus koondus tegelik võim esimese konsuli Napoleon Bonaparte'i kätte ning teisel ja kolmandal konsulil, kelle nimetas ametisse esimene konsul ainuisikuliselt, oli konsulaadis vaid nõuandev hääl. Taoline põhimõte sätestati ka 12 päeva hiljem vastu võetud uues põhiseaduses, mis kiideti heaks 7. veebruaril 1800 toimunud rahvahääletusel. Esimese konsuli volitused kestsid 10 aastat, 1802. aasta põhiseadusega muudeti esimese konsuli amet eluaegseks. 

Konsulaat likvideeriti Prantsusmaa senati otsusega 18. mail 1804, mis kuulutas Prantsusmaa keisririigiks ja Napoleon Bonaparte'i selle esimeseks keisriks.

NimiEluaastadLiikmesuse algusLiikmesuse lõppMärkused Napoleon Bonaparte  (1769–1821)  1799, 10. november  1804, 18. mai  esimene konsul Emmanuel-Joseph Sieyès  (1748–1836)  1799, 10. november  1799, 12. detsember  teine konsul Roger Ducos  (1747–1816)  1799, 10. november  1799, 12. detsember  kolmas konsul Jean Jacques Régis de Cambacérès  (1753–1824)  1799, 12. detsember  1804, 18. mai  teine konsul Charles-François Lebrun  (1739–1824)  1799, 12. detsember  1804, 18. mai  kolmas konsul

Esimene keisririik

18. mail 1804 kuulutas Prantsusmaa senat välja keisririigi ning selle valitsejaks sai senine vabariigi esimene konsul Napoleon Bonaparte. Ta krooniti keisriks sama aasta 2. detsembril.

Pärast lüüasaamist kuuenda koalitsiooni sõjas loobus Napoleon I 11. aprillil 1814 troonist ja nõustus pagendamisega Elba saarele. Prantsusmaal taastati lühiajaliselt kuningriik ja kuni 1792. aastani riiki valitsenud Bourbonide dünastia võim. Veebruaris 1815 lahkus Napoleon Elba saarelt, marssis talle ustavate vägedega Pariisi peale ja hõivas pealinna sama aasta 20. märtsil, taastades sellega Prantsusmaa keisririigi. Järgnenud perioodi tuntakse ka Napoleoni saja päeva nime all.

Saanud 18. juunil 1815 Waterloo lahingus lüüa, loobus Napoleon I neli päeva hiljem uuesti troonist oma nelja-aastase poja Napoleon II kasuks. Napoleon II viibis sel ajal Austrias, teda ei kutsutud tagasi Prantsusmaale ega seatud ametisse ka regenti, kes oleks tema eest valitsenud. Nimeliselt oli ta siiski kaks nädalat keiser, kuni Preisi armee sisenes 7. juulil 1815 Pariisi ja taastas Bourbonide dünastia võimu, tehes sellega lõpu esimesele keisririigile.

NimiEluaastadValitsusaja algusValitsusaja lõppMärkused Napoleon I  (1769–1821)  1804, 18. mai  1814, 11. aprill  kukutati ja pagendati Elba saarele Bourbonide restauratsioon   1814, 11. aprill  1815, 20. märts  loe lähemalt kuningriigi alajaotusest Napoleon I  (1769–1821)  1815, 20. märts  1815, 22. juuni  loobus troonist oma poja Napoleon II kasuks Napoleon II  (1811–1832)  1815, 22. juuni  1815, 7. juuli  keiser vaid nimeliselt, tegelikku võimu ei omanud

Kuningriik

Pärast Napoleon I troonist loobumist 11. aprillil 1814 taastati Prantsusmaal kuningriik ja võimule naasis kuni 1792. aastani võimul olnud Bourbonide dünastia. Kui Napoleon I kevadel 1815 maapaost tagasi pöördus ja taastas keisririigi, kaotasid Bourbonid veidi vähem kui neljaks kuuks taas võimu. Kuningriik Bourbonide valitsemise all taastati uuesti 7. juulil 1815. 

