Pirita klooster

Pirita klooster oli Birgitiinide ordu klooster Tallinnas Pirital Pirita mäel, Pirita jõe ääres 

Et klooster oli pühendatud neitsi Maarjale, anti sellele ladina keeles nimeks Vallis Mariae ehk saksapäraselt Marienthal ('Maarja org') ja rootsi traditsioonis Mariendal. Keskaegsetes dokumentides on kasutatud ka nimetusi sunte Birgitta kloster ja St. Birgitta. Kloostri eestipärane nimi Pirita, mis sai levinuks 20. sajandi alul, tuleneb Brigitta rootsipärasest lühivariandist Brita/Britta.Rajamaa, Ruth (2018). Katkenud laul. Pirita klooster 1407-1607. Argo, lk 8. ISBN 978-9949-607-55-6 


Pirita klooster oli omal ajal suurim Vana-Liivimaal ja selle kirik oma 1360-ruutmeetrise pindalaga suurim kirikuhoone keskaegses Eestis. Birgitta ordu emaklooster asus Kesk-Rootsis Vadstenas aastast 1384. Pirita klooster Läänemere idakaldal oli selle ordu kolmas (kloostrid asusid Tallinna, Lübecki ja Stralsundi lähedal) tütarklooster.

pisi|Pirita kloostri varemed, vaade lääne poolt (u 1900. aastal)

 Ajalugu 
 Rajamine 
Pirita (Püha Birgitta ordu) klooster asutati 1407. aastal kolme hansakaupmeheJuhan Kreem, Kersti Markus, Kes asutas Pirita kloostri?, "Kunstiteaduslikke Uurimusi", 2007, nr 4, lk 60-71 – Hinrich Swalbarti, Hinrich Huxeri ja Gerlich Kruse – eestvedamisel. Krundi, väljaspool Tallinna linnasarast kinkis kloostrile kohalik Saksa ordu riik. 1411. aasta Johannes XXIII bullagga sai Pirita kloostri asutamine ametliku kinnituse. Kloostrit hakati ehitama 1417. aastal, ehitustöid juhtis Hinrich Swalbart, kes on ka kloostrihoonete üldplaani ja kiriku arhitekt.

Esimesed neli nunna saabusid Piritale juba 1412. aastal, Pirita kloostri kirik valmis ja pühitseti 1436. aastal. 

Kloostri allakäik ja häving
Kloostri allakäik algas 1525. aasta reformatsiooni järel. 1564. aastal laastas klausuuri kahjutuli. 1575. aastal, Liivimaa sõja ajal, rüüstasid Vene väed Ivan Julma juhtimisel kloostrit esimene kord. Klooster põletati lõplikult maha 1577. aastal, kui seda rüüstasid Liivimaa sõja käigus Tallinna piiravad Vene väed Ivan IV juhtimisel. Lisaks kloostrile hävitati ka lähedal asunud kloostriasula, kus elasid kloostri ilmalikud abitöölised ja kalurid.

 Arheoloogilised uuringud 
Esimesed arheoloogilised väljakaevamised võeti Pirita kloostrivaremetes ette juba aastatel 1934–1936 Tartu Ülikooli kunstiajaloo professori Sten Karlingi ja tema õpilase Armin Tuulse juhtimisel. Pärast Teist maailmasõda jätkati kloostrikompleksi väliuurimis-ja konserveerimistöid, viimati põhjalikumalt aastatel 1975–1983. Arheoloogilistel väljakaevamistel leitud rikkalik tarbekeraamika, peensepis ning ordusümboolikaga kuldsõrmused, annavad rangete ordureeglite taustal pildi hoopis luksuslikumast elulaadist.Jaan Tamm, Vana Liivimaa suurimast kloostrist - Piritas arheoloogilise leiumaterjali põhjal -  Tallinna Linnamuuseumi pressiteade, 13.03.2015

 Hooned ja ehitus 
 Kloostri kirik 

Pirita kloostri kirik, mille sisemõõtmed olid 24×56 m, lääneviilu kõrgus 35 m, pindala 1360 m²) oli suurim kirikuhoone keskaegses Eestis.

 Pirita vana kalmistu 

 Kloostrikorraldus 
Püha Birgitta asutatud Püha Birgitta ordu põhimõtteid ja sisekorda järginud klooster oli mõeldud elamiseks 60 nunnale, kelle eluruumid pidid olema eraldatud teiste kloostrielanike ja tööliste ruumidest. 

Birgitta ordu eripäraks olid kaksikkloostrid, mis tähendas, et kloostris võisid elada nii mungad kui ka nunnad, kuid nad olid üksteisest rangelt eraldatud ja nad ei kohtunud näost näkku ka mitte palvuse ega jumalateenistuse ajal. Kloostri kirik oli vahevõrega jaotatud kaheks, millest üks osa oli mõeldud nunnadele ja teine pool ilmikele, kes soovisid kirikus jumalateenistusel käia.

