Ludwig van Beethoven

Ludwig van Beethoven (arvatavasti 16. detsember 1770 Bonn – 26. märts 1827 Viin) oli saksa klassitsistlik helilooja ja pianist, kolmest Viini klassikust noorim. Elu lõpu poole valminud heliloomingus on ka palju romantistlikku.

Kuna Ludwigi pere oli vanaisa Lodewijk van Beethoveni surma järel vaesunud, pidi poiss juba 10-aastaselt rahapuudusel koolist lahkuma. Esimene muusikaõpetaja oli tema isa Johann, kes tahtis pojast teha imelast. Heliloomingut hakkas Beethoven õppima 12-aastaselt kodulinnas Bonnis Christian Gottlob Neefe juures. 16-aastaselt läks ta Viini, et õppida Wolfgang Amadeus Mozarti juures, kuid ta ei jäänud sinna kauaks. 21-aastaselt naasis Beethoven Viini, et õppida Joseph Haydni juures, ning sel korral jäigi sinna.

Viinis tõid talle pianisti- ja heliloojakuulsuse kontserdid ehk akadeemiad, mida Beethoven ise korraldas. Kuid üsna noores eas hakkas tema kuulmine halvenema. Mõningane kuulmislangus ilmnes juba aastal 1796, neli aastat enne esimest akadeemiat. 1814. aastaks kuulis ta nii halvasti, et pidi suhtlemiseks kasutama kõnelusvihikuid. 1820. aastaks oli helilooja täiesti kurt. Kurtus, samuti nurjunud katsed leida abikaasat ning kohtuvaidlused vennapoja hooldusõiguse pärast põhjustasid heliloojale masendust. Enne surma 56-aastaselt oli Beethoven sedavõrd populaarne, et eelviimase akadeemia lõpus kõlas viiekordne ovatsioon. Helilooja matustele tuli austust avaldama eri andmetel 10 000–20 000 inimest.

Beethoven on kirjutanud üheksa sümfooniat, viis klaverikontserti, 32 klaverisonaati, kaks missat, oratooriumi "Kristus Õlimäel", ooperi "Fidelio", hulgaliselt kammer- ja klaverimuusikat ning üle saja laulu. Paljudes tema teostes valitseb heroiline ja pateetiline meeleolu, kuid tema muusikas on ka palju lüürilisust. Vormi poolest järgib ta klassikalisi traditsioone. Samas on tema sümfooniatele iseloomulikud suuremad dünaamilised kontrastid, pikemad kestused ja suuremad orkestrikoosseisud kui tema klassikutest eelkäijate omadele.

 Elulugu 
 Noorus Bonnis 
pisi|vasakul|püsti|Beethoveni sünnikodu Bonnis, kus praegu asub tema muuseum
Ludwig van Beethoven sündis 1770. aastal, olles pere kolmest imikueast vanemaks kasvanud pojast vanim. Ludwigi nime kandis ka tema kaks aastat varem sündinud, kuid varsti pärast sündi surnud vend.Alšvang, lk 5 Ludwig van Beethoveni esimestel eluaastatel oli perekond küllaltki jõukas, ehkki tema isa Johann pidas tagasihoidlikku õukonnatenori ametitAlšvang, lk 8. ja ema Maria töötas majateenijana.Rolland, lk 18 Perekonna majandusliku heaolu tagasid nimelt Ludwigi vanaisa Lodewijk van Beethoveni rahalised toetused. Pärast Lodewijki surma 1773. aastal sattus pere aga suurtesse rahalistesse raskustesse; Johanni väikest palka ja kõrtsis käimise kirge ei korvanud ka Lodewijki vara mahamüümine.Alšvang, lk 8–9

pisi|Ludwigi vanemad Johann van Beethoven ja Maria Magdalena Keverich
Ludwig van Beethoveni lapsepõlv ei olnud kerge: teda kasvatasid teenijatüdrukud, sest ema tervis oli kehv. Samuti pidi viimane tegelema Ludwigi väiksemate vendadega. Ludwig paistis lapsepõlves silma oma kinnisuse ja keskendatuse poolest, samas ta kiindus inimestesse, suhtus kirega ümbritsevasse ellu, oli huumorimeelne ja naeris sageli.Alšvang, lk 9

Beethoven õppis kohalikus algkoolis, kust pidi aga 10-aastaselt rahapuudusel lahkuma ega saanudki rohkem formaalset üldharidust. See-eest täiendas ta end ise: luges palju, õppis koos enam arenenud kaaslastega, omandas ladina, prantsuse ja itaalia keele ning tõlkis ladina keelest Cicero kõnesid. Beethoveni esimene muusikaõpetaja oli tema isa, kes õpetas talle viiuli- ja klaverimängu. Johann Beethoven tahtis oma pojast teha Mozarti-sarnast imelast, minnes seejuures mõnikord üle piiri. Näiteks 1778. aastal toimunud kontserdil, kus seitsmeaastane Beethoven klaverit mängis, esitles Johann teda kui kuueaastast.Alšvang, lk 11 Samuti pani ta oma poja juba nelja-aastaselt lukustatud tuppa tundide kaupa viiulit või klaverit harjutama.

