Eestimaa

pisi|Eestimaalt pärit baltisaksa üliõpilaste Korporatsioon Estonia (1821–1939) "värvide" (saksa keeles Landesfarben) kasutamine oli Venemaa tsaarivõimude poolt 1821–1862, 1887–1904 ja 1915–1917 keelatud,Vivat Academia. Üliõpilasseltsid ja korporatsioonid Eestis. EÜS kirjastus, 2007. Lk. 80, 85–87 kuid sellest hoolimata sai rohe-violett-valgest trikoloorist üks tuntumaid Eestimaa sümboleid.
Eestimaa oli ajalooline piirkond Põhja-Eestis, mida on teatud nii Eestimaa hertsogiriigi kui ka Eestimaa kubermanguna. Piirkonna keskuseks oli Tallinn (Reval). Peale Tallinna ümbritsenud Rävala muinasmaakonna alasid hõlmas piirkond 16.–20. sajandil veel Harjumaa, Järvamaa, Läänemaa ja Virumaa maakonda.

 Ajalooline ülevaade 
 Eestimaa keskajal 
13. sajandi algusest pärinevas Henriku Liivimaa kroonikas mõisteti Eestimaana (ladina keeles Estonia) kogu eestlaste asuala, sarnaselt mõisteti Liivimaad (ladina keeles Livonia) esialgu liivlaste asualana, hiljem laienes see ka latgalite, kuralaste, seelide, semgalite ja eestlaste asualale (Vana-Liivimaa).
pisi|Eesti- ja Liivimaa, 1573–1578
1224. aastaks vallutasid Eesti mandriosa sakslased ja taanlased, 1227. aastal haaras Mõõgavendade ordu enda kätte ka taanlaste valdused Põhja-Eestis. 1238. aastal sõlmitud Stensby lepingu kohaselt sai Taani tagasi Harjumaa ja Virumaa, mis kuulus sellele kuni 1346. aastani. Teadaolevalt alates 1271. aastast võeti kasutusele tiitel "Eestimaa hertsog", kelleks enamasti oli Taani kuningas; Taanile kuuluvat Põhja-Eestit nimetati Eestimaa hertsogkonnaks. Seetõttu mõisteti keskaegse Eestimaa all eestkätt Harjumaad ja Virumaad (k.a. Alutaguse), Põhja-Eestit nimetati ka Harju-Viruks (näiteks eksisteeris keskajal Harju-Viru rüütelkond). Järvamaa kuulus nimeliselt samuti Taanile, kuid tegelikku valitsusvõimu teostas seal Liivi ordu, Läänemaa oli jagatud Liivi ordu ja Saare-Lääne piiskopkonna vahel. 1346. aastal müüs Taani oma Eesti-valdused (Eestimaa) Saksa ordule, mis 1347. aastal andis need valitseda oma Liivimaa harule (Liivi ordule). Harju-Viru ehk Eestimaa säilitas ka orduvõimu ajal oma eristaatuse, mis eestkätt seisnes rüütelkonna suurtes privileegides (1396. aastal said sealsed aadlikud Jungingeni armukirja).
pisi|Eestimaa ja Liivimaa, Thomas Kitchini 1790. aasta kaardil

 Eestimaa uusaegsete sõdade perioodil 

Liivi sõja alguses, 1561. aasta juunis, alistusid Harju-Viru rüütelkond ja Tallinna linn Rootsile. 1583. aastaks saavutas Rootsi võimu ka Järvamaa ja Läänemaa üle. Põhja-Eesti Rootsi valdusi nimetati 1584. aastast Eestimaa kubermanguks, vahel ka Eestimaa hertsogkonnaks või Eesti vürstkonnaks, mis tulenes Rootsi kuninga titulaartiitlist "Eestimaa hertsog". Just Eestimaa piiresse jäävat nelja maakonda mõistetakse tavaliselt Eestimaa kui ajaloolise piirkonnana.

