Häälik

Häälik ehk foon on vähim kuuldeliselt eristatav suulise kõne üksus.

Hääliku all mõistetakse olenevalt kontekstist kas hääliku eksemplari – konkreetse kõneleja poolt konkreetsel hetkel moodustatud häälikut – või hääliku tüüpi – teatud foneetiliste tunnustega häälikueksemplaride klassi. 

Häälik ja foneem
Häälikuna realiseerub suulises kõnes foneem – vähim tähendust eristav keeleüksus.

Foneem võib realiseeruda lõputute erinevate omadustega häälikutena. Realiseerumisviisi mõjutavad nii naaberhäälikud (realiseeruvad allofoonid, mis olenevad hääliku asendist) kui ka kõneleja ja olukorra eripärad.   

Häälikueksemplarid   

Häälikud moodustatakse kõnetraktis häälduselundite tegevuse kaudu.

Häälikutüübid 
Häälikute liigitus

Häälikud jagunevad moodustusviisi ja moodustuskoha järgi häälikurühmadeks:
täishäälikud ehk vokaalid ehk avahäälikud (eesvokaalid ja tagavokaalid; kõrged, keskkõrged ja madalad)
kaashäälikud ehk konsonandid
sulghäälikud ehk klusiilid
ahtushäälikud ehk spirandid
hõõrdhäälikud ehk frikatiivid (sh sisihäälikud ehk sibilandid ja ahtushäälikud ehk spirandid)
külghäälikud ehk lateraalid
värihäälikud ehk tremulandid
ninahäälikud ehk nasaalid
poolvokaalid
afrikaadid
huulhäälikud ehk labiaalid
hammashäälikud ehk dentaalid
hambasombuhäälikud ehk alveolaarid
kõvasuulaehäälikud ehk palataalid
pehmesuulaehäälikud ehk velaarid
kurgunibuhäälikud ehk uvulaarid
neeluhäälikud ehk farüngaalid
kõrihäälikud ehk larüngaalid

Häälikute märkimine
Kõne häälikuliselt täpseks ülestähendamiseks kasutatakse foneetilist transkriptsiooni.

Häälikuid uurivad teadusharud 
Häälikute moodustamist, tajumist ja akustilisi omadusi uurib foneetika, foneemide uurimisega tegeleb fonoloogia. 

Häälikute korrigeerimist kõnes uurib logopeedia.

Vaata ka
häälikusüsteem
foneem
täht