Mekong

Mekong (tiibeti keeles རྫ་ཆུ་ Dza-chu; hiina keeles 澜沧江/瀾滄江 Láncāng Jiāng ('mäslev jõgi') või 湄公河 Méigōng Hé; tai ja lao keeles แม่น้ำโขง Mae Nam Khong (Mae Nam tähendab 'vete ema'), ka Maekong; khmeeri keeles Mékôngk või Tonle Thom ('suur vesi'), vietnami keeles Sông Lớn ('suur jõgi'), Sông Cửu Long ('üheksa draakoni jõgi') või Sông Mê Kông) on jõgi Kagu-Aasias. 

Mekong on Aasia seitsmes pikim jõgi ja maailmas kaheteistkümnes pikim. 

Mekong algab Tiibetist Guozongmucha mäe jalamilt 5224 meetri kõrguselt. Jõgi voolab peamiselt kagusse läbi Hiina Yunnani provintsi, Birma (ainult piirijõena), Laose, Tai (ainult piirijõena), Kambodža ja Vietnami suubudes Lõuna-Hiina merre. Jõe pikkus on umbes 4350 km, valgla pindala 810 000 km² ning vooluhulk suudmes keskmiselt 16 000 ja maksimaalselt 38 000 m³/s.

Yunnanis voolab Mekong läbi Kolme Paralleelse Jõe kaitseala. Selles piirkonnas voolavad Jangtse (idas), Mekong (keskel) ja Salween (läänes) pikalt üksteise läheduses paralleelselt. Kuigi jõed kulgevad lähestikku, on nende suudmed üksteisest väga kaugel: Jangtse suubub Ida-Hiina merre, Mekong Lõuna-Hiina merre ja Salween India ookeani Andamani merre.

Ülem- ja keskjooksul on Mekong väga halvasti laevatatav. Selle tõttu on jõe kallastel elavad rahvad läbi ajaloo pigem eraldatud kui ühendatud. Jõega on seotud ka suur nimede hulk, mis peegeldab piirkonna kultuurilist mitmekesisust.

Mekongi delta pindala on vähemalt 40000 km² ning delta kõrgus merepinnast varieerub 0,3 meetrist sisealadel kuni 1,5 meetrini rannikualadel. Deltas kasvatatakse umbes 56% Vietnami riisist, muutes selle riigi üheks tähtsaimaks põllumajanduspiirkonnaks.

 Ajalugu 
Vanim avastatud asulakoht Mekongi kallastel on Tais asuv Ban Chiang, mis pärineb umbes aastast 1495 eKr, aga Mekongi valglas elasid inimesed juba ammu enne seda. Esimene riik Mekongi ääres oli khmeeride poolt 1. sajandil rajatud Funan, mis asus Mekongi deltas. Sellele järgnesid 6.–9. sajandil khmeeride rajatud Chenla riik ning 9. sajandil asutatud Khmeeri impeerium, mis kestis umbes 15. sajandini.

Esimese eurooplasena jõudis Mekongi jõele, täpsemalt jõe deltasse, portugallane Antonio de Faria 1540. aastal. 1563. aastal Euroopas välja antud kaardil on Mekong juba olemas, ehkki deltast ülesvoolu polnud veel jõest midagi teada. Eurooplaste huvi polnud järjekindel. Hispaania ja Prantsusmaa saatsid misjonäre ja kaubandusekspeditsioone ning Hollandi maadeuurija Gerrit van Wuysthoff juhtis 1641–1642 ekspeditsiooni ülesvoolu kuni Vientiane'ini.

19. sajandil hakkas Prantsusmaa sellele piirkonnale suurt tähelepanu pöörama. Prantsusmaa hõivas 1861 Saigoni, kehtestas 1863 Kambodža üle protektoraadi ja laiendas 1893 oma kontrolli ka Laosele, luues Prantsuse Indohiina. Võõrväed viibisid Mekongi alamjooksul kuni Indohiina sõja ja Vietnami sõjani, mis lõpetasid vastavalt Prantsusmaa ja USA sõjalise kohaloleku. Kuid ka hiljem jätkusid pinged USA toetatava Tai ning NSV Liidu toetatava Vietnami ja Laose vahel, mis takistas piiriülest koostööd.

Jõe süsteemne uurimine algas Prantsuse Mekongi-ekspeditsiooniga, mida juhtisid Ernest Doudard de Lagrée ja François Garnier. Aastail 1866–1868 tõusid nad Mekongi suudmest kuni Yunnanini. Nende peamine avastus oli see, et Mekongil on liiga palju koski ja kärestikke selleks, et olla laevatatav. 1900. aastal avastas Pjotr Kozlov Mekongi lähte.

 Viited 

 Välislingid 

 Mekongi jõe kaugseirejaamade kaart

Kategooria:Lõuna-Hiina mere vesikond
Kategooria:Hiina jõed
Kategooria:Myanmari jõed
Kategooria:Laose geograafia
Kategooria:Tai jõed
Kategooria:Kambodža jõed
Kategooria:Vietnami jõed