 Muusikaharidus 
Beethovenil oli lapsepõlves järgemööda mitu õpetajat, kellega jäi koostöö lühikeseks. Esimene õpetaja pärast isa oli eakas õukonnaorganist Gilles van den Eeden, kelle juures 8-aastane Beethoven õppis tasuta. Nendest tundidest on teada vaid asjaolu, et Eeden pidi Beethovenit sundima käsi ja keha rahulikult hoidma. Järgmine õpetaja oli draama- ja ooperinäitleja, oboe- ja flöödimängija, skandaalne Tobias Pfeiffer. Pfeiffer oli Johann Beethoveni joomakaaslane, kes kõrtsis tihtipeale Ludwigi muusikatunni ära unustas. Kui see talle öösel meelde tuli, äratas ta Ludwigi üles ning pani poolunise ja nutva poisi klavessiini taha istuma. Need tunnid kestsid mõnikord hommikuni. Orelimängu õpetasid Beethovenile kaks munka: kõigepealt Willibald Koch ja siis keegi Hanzmann. Neist esimene viis Beethoveni orelimängu nii kõrgele tasemele, et poiss võis oma õpetajat kirikus asendada.Alšvang, lk 10

Juba lapsepõlves tekkis Beethovenil lai tutvusringkond, kuna tema isa külastasid mitmed õukonnamuusikud. Beethoveni silmaring laienes tänu lugemiskirele, samuti kuulis ta palju kaasaegsete heliloojate, sealhulgas Haydni, Mozarti ja Carl Philipp Emanuel Bachi muusikat. Beethoven matkas isaga palju Bonni ümbruses ning külastas sealseid asulaid ja losse.Alšvang, lk 12

pisi|vasakul|150px|Christian Gottlob Neefe
1782. aastal hakkas Beethoven õppima kontrapunkti ja generaalbassi kunsti Christian Gottlob Neefe juures, kes oli Bonni rahvusliku teatri muusikajuht.Alšvang, lk 17 Tänu temale sai Beethoven tihti teatris käia ning seal isegi töötada. Neefe kuulus oma vaadete ja tegevuse laadi poolest 18. sajandi valgustajate hulka. Tema esteetilised vaated sarnanevad Beethoveni hilisemate mõtteavaldustega, mis näitab, et tal oli oma õpilasele suur mõju.Alšvang, lk 15 Muusikas pidas Neefe tähtsaimaks tunnete ja kirgede edasiandmist nende arengus.Alšvang, lk 16

Kui Neefe suure vaevaga lõpuks kuurvürsti kapelli tööle sai (kalvinistina oli ta katoliiklikus Bonnis intriigide sihtmärgiks), võttis ta kohe Ludwigi oma abiliseks. Hea organistina asendas Beethoven sageli Neefet oreli taga. Kirikus eelistas ta harilikele saatepartiidele improviseerimist, mis kutsus esile üldise vaimustuse. Neefe kiitis küll Beethoveni piiritut fantaasiat, kuid kurtis tema halva enesevalitsemise, vähese distsipliini ja kultuurituse üle. Neid omadusi lootis ta parandada, õpetades teda tundma suuri heliloojaid. Koos analüüsisid nad tol ajal veel vaid kitsamates ringkondades tuntud Neefe õpetaja Johann Sebastian Bachi "Hästi tempereeritud klaviiri". Samuti uurisid nad Beethovenile väga suurt mõju avaldanud Händeli, Mozarti, Haydni ja Carl Philipp Emanuel Bachi loomingut.

 Esimene reis Viini 
pisi|Beethoven 15-aastaselt
Beethoven oli 16-aastaselt kodulinna Bonni elanike seas kuulus, andis tunde ja esines. Tuntud olid nii tema noorpõlveteosed kui ka klavessiiniimprovisatsioonid. Bonn jäi talle aga väikseks. Beethoven oli tutvunud Mozarti teostega, mis jätsid talle sügava mulje. 1787. aastal sõitiski Beethoven Viini, et suure heliloojaga kohtuda.Alšvang, lk 21 Mozart oli parajasti pühendunud ooperi "Don Giovanni" loomisele, kuid leidis siiski aega, et kuulata, kuidas Beethoven ette antud teemadel improviseerib.Alšvang, lk 22

Pärast seda hakkas Mozart Beethovenile tunde andma, kuid teated ema surmahaigusest sundisid Beethovenit Bonni tagasi pöörduma. Sünnilinna jõudes leidis ta ema eest veel elusana, kuid juba varsti too suri. Ema surm mõjus rängalt nii Ludwigi vaimsele kui ka füüsilisele tervisele. Enda sõnul põdes ta tuberkuloosi, tüüfust ja rõugeid, peale selle painas teda melanhoolia. Ka perekonna majanduslik olukord läks ema surma järel halvemaks; raha nappis, Beethoveni üheaastane õde suri ja isa liialdas alkoholiga, mistõttu sai kõigest 17-aastasest Ludwigist perekonnapea.Rolland, lk 20

Bonnis oli vahepeal oma tegevuse lõpetanud rahvuslik teater. See-eest käisid seal külalistrupid Böömimaalt ja Prantsusmaalt. Böömimaa trupi esituses kuulis Beethoven Christoph Willibald Glucki oopereid "Alceste" ja "Orpheus ja Euridice" ning Prantsuse trupi esituses prantsuse koomilisi oopereid.Alšvang, lk 24–25 Samuti mõjutas Beethovenit vanakreeka (Homeros, Plutarchos), saksa (Schiller, Goethe, Klopstock) ja inglise (Shakespeare) kirjandus.Alšvang, lk 26–27

