Günter Grass

Günter Wilhelm Grass (kodanikunimi Graß; 16. oktoober 1927 Danzig – 13. aprill 2015 Lübeck) oli saksa keeles kirjutanud, ema poolt kašuubi ja isa poolt saksa päritolu kirjanik, Nobeli kirjandusauhinna laureaat (1999).

 Elukäik 
Günter Grassi vanemad pidasid juurviljapoodi. 

Ta teenis teise maailmasõja ajal 1944–1945 Waffen-SS-i tankiüksuses, sai haavata ja sattus pärast sõda ameeriklaste kätte vangi. Ta kirjutas sõjaväkke astumise avalduse, kuid mitte Waffen SS-is võitlemiseks, vaid hoopis allveelaevadel teenimiseks. 

Aastatel 1947–1948 töötas ta kaevanduses ja õppis kiviraiduriks, seejärel õppis 1948–1952 Düsseldorfis ja 1953–1956 Berliinis graafikat ja skulptuuri. 1956. aasta algusest 1960. aasta alguseni elas ta Pariisis, kus valmis ka romaani "Plekktrumm" käsikiri.

Alates 1960. aastast elas ta Lääne-Berliinis. Ta oli sotsiaaldemokraat, toetas Willy Brandti valitsust ja osales rahuliikumises.

Aastatel 1983–1986 juhtis ta Berliini Kunstiakadeemiat. 2001. aastal soovitas ta natside röövitud Poola kunstiväärtuste jaoks asutada Saksa-Poola muuseumi.

Kirjanikuna saavutas ta laiema tuntuse 1959. aastal ilmunud natsismivastase romaaniga "Plekktrumm".

Tunnustus
1965 – Georg Büchneri auhind
1996 – Sonningi auhind
1999 – Nobeli kirjandusauhind
1999 – Astuuria printsi auhind

 Teoseid 
 "Örtlich betäubt" ('Kohalik tuimestus',1969)
 "Aus dem Tagebuch einer Schnecke" ('Teo päevikust',1972)
 "Kammeljas" ("Der Butt",1979; eesti keeles 2003, tõlkinud Mati Sirkel)
 "Das Treffen in Telgte" ('Kohtumine Telgtes',1979)
 "Kopfgeburten oder Die Deutschen sterben aus" ('Peasünnitused ehk Sakslased surevad välja',1980)
 "Die Rättin" ('Rotiproua',1986)
 "Zunge zeigen. Ein Tagebuch in Zeichnungen" ('Näita keelt. Päevaraamat joonistustes',1988)
 "Unkenrufe" ('Kärnkonnahüüd',1992)
 "Ein weites Feld" ('Ei otsa ega äärt',1995)
 "Minu aastasada" ("Mein Jahrhundert",1999; eesti keeles 2006, tõlkinud Vahur Aabrams)
 "Vähikäigul" ("Im Krebsgang", 2002; eesti keeles 2011, tõlkinud Tiina Aro)
 "Letzte Tänze" ('Viimased tantsud', 2003)
 "Beim Häuten der Zwiebel" ('Mälusibul', 2006; eesti keeles 2024, tõlkinud Mati Sirkel)
Danzigi triloogia
 "Plekktrumm" ("Die Blechtrommel",1959; eesti keeles 1990, 2006, tõlkinud Mati Sirkel)
 "Kass ja hiir" ("Katz und Maus",1961; eesti keeles 1988, tõlkinud Mati Sirkel)
 "Hundejahre" ('Koera-aastad',1963)

Eesti keeles on ilmunud veel esseed "Kafka ja tema täideviijad" ja "Nõiduse õpilased", tõlkinud Mati Sirkel – "Valik I. Esseid maailmakirjandusest", Loomingu Raamatukogu 1987, nr 25/26, lk 89–101 ja 102–107.

Isiklikku
1954. aastal abiellus Günter Grass Šveitsi balletiõppuri Anna Schwarziga, kellega sai neli last: 1957. aastal kaksikud Franz ja Raoul, 1961. aastal tütar Laura ning 1965. aastal poeg Bruno. Abielu lahutati 1972. aastal. 

1974. aastal sündis suhtest arhitekti ja kunstniku Veronika Schröteriga tütar Helene Grass. 1979. aastal sündis suhtest Ingrid Krügeriga tütar Nele Krüger. 

1979. aastal abiellus Grass organist Ute Grunertiga, kellel oli varasemast abielust kaks poega. 1986. aasta augustist kuni 1987. aasta jaanuarini elas Grass koos abikaasaga Indias.

Kategooria:Saksa kirjanikud
Kategooria:Düsseldorfi Kunstiakadeemia vilistlased
Kategooria:Nobeli kirjandusauhinna laureaadid
Kategooria:Sündinud 1927
Kategooria:Surnud 2015