Kloostrikoguduse vaimulikuks ideaaliks oli esimene Jeruusalemma kogudus, kus Jeesus Kristuse ja tema 12 apostli eeskujul oli 13 preestrit ja neil 72 õpilast, kusjuures kloostriõdede eeskujuks oli neitsi Maarja, vendade omaks apostel Peetrus. Keskajal oli püha Birgitta ordul kümneid kloostreid. 

Püha Birgitta reegli järgi võis ühel kaksikkloostril olla kõige rohkem 85 õde ja 25 venda (neist 13 preestrit, 4 diakonit ja 8 lihtvenda). Nunnade ja munkade pool asusid teine teisel pool kirikuhoonet, mis oli mõlemale ühine. Kloostri nii nais- kui ka meesklausuuri keskel oli nelinurkne õu, mis oli mõtisklemise koht ja mille ümber paiknesid eluhooned. Õue ümbritses igavikku sümboliseeriv “lõputu tee” – ristikäik, kogunemis- ja jalutuskoht. Mees- ja naisklausuurist oli kloostri kirikusse eraldi sissekäik ja ka kirikus olid vendadel ja õdedel omaette ja eraldatud palvepaigad.

 Abtissid 
 1412 Kristina Tokesdotter (Tocke)1413–1415 oli Liivi ordu maameister Dietrich Torck
 1438 KôneRajamaa 2007, lk 104. (Kone)
 p. 1449 Margareta Woldeken (Margarethe Woldicke)
 ? Elisabeth von der Beke
 1458, 1466 Kunigunde Orgies (Orges, Orgies gen. Rutenberg)
 1474 Gertrud Wekebrodt (Wekebrod)
 1484–1493 Gertrud Orgies (Orges)
 1504, 1525 Birgitta Hasvester (Hafvestfer)
 1526–1545 Birgitte Holstener (Holstever)
 Gertrud von Vietinghove (Vietinghoff)
 1552–1555Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften, Teil 2, 1: Estland, Görlitz, 1930, lk.39) või 1553–1563Rajamaa 2018, lk 269. Margaretha DönhoffGenealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften, Teil 2, 1: Estland, Görlitz, 1930, lk.39)
 1564 Magdalena Soie (Zöge)

 Peakonfessorid 
 1418–1438 Gerlach Kruse
 1455, 1458 Arnoldus
 1462 Hermann
 1474 Johann
 1484 Hinricus
 1492 Moyses Cristoffer
 1504 Rutger
 1506–1508 Nils Ragvaldsson
 1526, 1527 Hinrik Hasselvelt
 1530, 1537 Vincentius
 1539 Georgius von dem Brocke
 1555 Johannes Ruperth
 1560 Johann Hupperssen

 Pirita uus klooster 
pisi|left|Pirita uus klooster

1992. aastal taotles Birgitta ordu juht ema Tekla Famiglietti Eesti valitsuselt Birgitta ordu Tallinna kloostri varemete rendilevõttu. 1994. aastal asusid Birgitta ordu nunnad Eestisse. Nad elasid esialgu Vatikani saatkonna hoones Kadriorus ja seejärel katoliku kiriku Peeter-Pauli kogudusele tagastatud majas vanalinnas Munga tänav 4, kus asus ka nende ajutine klooster. Klooster taastati Pirital 2001. aastal, kui vana kloostri varemete lähedusse ehitati uus kloostrihoone. 
pisi|Pirita kloostri varemed, 1991
pisi|Vaade kloostrihoone varemetesse,  2012

Vaata ka
Saha kabel

 Viited 

 Kirjandus 
Wilhelm Siegfried Stavenhagen: Album Ehstländischer Ansichten / gezeichnet und herausgegeben von Wilhelm Siegfried Stavenhagen ; in Stahl gestochen und gedruckt von G. G. Lange; mit erläuterndem Text von verschiedenen Verfassern. Mitau: im Selbstverlag des Herausgebers, 1867 (2. trükk Gelting: Artus-Verlag, 1966) ESTER Digitaalselt: kaadrid 5, 76–87
Paul Johansen. Kalendrikatkend Pirita kloostrist. Vana Tallinn,  III köide, Tallinna Ajaloo Selts, Tallinn, 1938. lk  24-27
Villem Raam. Pirita klooster. Tallinn: Eesti Raamat, 1984,  48 lk
"Pirita klooster AD MMI-MMXI." Toimetus: Ema Riccarda, Lagle Parek, Vello Salo, Ilmo Au. Illustreeritud. – Tallinn, Pirita klooster 2001. 80 lk. ISBN 978-9949-21-998-8
V. Raam, J. Tamm. Pirita klooster. Ehitus ja uurimislugu. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2005, 84 lk

 Välislingid 

 Pirita kloostri koduleht

 Villem Raam, Arhiivist: Pirita klooster, Eesti lugu. 17. detsember 1964

Kategooria:Eesti kloostrid
Kategooria:Tallinna pühakojad
Kategooria:Katoliku kirik Eestis
Kategooria:Pirita linnaosa
Kategooria:15. sajand Tallinnas
Kategooria:Eesti keskaeg
Kategooria:15. sajand Eestis