1789. aasta sügisel astus Beethoven Bonni Ülikooli filosoofiateaduskonda, kus kuulas loogika, metafüüsika ja kreeka kirjanduse loenguid.Alšvang, lk 28–29 Neil aastatel kirjutas Beethoven kaks kantaati keisrite auks: ühe Joseph II surma puhul ja teise just troonile tõusnud Leopoldi auks. Neist esimest näitas Beethoven Joseph Haydnile, kes peatus Bonnis teel Londonist Viini. Haydn hindas kantaati kõrgelt ning Beethoven läks 1792. aastal uuesti Viini, kus tema õpetajaks sai just Haydn.Alšvang, lk 33 Oma sünnilinna Beethoven enam ei naasnudki.Rolland, lk 22

Bonnis veedetud aastate jooksul kirjutas Beethoven peamiselt klaveri- ja kammermuusikat. Tema esimene teos on 1782. aastal loodud "Variatsioonid Dressleri marsi teemale", järgmisel aastal kirjutas ta kolm klaverisonaati. Muu hulgas pärinevad sellest ajast veel kolm klaverikvartetti, trio klaverile, flöödile ja fagotile, hulgaliselt laule ja puhkpillimuusikat, nagu puhkpillioktett ning duetid klarnetile, fagotile ja kahele flöödile. Selle loomeperioodi ulatuslikemad teosed on aga kaks keisrikantaati.Alšvang, lk 37–43

 Esimene Viini periood 

Beethoven saabus Viini kõhnavõitu rahakotiga.Alšvang, lk 46 Tema esimene korter oli niiske ja külm ning asus poolkeldrikorrusel. Põhilisteks muredeks olid küttepuude ja riiete hankimine ning juuksuris käimine.Alšvang, lk 54

Beethoveni õpingud Haydni juures kestsid vaid aasta, sest viimane siirdus Londonisse. Samuti ei paelunud need tunnid Haydnit, kes soovis tegeleda sümfooniate ja oratooriumide kirjutamisega, mitte lihtsate ja igavate kontrapunktiharjutustega.Alšvang, lk 50 Ka oli Beethoven raevunud, kui ta avastas koos Singspiel'''ide-looja Johann Schenkiga, kui lohakalt on Haydn kontrapunktiharjutustes vigu parandanud. Lisaks kõigele ei sobinud nende maailmavaated.Alšvang, lk 51

Beethoveni järgmisteks õpetajateks said kontrapunktiasjatundja Johann Georg Albrechtsberger ja Antonio Salieri. Esimesele ei meeldinud Beethoveni kangekaelsus. Ta ütles hiljem: "Ta ei õppinud ega õpigi midagi selgeks." Salieriga, kes suhtus Beethovenisse täie sümpaatiaga, olid suhted aga paremad. Beethoven omandas siis itaalia ooperi bel canto stiili, kuigi oma loomingus taotles ta pigem dramaatilist väljendusrikkust. Beethoveni head suhted Salieriga jäid alles ka pärast õpingute lõppemist.Alšvang, lk 53

29. ja 30. märtsil 1795 tuli leskede ja orbude heaks korraldatud akadeemial teiste seas esiettekandele Beethoveni klaverikontsert nr 2 op. 19. Salieri dirigeerimisel esitatud teost pidi Beethoven mängima poole tooni võrra kõrgemalt, sest nii palju madalamalt oli sealne klaver häälestatud. Beethoven sai ülesandega hakkama, kuigi teose finaalosa oli valminud vaid päev varem.Alšvang, lk 56

Sama aasta 16. detsembril toimus veel üks akadeemia, mille korraldas Joseph Haydn. Pingelistest suhetest hoolimata kutsus ta sinna ka Beethoveni. Ettekandele tulnud Beethoveni teine klaverikontsert võeti taas vastu suure menuga. 1795. aastal kirjutas Beethoven muusikat Viini kunstnike balli jaoks – säärane au sai osaks vaid tuntud heliloojatele. Sellest aastast pärinevad veel kolm triot (op. 1) klaverile, viiulile ja tšellole, mille esmaväljaande tellis endale enam kui sada muusikaharrastajat.

Pärast triumfe tegi Beethoven kontsertreisi Prahasse, Berliini, Bratislavasse ja Pesti. Kuigi Beethoven ei jäänud Berliini publikuga rahule, oli reis üldjoontes edukas.Alšvang, lk 56–58

Kui Napoleon 1796. aastal Itaalias Austria väed purustas, saabus Viini suur hulk Itaaliast pärit saksa põgenikke. Nende seas olid ka viiuldaja Andreas Romberg ja tema tšellistist vend Bernhard. Nemad korraldasid 1798. aastal akadeemia, kuhu kutsusid ka Beethoveni kui publikumagneti. Helilooja kuulsusele ja majanduslikule heaolule oli aasta varem kaasa aidanud kirjastus Artaria, kus ilmus mitmeid tema töid.Alšvang, lk 58

