Surmanuhtlus

Surmanuhtlus on inimese karistamine tema surmamisega. 

Jurisprudentsis peetakse surmanuhtlust kõrgeimaks (või ka erakorraliseks) karistusmääraks.

Tänapäeval suhtutakse paljude riikide õigusruumis surmanuhtlusse erinevalt. Nii võib eristada riike, kus
karistusseadustikus on surmanuhtlus määratav ja seda ka rakendatakse;
surmanuhtlus on nähtud ette, kuid ainult sõjaajal;
surmanuhtlus on nähtud ette, kuid seda ei rakendata praktikas;
surmanuhtlus on nähtud ette, kuid selle rakendamisele on kehtestatud ametlik moratoorium;
surmanuhtlusest on täielikult loobutud ja see on õigusaktidest kõrvaldatud.

Inimõiguste eest võitleva organisatsiooni Amnesty Internationali andmetel hukati 2005. aastal 22 riigis kokku 2148 inimest. Hiina Rahvavabariigis pandi Amnesty Internationali aruande kohaselt 2005. aastal toime 1770 hukkamist, kuid inimõigusaktivistide andmetel on see arv palju suurem (nt koguni üle 8000). 

Lääneriikidest kasutatakse surmanuhtlust karistusviisina USA-s (mitte kõikides osariikides) ja Iisraelis, demokraatlikes riikides on see samuti mitmel pool kasutusel (nt Egiptus, India, Sri Lanka, Tai, Singapur, Hiina Vabariik, Jaapan). 

Surmanuhtluse täideviimise meetodid
Ajaloos on olnud palju surmanuhtluse täidesaatmise viise. Tänapäeval on levinumad meetodid mahalaskmine (Hiinas), mürgitamine (Hiinas, USA-s), pea maharaiumine (Saudi Araabias), poomine ja kividega surnuksloopimine (Iraanis) ning surmamine elektritoolil (USA-s). 
Ajaloolisi surmanuhtluse meetodeid
Kividega surnuksloopimine
Maasse kaevamine
Sissemüürimine
Elusalt matmine
Abituna surema jätmine
Näljutamine
Põletamine
Lämmatamine
Gaasikamber
Teibasseajamine
Poolekssaagimine
Surnukskeetmine
Surnuks peksmine (kadalipp)
Surnuks trampimine (hobustega, elevantidega vm)
Putukatele söötmine
Rottidele söötmine
Metsloomadele söötmine (lõvidele vm)
Mürgiste madudega tapmine
Surnuks muljumine
Ratta peale tõmbamine
Neljaks rebimine
"Raudne neitsi"
"Prokustrese säng"
Pea maharaiumine
Giljotineerimine
Ristilöömine
Poomine (ka jalgupidi)
Kägistamine
Mürgitamine
Terariistaga surnuks torkamine
Verest tühjakslaskmine
Enesetapule sundimine
Vee pähetilgutamine (Hiinas)
Surnuks kõditamine (Hiinas)

Surmanuhtluse kaotamine
Viimast korda viidi surmanuhtlus Euroopa Liitu (tollal Euroopa Ühendusse) kuuluvas riigis täide 10. septembril 1977 Prantsusmaal Marseilles Baumettes'i vanglas. Giljotineerimise teel hukati Tuneesia päritolu immigrant Hamida Djandoubi, kes oli surma mõistetud piinamise ja mõrva eest. 

Maailmas on täheldatav suundumus surmanuhtluse kaotamisele. Selle üks eestkõnelejaid on Euroopa Liit. 

Argumendid surmanuhtluse poolt ja vastu
Argumente surmanuhtluse kaotamise kaitseks
Surmanuhtlus on ebahumaanne karistusviis
Pärast surmanuhtluse täideviimist võivad ilmneda uued asjaolud ning hukatu võib osutada süütuks. Temale tehtud ülekohut pole sel juhul enam võimalik heastada
Inimesel pole õigust otsustada teise inimese elu või surma üle
Inimelu on absoluutne väärtus
Kurjategijale tuleb jätta võimalus meeleparanduseks

Argumente surmanuhtluse rakendamise poolt
Surmanuhtluse rakendamine väga raskete kuritegude puhul vastab inimeste õiglustundele
Vangide eluaegne ülalpidamine on vaestele riikidele liiga suur kulutus
Surmanuhtlus hirmutab potentsiaalseid kurjategijaid
Eriti raskete kuritegude sooritajal võtab surmanuhtlus võimaluse retsidiiviks

 Juhtumid 

 2024. aastal mõisteti õigeks 1966. aastal nelikmõrva süüdistuse saanud ning vangistatud poksija Iwao Hakamada. Ta veetis 46 aastat vanglas, enamiku sellest surmamõistetute osakonnas, oma hukkamist oodates. 89-aastaselt ja kaitsjate sõnul tugevalt kahjustatud vaimse tervisega vabanedes sai ta valesüüdistuse alusel vangis veedetud aastate eest hüvituseks 217,362,500,000 jeeni (ligikaudu 1,4 miljonit dollarit). Ta oli pärast teist maailmasõda viies surmamõistetu Jaapanis, kellele võimaldati apellatsioon – ka neli eelnevat surmanuhtlust oodanut mõisteti õigeks.

Surmanuhtlus Eestis

Surmanuhtluse kaotamine Eestis
Kuigi surmanuhtlus säilis õigusaktides kuni 1998. aastani ja inimesi mõisteti surma ka pärast 1991. aastat, ei viidud surmanuhtlust enam täide.

Pärast iseseisvuse taastamist pidas Eesti poliitiline eliit vajalikuks Euroopa Liidu riikide eeskujul asendada surmanuhtlus eluaegse vangistusega, kuigi raskete kuritegude osatähtsus Eestis 1990. aastate alguses suurenes. 13. jaanuaril 1997 esitas valitsus Riigikogule "Inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni lisaprotokolli nr. 6 ratifitseerimise seaduse eelnõu", mis nägi ette surmanuhtluse kaotamise. 

Pärast surmanuhtluse kaotamist on Eesti ühiskonnas arutatud surmanuhtluse taastamise vajadust eriti raskete kuritegude puhul.

Surmanuhtlus riigiti

Kirjandus
Surma mahalaskmise läbi! Esmaspäev nr 16, 18. aprill 1932. Lk 5
Virkko Lepassalu. "Mahalaskjate privileegid". Luup, 29. mai 2000
Ants Ruusmann. "Surmanuhtlus tuleks taastada". Videvik, 9. august 2001
Martin Helme. "Surmanuhtlus taas ellu!" Delfi, 19. aprill 2006
Triin Oppi. "Surmanuhtlus on kadumas... Eranditega". Postimees, 10. oktoober 2007

Välislingid

Robert Hoag. Capital Punishment, Interneti filosoofiaentsüklopeedia