1830. aasta juulirevolutsiooni järel vahetas Bourbonide põhiliini Prantsusmaa troonil välja nende Orléansi kõrvalliin. Sel ajal kasutas kuningas tiitlit "prantslaste kuningas" (prantsuse keeles roi des Français). Lõplikult likvideeriti kuningriik revolutsiooniga 24. veebruaril 1848 ja loodi Prantsusmaa Teine Vabariik.

NimiEluaastadValitsusaja algusValitsusaja lõppMärkused Bourboni dünastia   1814  1830  Louis XVIII  (1755–1824)  1814, 11. aprill  1815, 20. märts  Louis XVI vend, kaotas võimu seoses Napoleon I restauratsiooniga Taastatud keisririik   1815, 20. märts  1815, 7. juuli  loe lähemalt esimese keisririigi alajaotusest Louis XVIII  (1755–1824)  1815, 7. juuli  1824, 16. september  ennistati võimule pärast keisririigi likvideerimist; suri meessoost pärijateta Charles X  (1757–1836)  1824, 16. september  1830, 2. august  Louis XVIII vend, loobus troonist juulirevolutsiooni tulemusel Louis XIX  (1775–1844)  1830, 2. august  1830, 2. august  Charles X poeg, oli nimeliselt kuningas 20 minutit, loobus troonist vennapoja kasuks,ei esitata tavaliselt Prantsusmaa kuningate loendis Henri V  (1820–1883)  1830, 2. august  1830, 9. august  Louis XIX vennapoeg, ei kuulutatud kunagi ametlikult kuningaks ega asunud troonile,seetõttu ei esitata tavaliselt Prantsusmaa kuningate loendis Orléansi dünastia   1830  1848  Louis-Philippe I  (1773–1850)  1830, 9. august  1848, 24. veebruar  kukutati 1848. aasta revolutsiooniga

Teine vabariik

Prantsusmaa Teine Vabariik kuulutati välja 24. veebruaril 1848. Kuni sama aasta detsembrini juhtisid seda eri ametinimede all ajutised riigipead. Esimesed presidendivalimised toimusid 10. detsembril 1848 ja valitud president astus ametisse sama aasta 20. detsembril. 2. detsembril 1851 tegi president Charles-Louis-Napoléon Bonaparte riigipöörde ja kehtestas diktatuuri, kuulutades ennast eluaegseks presidendiks. Teine vabariik lõppes keisririigi taastamisega 2. detsembril 1852.

NimiEluaastadValitsusaja algusValitsusaja lõppMärkused Ajutise Valitsuse esimees     Jacques-Charles Dupont de l'Eure  (1767–1855)  1848, 24. veebruar  1848, 9. mai  astus ise ametist tagasi Täidesaatev Komitee   1848, 9. mai  1848, 24. juuni  kollektiivne riigipea, saadeti laiali parlamendis toimunud umbusaldushääletusega liikmed: president François Arago (1786–1853), Alphonse de Lamartine (1790–1869), Louis-Antoine Garnier-Pagès (1803–1878), Alexandre Auguste Ledru-Rollin (1807–1874), Pierre Marie de Saint-Georges (1795–1870) Riigipea     Eugène Cavaignac  (1802–1857)  1848, 24. juuni  1848, 20. detsember  demokraatlikult ametisse määratud, kuid volituste poolest sisuliselt sõjaline diktaator President     Charles-Louis-Napoléon Bonaparte  (1808–1873)  1848, 20. detsember  1852, 2. detsember  alates detsembrist 1851 sisuliselt diktaator

Teine keisririik

Novembris 1852 korraldatud rahvahääletusel kiideti heaks president Bonaparte'i ettepanek taastada Prantsusmaal keisririik. President Bonaparte'ist sai keiser Napoleon III nime all 2. detsembril 1852, mida loetakse teise keisririigi alguseks. Teine keisririik püsis kuni septembrini 1870, mil katastroofiliselt kulgenud Prantsuse-Preisi sõja tagajärjel kuulutas parlament välja kolmanda vabariigi. Teine keisririik jäi seni viimaseks monarhistlikuks perioodiks Prantsusmaa ajaloos.