Esimesel Viini perioodil kirjutatud teostest on tähtsaimad klaverisonaadid. Kolmes esimeses nummerdatud sonaadis (op. 2; 1796) ilmnevad juba heliloojale iseloomulikud jooned. Järgneva kolme aasta jooksul andis Beethoven välja veel kolm klaverisonaati (op. 10), viiulisonaadi (op. 12), kolm keelpillitriot (op. 9), trio klaverile, klarnetile ja tšellole (op. 11) ning rondo klaverile (op. 51, nr 1).Alšvang, lk 62

 Kontserdikorraldaja ja pedagoog 
Alates 1800. aastast hakkas Beethoven ise korraldama kontserte ehk akadeemiaid. Need olid tol ajal vähemalt neli tundi pikad. Neil kontsertidel oli ta ise solist ja esitas peamiselt enda teoseid. Esimesel Beethoveni korraldatud akadeemial kanti ette kaks aariat Haydni "Loomisest", üks Mozarti sümfoonia ning Beethoveni kammerteos, klaverikontsert, sümfoonia ja klaveriimprovisatsioon. Akadeemiate eesmärk oli tutvustada oma loomingut ja sellega raha teenida. Viimase akadeemia korraldas Beethoven 1824. aastal.Alšvang, lk 62–63

pisi|Beethoven 1801. aastal
1801. aastal sai Beethoven endale mitu õpilast. Nende seas olid viiuldajast perekonnasõbra Franz Riesi 17-aastane poeg Ferdinand, üliandekas 9-aastane Carl Czerny, kellest sai nimekas pianist ja helilooja, ning Saksamaa tolle aja parim naispianist Dorothea Ertmann. Viimasele pühendas Beethoven ühe oma sonaatidest (op. 101, nr 28). Beethoven pidas õpetamisel tähtsaks teose õiget lahtimõtestamist, mitte tehnilist täpsust. Koos hiljem liitunud Ignaz Moschelesiga on Beethoveni õpilased olnud hindamatuks abiks helilooja biograafidele.Alšvang, lk 66–68

 Kuulmise kaotus 
pisi|"Heiligenstadti testamendi" 1. lehekülg. Kiri algab pöördumisega "Minu vendadele Carlile ja ..." ("Für meinen Brüder Carl und ..."), millele järgneb tühi koht. Teise venna Johanni nime on Beethoven jätnud kirjutamata.

Esimest korda mainib Beethoven oma kuulmise halvenemist heale sõbrale Karl Amendale 1. juunil 1801 kirjutatud kirjas. Üksikasjalikumalt räägib ta sellest samal aastal arstist sõbrale Franz Gerhard Wegelerile läkitatud kirjades. Ta väidab, et kuulmine on halvenenud juba kolm aastat. Arstid pidasid kuulmislanguse põhjuseks kõhukoopa haigestumist, mis tulenes 1796. aastal läbi põetud tüüfusest.Alšvang, lk 69 Helilooja kurtuse põhjuseks on peetud ka grippi, ajupõrutust ja skleroosi.Alšvang, lk 70 "Heiligenstadti testamendi" järgi hakkas tema kuulmine halvenema juba 1796. aastal.Rolland, lk 25

Beethoven varjas oma haigust, sellest teadsid vaid tema parimad sõbrad. Ülejäänud pidasid teda lihtsalt väga hajameelseks. Beethoven proovis mitmeid ravimeetodeid, üritades kuulmist parandada muu hulgas mandliõli, rakuplaastrite ja galvanismi abil. Ta vahetas ka arste, kuid abi sellest ei olnud.Alšvang, lk 69–70

Kuulmise halvenemine põhjustas heliloojale masendust, mis kumab iseäranis läbi "Heiligenstadti testamendist". Selles 1802. aastal vendadele kirjutatud kirjas kurdab ta haiguste üle, mis olevat mõistmatute arstide tõttu ainult halvenenud. Samuti mainib ta, et on sunnitud oma kurtust avalikkuse eest varjama, mistõttu väldib seltskondi ning tunneb üksildust. Beethoven nimetab oma vendi ülekohtusteks, leides, et nad peavad teda vaenulikuks, jonnakaks ja inimpõlguriks. Ta ütleb ka, et on vendadele andeks andnud ja et pärandab neile oma väikese varanduse.Rolland, lk 85–90

pisi|"Heiligenstadti testamendi" teine lehekülg. Alt 17. rida algab sõnadega "Carl ja ..." ("Carl und ..."), millele järgneb taas tühi koht. Ka sinna on Beethoven jätnud oma teise venna nime kirjutamata.

"Heiligenstadti testament" tähistab Beethoveni kriisi haripunkti, aga ühtlasi ka pööret selles.Siitan, lk 333 Beethoven kirjutas selle Heiligenstadtis, mis tol ajal oli Viinist põhja poole jääv küla. Praegu on Heiligenstadt Viini linnaosa ning majas, kus Beethoven testamendi kirjutas, asub üks tema kolmest kortermuuseumist Viinis. "Heiligenstadti testament" leiti pärast helilooja surma tema isiklike asjade hulgast, millest järeldub, et ta ei saatnud seda oma vendadele ära.Tuisk, Kull, lk 47 1806. aastaks oli Beethoven kuulmislangusega leppinud ega varjanud seda enam.Alšvang, lk 158 Sõpradega suhtlemiseks võttis ta kasutusele kõnelusvihikud, kuhu kirjutati üles vestluskaaslaste küsimused ja vastused.Alšvang, lk 233 1820. aastaks oli Beethoven täiesti kurt.In search of Beethoven