Põhjasõja ajal, 1708. aastal, eraldas Peeter I Eestimaa kubermangust Virumaa, millele liideti veel Tartumaa ja mis nimetati Narva maakonnaks ning liideti Peterburi kubermanguga. 1719 liideti Tallinna kubermang ajutiselt Peterburi kubermanguga.
pisi|Eestimaa ja Liivimaa 1882. aasta kaardil

 18.–19. sajand 
Rootsi loovutas Eestimaa ja Liivimaa Venemaale ametlikult Uusikaupunki rahuga 1721. aastal. Sellega läks Vene valitsejale üle ka tiitel "Eestimaa hertsog", viimane Eestimaa hertsog oli Nikolai II. 1722. aastal eraldati Narva maakond Peterburi kubermangust, kuid Narva linn jäi Peterburi kubermangu, kus oli aastatel 1775–1802 maakonnalinnaks. Tartu maakond liideti Liivimaa kubermanguga ning Eestimaa kubermang (Harjumaa, Virumaa ilma Narva linnata, Järvamaa ja Läänemaa) eraldati Peterburi kubermangust taas eraldiseisvaks kubermanguks.

1783. aastal viidi Katariina II korraldusel Eestimaa ja Liivimaa kubermangudes sisse asehalduskord, Eestimaa kubermang nimetati Tallinna asehaldurkonnaks. 1797. aastal tühistas Paul I asehalduskorra ning Eestimaa kubermang taastati.

 Eestimaa 20. sajandi alguses 
Eestimaa kubermangu piire muudeti 12. aprillil (vana kalendri järgi 30. märtsil) 1917, kui sellega liideti Liivimaa kubermangu eestlastega asustatud maakonnad: Pärnumaa, Saaremaa, Tartumaa, Viljandimaa ja Võrumaa, moodustades nõnda Autonoomse Eestimaa kubermangu nn Eestimaa rahvuskubermangu. 21. detsembril 1917 liideti Eestimaa kubermanguga ka Narva linn. Koos Vene vägede lahkumisega, Saksa okupatsiooni ajal, Vene revolutsioonivalitsuse poolt uue haldusüksusena kehtestatud "rahvuskubermang" kadus ja taastusid ajaloolised Eestimaa piirid, ühtlasi võeti taas kasutusele 1840. aastal Nikolai I poolt keelatud Eestimaa hertsogiriigi nimetus. Pärast 1918. aasta novembrit pole Eestimaad enam haldusüksusena eristatud, samuti kadus nime Eestimaa kasutamine kindla piirkonna kohta. Kuni ümberasumiseni tegutsesid Eestis edasi eestimaalaste organisatsioonid (sealhulgas Eestimaa Üldkasulik Ühing, Eestimaa Kirjanduse Ühing ja korporatsioon Estonia), samuti kehtis Põhja-Eestis seisustega mitteseotud ulatuses edasi senine tsiviilõigus (Eestimaa maaõigus ja Eestimaa linnaõigus Balti Eraseaduse osadena, samuti Eestimaa talurahvaseadus). [[Hiljem (aga ka varem – vt Reiman 1911) on Eestimaa nime kasutatud kogu Eesti kui eestlaste poolt asustatud ala kohta, ilma et see oleks haldusüksuse nimi (vt artiklit Eestimaa (nimi)). Varem, kuni 20. sajandi alguseni, oli eestlastega asustatud maa-ala saksa keeles nimetatud Estenland.

 Vaata ka 
 Eestimaa hertsog
 Eestimaa kubermang
 Tallinna asehaldurkond

 Kirjandus 
 Villem Reiman. Eestimaa, Eesti Kirjandus, 1911, lk 1–9.

 Välislingid 
 Eestimaa Rüütelkonna koduleht, sisaldab muuhulgas ka Eestimaa ajalugu '(saksa keeles)'

Kategooria:Eesti ajaloolised piirkonnad