NimiEluaastadValitsusaja algusValitsusaja lõppMärkused Napoleon III  (1808–1873)  1852, 2. detsember  1870, 4. september  Napoleon I vennapoeg; alates 1. septembrist 1870 preislaste vang, kaotas trooni vabariigi väljakuulutamisel

Kolmas vabariik

Kolmas vabariik kuulutati välja pärast Prantsusmaa lüüasaamist Prantsuse-Preisi sõjas ja keiser Napoleon III vangistamist preislaste poolt. Perioodil 4. septembrist 1870 kuni 30. augustini 1871 juhtisid riiki ajutised riigipead. Esimese korralise presidendina astus 31. augustil 1871 ametisse Adolphe Thiers.

Kolmandas vabariigis oli president suures osas tseremoniaalne riigipea, sest tegemist oli parlamentaarse vabariigiga, kus tegelik täidesaatev võim kuulus valitsusele eesotsas peaministriga. Presidendi surma või tagasiastumise korral sai peaministrist ka automaatselt presidendi kohusetäitja, allpool tabelis on presidendi kohuseid täitnud peaministrid esitatud kaldkirjas. Tabeli märkuste väljal on esitatud ka presidentide ja nende kohusetäitjate parteiline kuuluvus. 

Kolmas vabariik lõppes Prantsusmaa alistumisega Saksamaale Teises maailmasõjas ja Prantsusmaa lõunaosas Saksamaa sõltlasriigi, nn Vichy vabariigi väljakuulutamisega 10. juulil 1940. Uus riigipea ja valitsus astusid ametisse päev hiljem, 11. juulil 1940.

NimiEluaastadValitsusaja algusValitsusaja lõppMärkused Rahvusliku Kaitse Valitsuse esimees     Louis Jules Trochu  (1815–1896)  1870, 4. september  1871, 13. veebruar  ajutine riigipea, astus ise ametist tagasi Täidesaatva võimu juht     Adolphe Thiers  (1802–1857)  1871, 17. veebruar  1871, 30. august  ajutine riigipea, valiti 30. augustil 1871 presidendiks President     Adolphe Thiers  (1802–1857)  1871, 31. august  1873, 24. mai  parteitu, astus tagasi vastuolude tõttu parlamendiga Patrice de Mac Mahon  (1808–1893)  1873, 24. mai  1879, 30. jaanuar  parteitu, 1873–1875 presidendi kohusetäitja Jules Grévy  (1807–1891)  1879, 30. jaanuar  1887, 2. detsember  mõõdukas vabariiklane Maurice Rouvier  (1842–1911)  1887, 2. detsember  1887, 3. detsember  mõõdukas vabariiklane, presidendi kohusetäitja Sadi Carnot  (1837–1894)  1887, 3. detsember  1894, 25. juuni  mõõdukas vabariiklane, mõrvati Charles Dupuy  (1851–1923)  1894, 25. juuni  1894, 27. juuni  parteitu, presidendi kohusetäitja Jean Casimir-Perier  (1847–1907)  1894, 27. juuni  1895, 16. jaanuar  mõõdukas vabariiklane, astus ise ametist tagasi Charles Dupuy  (1851–1923)  1895, 16. jaanuar  1895, 17. jaanuar  parteitu, presidendi kohusetäitja Félix Faure  (1841–1899)  1895, 17. jaanuar  1899, 16. veebruar  mõõdukas vabariiklane, suri ametis olles loomulikku surma Charles Dupuy  (1851–1923)  1899, 16. veebruar  1899, 18. veebruar  parteitu, presidendi kohusetäitja Émile Loubet  (1838–1929)  1899, 18. veebruar  1906, 18. veebruar  Demokraatlik Vabariiklik Allianss Armand Fallières  (1841–1931)  1906, 18. veebruar  1913, 18. veebruar  Demokraatlik Vabariiklik Allianss Raymond Poincaré  (1860–1934)  1913, 18. veebruar  1920, 18. veebruar  Demokraatlik Vabariiklik Partei Paul Deschanel  (1855–1922)  1920, 18. veebruar  1920, 21. september  Demokraatlik ja Sotsiaalne Vabariiklik Partei, astus tagasi terviseprobleemide tõttu Alexandre Millerand  (1859–1943)  1920, 21. september  1924, 11. juuni  parteitu, 21.–23. septembrini 1920 presidendi kohusetäitja; astus ise tagasi Frédéric François-Marsal  (1874–1958)  1924, 11. juuni  1924, 13. juuni  parteitu, presidendi kohusetäitja Gaston Doumergue  (1863–1937)  1924, 13. juuni  1931, 13. juuni  Radikaal-Sotsialistlik Partei Paul Doumer  (1857–1932)  1931. 13. juuni  1932, 7. mai  Radikaal-Sotsialistlik Partei, mõrvati André Tardieu  (1876–1945)  1932, 7. mai  1932, 10. mai  Demokraatlik Allianss, presidendi kohusetäitja Albert Lebrun  (1871–1950)  1932, 10. mai  1940, 11. juuli  Demokraatlik Allianss, kaotas võimu nn Vichy valitsuse ametisse astumisel