 Teine Viini periood 
pisi|vasakul|100px|Giulietta Guicciardi
1801. aastal tunnistas Beethoven Wegelerile, et armastab "kütkestavat, imeilusat tütarlast". Beethoveni ja ta õpilase krahvinna Giulietta Guicciardi tunded olid küll vastastikused, ometi ei sobinud nad abikaasadeks. Tüdruk oli vaid 17-aastane, väga kergemeelne ning kuulus aristokraatia hulka. Pealegi tekkis Beethovenile konkurent: noor krahv Gallenberg, kes ajakirjanduse sõnul heliloojana orjalikult Mozartit ja Cherubinit jäljendas. 1802. aastal Beethoveni ja Giulietta suhted jahenesid ning järgmisel aastal abielluski tüdruk krahv Gallenbergiga. Hiljem pöördus Giulietta Beethoveni poole rahapalvetega ning püüdis teda tagasi saada, kuid tulutult. Giuliettaga veedetud suve peetakse Beethoveni elu kõige õnnelikumaks, samal aastal kirjutatud "Kuupaistesonaadi" pühendas Beethoven just Giuliettale.Alšvang, lk 75–76 Pärast Giuliettat kiindus Beethoven Giulietta onutütresse Josephine Deymisse, kes oli samuti võtnud Beethovenilt klaveritunde. Kuid taas sai saatuslikuks klassivahe ning Josephine'i perekond seisis abielule vastu. Pealegi oli tüdruk Beethoveni jaoks liiga hellitatud, passiivne ja tahtejõuetu.Alšvang, lk 159

1806. aastaks oli Beethovenist saanud rahvusvaheline kuulsus: üle Euroopa leidus tema austajaid, tema teoseid kanti ette Londonist Moskvani, Pariisi klaverivabrikant Érard kinkis talle uut tüüpi klaveri ning seni vastakaid kommentaare jaganud ajakirjandus kiitis heliloojat järjest rohkem. Ometi iseloomustab tema isiklikku elu üksindus, rahulolematus ja korralagedus. Korterites paistsid silma laiali loobitud käsikirjad, peremehe lõhutud mööbel ja jäljed klaveri sisse ümber läinud tindipotist.Alšvang, lk 156

 Kaks noort naist 
pisi|vasakul|100px|Therese Brunswick
1809. aastal kevadel armus Beethoven oma 18-aastasesse õpilasse, mõisniku tütresse Therese Brunswickisse. Aasta hiljem saatis ta vanale sõbrale Franz Gerhard Wegelerile kirja, kus palus saata abiellumiseks vajaliku ristimistunnistuse.Alšvang, lk 203 Kuid Therese polnud abieluga nõus, põhjuseks vanusevahe (Beethoven oli tollal 40-aastane) ning helilooja kurtus ja ebakindel materiaalne seisund. Kuigi abielu pealiskaudse, kergemeelse naisega oleks kujunenud pigem õnnetuks, põhjustas Therese eitav vastus Beethovenile kannatusi.Alšvang, lk 204

Samal kevadel piirasid Napoleoni väed taas Viini ümber ning pommitasid seda. Suurtükitule ajal oli Beethoven oma venna Karli juures keldris, pea patjade vahel, et kaitsta oma kuulmist.Alšvang, lk 165

pisi|"Kiri surematule armsamale", autograafi viimane lehekülg
Kaks aastat pärast Therese eitavat vastust ei olnud tüdruk Beethoveni mõtetest ikka veel kadunud. 1812. aastal kirjutas Beethoven kirja, mis on saanud nimeks "Kiri surematule armsamale".Alšvang, lk 218 Kuigi Beethoveni uurijad kirja adressaati päris kindlalt ei tea, viitavad mitmed laused Theresele. Pealegi leiti kiri koos Therese Brunswicki pildiga.Alšvang, lk 220 Brunswicki ja Beethoveni armastusest ja koguni kihlusest on rääkinud ka tüdruku majapidajanna. Tema sõnul sai paarile saatuslikuks Beethoveni kõhklus, kuid tegelik põhjus oli ilmselt siiski klassivahe.Alšvang, lk 222 Teise versiooni kohaselt on "Kiri surematule armsamale" adresseeritud abielunaisele Antonie Brentanole ning on arvatud, et Beethoven ei saatnudki seda kirja ära.

pisi|vasakul|100px|Bettina Brentano (Ludwig Emil Grimmi joonistus)
1810. aasta maikuus, kui Therese ütles Beethovenile lõplikult ära, kohtas helilooja 25-aastast luuletajat, hea sõbra Antonie Brentano õde Bettina Brentanot. Esimest korda kohtusid nad tööhoos oleva Beethoveni kodus, kuhu heliloojale võõras Bettina ootamatult saabus. Bettina on seda kohtumist kirjeldanud järgmiselt. Beethoven istus kodus oma toas ja mängis äsjakirjutatud suurepärast laulu "Mignon" Goethe sõnadele. Kaks kätt laskusid tema õlgadele. Helilooja vaatas tahtmatult üles ja nägi tundmatut noort neidu, kes ütles talle kõrva sisse: "Mu nimi on Brentano." Beethoven vastas talle: "Just nüüdsama kirjutasin teile ilusa laulu, kas tahate seda kuulda?" Ta laulis "Mignoni" oma terava, kõrvu lõikava häälega. "Suurepärane, eks ole tõsi?" küsis ta Bettinalt ja laulis laulu teist korda.Alšvang, lk 204–205 Beethoven ei olnud Bettinasse kunagi armunud. Kui tüdruk 1811. aastal luuletaja Ludwig Achim von Arnimiga abiellus, kirjutas Beethoven talle südamliku kirja, milles soovis talle õnne ja kõike head.Alšvang, lk 207–208

