Prosper Mérimée

Prosper Mérimée pärines jõukast ja haritud perekonnast. Tema vanavanaema oli pedagoog ja kirjanik Jeanne-Marie Leprince de Beaumont.

Kirjandusele pühendas ta end sõber Stendhali mõjul pärast õigusteadusõpingute lõpetamist. 1825. aastal andis ta Clara Gazuli nime all välja oma esimese raamatu ("Clara Gazuli teater"), jättes mulje, et on ise kõigest teose tõlkija. Paar aastat hiljem järgnes sama nime all antiikset Kreekat järele aimav luulekogu. Topeltpettus tuli välja alles hiljem. Kaks aastat enne seda, kui Victor Hugo "Cromwelli" eessõnas romantilise draama teooria sõnastas, rakendas "Clara Gazuli teater" juba samu võtteid: näidend oli kirjutatud proosas, käsitles kaasaegseid probleeme ega järginud aja ja koha ühtsuse nõuet.

1828 ilmus esimene Mérimée ajalooline teos, talumeeste ülestõusust kõnelev "Žakerii", ning aasta hiljem pärtliöö sündmusi käsitlev romaan "Charles IX valitsusaja kroonika". Romaan ühendas oskuslikult seiklusromaani armastusromaaniga ning lisas üksikasjaliku käsitluse 16. sajandi tavadest.

Oma tõelise kutsumuse leidis Mérimée aga 1829, mil ta avaldas oma esimesed jutustused ("Tamango"): nende edu oli märkimisväärne.

1834 pidas kirjanik muinsuskaitse peainspektori ametit ning kirjutas üle 20 jutustuse (1840 "Colomba"; 1845 "Carmen"). "Carmenil" oli peale kirjandusliku väärtuse ka puhtdokumentaalne väärtus: see oli ülevaade Hispaania mustlaste kommetest, iseloomust ja keelest. Kasvatatud voltäärlikus vaimus, hindas Mérimée alati loogilist mõtlemist. Ta oli liialt skeptiline selleks, et lasta tunnetel üle ääre voolata. Tema jutustustes leiab paraja annuse irooniat ning musta huumoritki. Mérimée jutustused toetuvad täpsetele seikadele ning sisaldavad tihti tähelepanekuid keele või maa ajaloo kohta. Mérimée külm, kommentaarideta stiil oli Maupassanti eelkäijaks.

1844. aastal valiti Mérimée Prantsuse Akadeemiasse. Keisrinna lähedase sõbrana pidas Mérimée mitut riigiametit korraga. See aga ei takistanud teda alates 1853. aastast pühendumast tõlkimisele. Mérimée tutvustas Prantsusmaal vene kirjandust, tõlkides Puškinit, Gogolit ja Turgenevit.

Pariisi Kommuuni ajal, mais 1871, põletati maha tema kodu koos raamatukogu ja muude kogudega.

 Teosed eesti keeles 
 "Karl XI nägemus". Tõlkinud Karl Reitav – sarjas "Hirmu ja õuduse jutud", nr 7, Tartu 1917
 "Tamango" (novellid "Tamango", "Mateo Falcone", "Džumaan", "Hispaania nõiamoorid"). Tõlkinud V. Vallaste. Loodus, Tartu 1929
 "Lokis: Leedu legend". Tõlkinud Karl Kirp. Olion / G. Naelapea, Tartu 1931 (ilmunud ka raamatus "Kuus juttu: välisautoreid", Tartu 1931) 
 "Carmen" (novell). Tõlkinud Jolanda Kull, kommenteerinud Ott Ojamaa. Sari "Klassikalised lood", Eesti Raamat, Tallinn 1974
 "Colomba. Carmen". Tõlkinud Sirje Keevallik ja Jolanda Kull, eessõna: Ott Ojamaa. "Europeia" sari, Perioodika, Tallinn 1990; kordustrükk Ott Ojamaa ja Lauri Leesi saatesõnadega: AVITA, Tallinn 1996
 "Pärtliöö" (romaan). Tõlkinud Tatjana Hallap. "Europeia" sari, Tallinn 1997
 "Lokis; Ille’i Venus" (novellid). Tõlkinud Laine Hone. Järelsõna "Ühteaegu romantik ja realist": Rein Põder. Sari "Klassikalised lood". Eesti Raamat 2001
 "Etruski vaas" (lühijutud). Tõlkinud Sirje Keevallik. Varrak, Tallinn 2003  
 "Sinine tuba" (novell). Raamatus: "Kinnimüüritud tuba. Kuulsaid jutte: hirmu, õudust ja põnevust". Tallinn, Ilo 2009. Inglise ja prantsuse keelest tõlkinud Triin Sinissaar, koostanud, toimetanud ja järelsõna Kalle Kurg.

 Kirjandus 
 Franz Schiller, "Lääne-Euroopa uue aja kirjandusajalugu", II köide, Tartu 1941, lk 26–28
 Anatoli Lunatšarski, "Väliskirjandusest". Tallinn 1977, lk 174–179 (artikkel "Surutise aja geenius")
 Jaan Ross, "Georges Bizet' "Carmen" ja Prosper Mérimée "Carmen"" – Vikerkaar 2007, nr 10/11, lk 128–136

Kategooria:Prantsuse kirjanikud
Kategooria:Prantsuse Akadeemia liikmed
Kategooria:Prantsusmaa senaatorid
Kategooria:Auleegioni suurohvitserid
Kategooria:Sündinud 1803
Kategooria:Surnud 1870