Prantsuse Riik

Prantsuse Riik (prantsuse keeles État Français''), oli Prantsusmaa nimetus aastail 1940–1944. Ajalookirjanduses nimetatakse seda Vichy valitsuseks riigi valitsuse ajutise asukoha järgi, näitamaks teda mittetäisväärtusliku ja mitteprantsuse riigina. Riigi põhja- ja lääneosa oli okupeeritud Saksamaa poolt. 11. novembril 1942 okupeerisid Saksamaa väed kogu Prantsusmaa territooriumi ja saatsid Prantsusmaa sõjaväe laiali, mille tulemusel kaotas Prantsuse Riigi valitsus sõltumatuse ja muutus täielikult sakslaste kontrollitavaks nukuvalitsuseks. 

Prantsuse Riigi lõpuks võib kokkuleppeliselt lugeda riigipea Philippe Pétaini ametist lahkumist 20. augustil 1944. Valitsus jätkas septembrist 1944 kuni aprillini 1945 tegevust eksiilis Saksamaal Sigmaringenis, kuid Pétain loobus selle töös osalemast.

NimiEluaastadValitsusaja algusValitsusaja lõppMärkused Riigipea     Philippe Pétain  (1856–1951)  1940, 11. juuli  1944, 20. august  parteitu

Ajutine valitsus

3. juunil 1944 moodustasid Prantsusmaa eksiilis tegutseva vastupanuliikumise Vaba Prantsusmaa juhid Alžiiris Ajutise Valitsuse. Sama aasta augusti lõpus asus valitsus ümber kuus päeva varem vabastatud Pariisi, septembris tunnistasid seda Prantsusmaa legitiimse valitsusena ka Ameerika Ühendriigid, Suurbritannia ja NSV Liit. Ajutine valitsus jätkas Prantsusmaa juhtimist kuni 1947. aastani, selle esimees täitis ühtlasi nii riigipea kui ka valitsusjuhi ülesandeid.