 Kohtumised Goethega 
pisi|Beethoven (esiplaanil) ja Goethe (vasakul) Teplitzis, kui keisrinna koos õukonnaga neist möödub

15. juulil 1812 toimus Teplitzis Beethoveni kauaoodatud kohtumine Johann Wolfgang von Goethega. Viie päeva jooksul külastas Goethe heliloojat ühtekokku kolm korda: 19., 20. ja 23. juulil. Alguses pakkus kohtumine kuulsa luuletajaga Beethovenile palju rõõmu, kuid üsna varsti tema arvamus Goethest muutus ning nende suhted muutusid halvaks. Peagi ei maininud Goethe oma kirjades enam Beethoveni nime ega vastanud tema kirjadele, kuigi helilooja püüdis nende suhteid siluda.Alšvang, lk 225

Goethe kohtumisest Beethoveniga on läbi Bettina Brentano mälestuste säilinud üks lugu. Selle kohaselt tuli Teplitzis kord Beethovenile ja Goethele vastu keisrinna koos hertsogite ja õukonnaga. Goethe jäi tee äärde seisma, võttis mütsi peast ja kummardas. Beethoven see-eest surus käed taskusse ning kõndis teda sõbralikult tervitavate hertsogite vahelt läbi.Alšvang, lk 224–225

Beethoven jõudis kuulsuse tipule 1814. aastal, kui algas Viini kongress. Beethoveni kodulinna saabunud monarhid kaaskonnaga külastasid tema sagedasi kontserte, mille ajal oli saal alati puupüsti täis. Neil aastail tuli taas ettekandele ooper "Fidelio". Beethoven sellise huvi üle suurt rõõmu ei tundnud, kuna tal puudus austus aadli vastu.Alšvang, lk 228

Teisel Viini perioodil kirjutas ta enamiku oma sümfooniatest (3.–8. sümfoonia). Teistes žanrites teoste hulgast väärib märkimist oratoorium "Kristus Õlimäel", mille Beethoven kirjutas samal ajal kui 3. sümfoonia.

 Kolmas Viini periood 
pisi|vasakul|100px|Ludwig van Beethoveni vennapoeg Karl van Beethoven
1815. aastal suri Beethoveni vend Kaspar Anton Karl. Vendade läbisaamine polnud kuigi hea, kuid Kaspar Karli viimastel haiguseaastatel nende suhted soojenesid ja Ludwig aitas oma venda tihtipeale rahaliselt. Karli naine Johanna oli väga kergemeelne, mistõttu määras Kaspar Karl testamendiga oma lapse hooldajaks Ludwigi, mitte abikaasa. Kuid ühe oma testamendi punkti jättis Kaspar Karl nii segaseks, et sellest tulenes viis aastat kohtuprotsesse ja vaidlusi. Alles 1820. aastal otsustas kohus tunnistada Ludwigi oma vennapoja ainsaks hooldajaks.Alšvang, lk 235

Nende viie aasta jooksul kannatas Beethoven palju. Ta pidi taluma solvanguid ja kohtuliku asjaajamise venimist. Peale selle oli tema rahaline seis halb. Kolme aristokraadi makstud toetus ei katnud veeranditki Beethoveni kuludest. Samas pidurdasid teda uute teoste kirjutamisel haigus ja kohustus kasvatada vennapoega. Lisaks kõigele ei olnud kirjastused enam kuigivõrd huvitatud Beethoveni teostest, sest need olid edukaks müügiks liiga keerulised.Alšvang, lk 236

Beethoven nimetas Karli pojaks ja ka kasvatas teda kui oma poega, erilise hoole ja ennastsalgavusega. Üksvahe võttis ta enda kanda ka Karli harimise, kuid otsustas siis poisi ühte instituuti panna. Kergemeelne ema oli poisi ära rikkunud. Karl oli silmakirjalik, valelik, tühine, kergemeelne, ei suutnud midagi lõpule viia, oskas aga lipitseda oma onu ees, keda ta ei armastanud. Ludwigi meelest oli tal potentsiaali saada õpetlaseks, sest poiss tundis korralikult kreeka keelt ja tegeles filoloogiaga. Carl Czerny õpilasena mängis ta korralikult klaverit, kuid muusikut temast ei saanud. Õllekeldrites kogus ta populaarsust piljardimänguga. Pärast ebaõnnestunud õpinguid polütehnilises instituudis leidis Karl lõpuks – vahetult enne Ludwigi surma – oma tõelise kutsumuse, sõjaväeteenistuse.Alšvang, lk 236–237

1818. aastal kutsuti Beethovenit Kasselisse Vestfaali kuninga õuekapellmeistri kohale. Kuna helilooja tundis Viini ja aadli suhtes nördimust ning Kasselis pidi saama head palka, oli ta pakkumisega nõus. Tema sõbrad aga sattusid ärevusse. Nimelt kartsid nad, et haige ja ärritatud Beethoven võib üksi teise linna minnes kergesti konfliktidesse sattuda.Alšvang, lk 162 Seepärast koostas Beethoveni sõber Ignaz Freiherr von Gleichenstein projekti, mille kohaselt pidid kolm Austria suurnikku heliloojale perioodiliselt pensioni maksma. Beethoven kohustus jääma Austriasse; lahkuda võis ta vaid kontsertreisideks.Alšvang, lk 163

 Viimased aastad 
pisi|Beethoveni surimask. Skulptor Josef Danhauser võttis surimaski pärast helilooja lahkamist, kui tolle nägu oli juba deformeerunud.Alšvang, lk 250

Beethoveni elu lõpu poole sattus tema looming teatava põlu alla. Aadelkond suunas Beethoveni pihta pidevalt negatiivseid ja solvavaid märkusi, kuid kontsertidel esitati tema loomingut enam kui kunagi varem. Beethoveni viimased kvartetid võeti vastu vaimustusega, Viini intelligents hindas teda kõrgelt. Romantiliselt meelestatud kunstiringkonnad suhtusid Beethovenisse kui õpetajasse.Alšvang, lk 243 Beethoven ise hindas kõrgelt noori saksa romantikuid. Mitu korda kohtus ta Carl Maria von Weberiga ja rõõmustas tema ooperi "Euryanthe" edu üle. Samuti kohtus ta Franz Schubertiga: erutatud Schubert andis talle ühe oma klaveripala partituuri, ning suutmata suure heliloojaga kõnelust alustada, jooksis minema. Beethoven ennustas Schubertile suurt tulevikku. 1823. aastal käis kurt Beethoven 11-aastase Ferenc Liszti kontserdil ning selle lõppedes tõttas lavale ja suudles publiku ees noort pianisti.Alšvang, lk 244

Ka viimastel eluaastatel vaevas Beethovenit rahapuudus. Siis aga sai ta Londoni filharmooniaseltsilt (Philharmonic Society of London) ametliku ja pealtnäha päästva kutse. Beethoveni nimi oli Inglismaal tuntud, kontsertreis sinna oleks toonud suure sissetuleku. Kuid viimasel hetkel loobus Beethoven reisist, sest kartis vennapoega nii pikaks ajaks üksi jätta. Hüvituseks otsustas ta hakata Inglismaal teoseid välja andma ja filharmooniaseltsile mängimiseks uusi teoseid saatma. Kuid selleski asjas mõtles Beethoven viimasel hetkel ringi ning saatis Londonisse hoopiski varem kirjutatud ja muusikaliselt vähem väärtuslikud ungari avamängud. Sellega rikkus Beethoven oma suhted Inglismaaga, kuid tänu tema sõprade jõupingutustele said need peagi jälle korda. Pärast seda kinkis Londoni klaverivabrikant Broadwood talle uut tüüpi klaveri, Londoni filharmooniaselts tellis temalt 9. sümfoonia ja harfivabrikant Stumff kinkis talle tema lemmikhelilooja Händeli kogutud teosed neljakümnes luksusköites.Alšvang, lk 244–245

Beethoveni viimaste eluaastate tippsündmuseks sai tema viimane autorikontsert ehk akadeemia. See toimus 7. mail 1824 ja seda korrati 23. mail. Beethoven oli küll ise dirigendipuldis, ent kuna ta oli täiesti kurt, oli orkestrante hoiatatud, et nad heliloojat ei jälgiks. Sel akadeemial kanti esimest korda ette Beethoveni 9. sümfoonia, lisaks kõlasid seal kolm numbrit kuu aega varem Peterburis esmaesitust näinud "Pidulikust missast". Publik väljendas vaimustust viiekordse ovatsiooniga, mis oli ennekuulmatu (keiserlikku paari tervitati tavaliselt "vaid" kolmekordse ovatsiooniga), nii et politsei pidas vajalikuks sekkuda. Korduskontsert 23. mail kukkus aga vähese publiku tõttu läbi, sest ilm oli kontserdisaalis istumiseks liiga ilus.Alšvang, lk 245–246

Elu viimastel aastatel kirjutas Beethoven suhteliselt vähe: üheksast sümfooniast vaid ühe ja 32 klaverisonaadist viis. 12 aasta jooksul kirjutatud teostest on olulisemad 9. sümfoonia, kus helilooja kasutab žanri ajaloos esimest korda koori ja soliste, hiigelmõõtudesse kasvatatud "Missa solemnis" ning viis keelpillikvartetti. Enne surma lootis ta kirjutada veel kümnenda sümfoonia, oratooriumi "Saulus", ühe ooperi ja reekviemi, kuid need plaanid ei teostunud.Siitan, lk 341–342Ivanov, lk 1