NimiEluaastadValitsusaja algusValitsusaja lõppMärkused Ajutise Valitsuse esimees    ' Charles de Gaulle  (1890–1970)  1944, 3. juuni  1946, 26. jaanuar  parteitu, kuni 25. augustini 1944 eksiilis Félix Gouin  (1884–1977)  1946, 26. jaanuar  1946, 24. juuni  Tööliste Internatsionaali Prantsuse Sektsioon Georges Bidault  (1899–1983)  1946, 24. juuni  1946, 16. detsember  Vabariiklik Rahvaliikumine Léon Blum  (1872–1950)  1946, 16. detsember  1947, 16. jaanuar  Tööliste Internatsionaali Prantsuse Sektsioon

Neljas vabariik

Neljanda vabariigi aluseks olev uus põhiseadus võeti vastu 13. oktoobril 1946. Muuhulgas taastati sellega presidendi kui riigipea ametikoht, kuid säilis parlamentaarne süsteem ja president täitis valdavalt esindusfunktsiooni, samal ajal kui tegelik täidesaatev võim kuulus valitsusele eesotsas peaministriga. Presidendi ametiaeg oli seitse aastat. 

NimiEluaastadValitsusaja algusValitsusaja lõppMärkused President     Vincent Auriol  (1884–1966)  1947, 16. jaanuar  1954, 16. jaanuar  Tööliste Internatsionaali Prantsuse Sektsioon René Coty  (1882–1962)  1954, 16. jaanuar  1959, 8. jaanuar  Talunike ja Sõltumatute Rahvuslik Keskpartei, astus ise tagasi

Viies vabariik

Viienda vabariigi põhiseadus võeti vastu 4. oktoobril 1958. See muutis oluliselt Prantsusmaa senist riigikorraldust, asendades senise parlamentaarse süsteemi poolpresidentaalse vabariigiga, mis suurendas oluliselt riigipea ehk presidendi volitusi. Muutus ka presidendi valimise kord: detsembris 1958 valis viienda vabariigi esimese presidendi parlamendi asemel valijameeste kogu, 1962. aastal kehtestati juba presidendi otsevalimised. Presidendi surma või tagasiastumise korral asendas nüüd presidenti parlamendi ülemkoja (senati) esimees, tabelis on presidendi kohusetäitjad märgitud kaldkirjas. Kuni 2000. aastani oli presidendi ametiaeg endiselt seitse aastat, siis vähendati ametiaja pikkus viiele aastale. 

NimiEluaastadValitsusaja algusValitsusaja lõppMärkused President     Charles de Gaulle   (1890–1970)  1959, 8. jaanuar  1969, 28. aprill  Liit Uue Vabariigi Eest, astus ise tagasi Alain Poher  (1909–1996)  1969, 28. aprill  1969, 20. juuni  Demokraatlik Keskpartei, presidendi kohusetäitja Georges Pompidou  (1911–1974)  1969, 20. juuni  1974, 2. aprill  Demokraatide Liit Vabariigi Eest, suri ametis olles Alain Poher  (1909–1996)  1974, 2. aprill  1974, 27. mai  Demokraatlik Keskpartei, presidendi kohusetäitja Valéry Giscard d'Estaing  (1926–2020)  1974, 27. mai  1981, 21. mai  Sõltumatud Vabariiklased / Vabariiklik Partei François Mitterrand  (1916–1996)  1981, 21. mai  1995, 17. mai  Sotsialistlik Partei Jacques Chirac  (1932–2019)  1995, 17. mai  2007, 16. mai  Liit Rahvaliikumise Eest Nicolas Sarkozy  (1955–)  2007, 16. mai  2012, 15. mai  Liit Rahvaliikumise Eest François Hollande  (1954–)  2012, 15. mai  2017, 14. mai  Sotsialistlik Partei Emmanuel Macron  (1977–)  2017, 14. mai   La République En Marche!

Vaata ka
 Prantsusmaa monarhide loend
 Prantsusmaa valitsusjuhtide loend

Kategooria:Prantsusmaa poliitika
Riigipead
Kategooria:Riigipeade loendid