 Surm 
pisi|Beethoveni matused (Franz Xaver Stöberi maal)
1825. aastal haigestus Beethoven sooltepõletikku, mille tagajärjel tekkismaksatsirroos, mis viis omakorda veetõveni. Samal ajal tabas teda ka ränk hingeline vapustus: kaardimänguvõlgadesse sattunud vennapoeg üritas enesetappu. Lootuses Karli tulevikku kindlustada, külastas Beethoven oma teist venda Johanni, kes elas Gneixendorfi mõisas.Alšvang, lk 246 Tagasisõit lahtises vankris keset detsembrikuu pakast oli aga liig mis liig, pealegi pidi ta poolel teel ööbima külmas talutares. Beethoven toimetati oma Viini korterisse, kus ta heitis voodisse ega tõusnud sealt enam.Alšvang, lk 247 Surivoodil luges ta kirjandusklassikat ning tal käis külas palju sõpru, nende seas heliloojad Anselm Hüttenbrenner ja Johann Hummel, libretist Stephan von Breuning ning Beethoveni biograaf Anton Schindler. Anselm Hüttenbrenner oli Beethoveni juures ka siis, kui too 26. märtsil suri.Alšvang, lk 248–250

pisi|püsti|Beethoveni haud Viini keskkalmistul
Beethoveni matused, kuhu kogunes 20 000 inimest, toimusid 29. märtsil. Sel päeval olid kõik Viini koolid leina märgiks suletud. 3. aprillil kanti Beethoveni mälestuseks ette W.A. Mozarti "Reekviem". Sama aasta suvel müüdi oksjonil maha kogu Beethoveni vara. Muu hulgas müüdi väga odavalt ära helilooja käsikirjad. Näiteks 5. sümfoonia partituur müüdi ära kuue floriini eest. Beethoveni viimast korterit võis paari kuu jooksul riisumas käia kes aga tahtis.Alšvang, lk 250–251

 Beethoveni isiksus 
Beethoveni käitumine oli küllaltki heitlik ning ta ei suutnud end vaos hoida. Ta eiras etiketti ega hoolitsenud kuigivõrd oma hügieeni eest. Kurtuse süvenedes muutus ta järjest üksildasemaks, suhete luhtaminek süvendas masendust. Kord arreteeris Beethoveni Viini politsei, pidades teda ekslikult kerjuseks.

Üks Beethoveni noorpõlvesõber, kes heliloojat 1816. aastal üle hulga aja taas nägi, väitis, et Beethoven polnud millegagi rahul ning et tihti valdasid teda vihahood. Helilooja olevat rääkinud väga palju, väga valjult, kiiresti ja elavalt. Kui Beethoven vaikis, läks ta otsaesine kortsu ja ta võis sisendada hirmu neisse, kes teda ei tundnud ega teadnud, et tegelikult on tal soe süda. Kurtusest hoolimata oli Beethoven elu lõpuni elav ja paeluv vestluskaaslane.Alšvang, lk 237–238 Ta oli ülikriitiline valitsevate monarhiate suhtes, mistõttu ennustas üks sõber, et helilooja sureb tapalaval. Liigse suupruukimise eest kinnivõtmisest päästis Beethovenit vaid tema tuntus.Alšvang, lk 239

 Looming 
pisi|Näide Beethoveni käekirjast (lehekülg 6. sümfoonia manuskriptist)
Beethoveni komponeerimislaadi iseloomustab eelkõige teoste pikk valmimisaeg. Seda ei põhjustanud aga helilooja aeglane tööviis, vaid asjaolu, et tal oli korraga käsil mitu suurt teost. Samuti oli tal kombeks oma teoseid viimse detailini lihvida. Tema helikeel eri teostes küll varieerub, kuid üsna sagedasti on see pateetiline ja heroiline. Sellised on näiteks tema enim mängitavad sümfooniad: kolmas, viies, seitsmes ja üheksas.Siitan, lk 344

Viini muusikaelu kirjutamata reegel oli, et enne kontserti lugu ei kirjastatud. Veelgi enam, mis puutub Beethoveni klaverikontsertidesse, siis enne esmaesitust visandas ta klaveripartii vaid eskiisi näol. Ühe Beethoveni assistendi-muusiku kirja kohaselt oli ta ühel akadeemial Beethoveni lehepööraja ning oma suureks imestuseks nägi ta pärast järjekordset lehekeeramist uuel lehel vaid arusaamatuid märkusi ning soolodest oli kirja pandud vaid sisseastumiste esimesed taktid. Pärast esiettekannet lood kirjastati, kuid trükist ilmusid vaid orkestripartiid ning kadentsideta klaveripartii. Klaverikontsertide partituurid kirjastati alles 19. sajandi keskpaigas.

Beethoveni looming juhatab muusikaajaloos sisse 19. sajandi. Ta oli suurimaks eeskujuks paljudele romantismiajastu heliloojatele ning mitu žanri, eelkõige sümfoonia ja sonaat, lähtuvad 19. sajandi lõpuni tema teostest. Samas jääb tema muusika klassikaliselt loogilise ja tasakaalustatud vormistruktuuri raamidesse. Elu lõpus kirjutas ta muusikat, mida on peetud üleminekuks romantismile. Samas oli tema hiline looming kaasaegsete jaoks juba vananenud ja liiga konservatiivne.Siitan, lk 359–360

 Klaverimuusika 

Beethoven oli ülihea pianist, mistõttu on ka tema loomingus olulisim pill just klaver. Kõige tähtsama osa Beethoveni klaveriloomingust moodustavad 32 klaverisonaati. Need on julge ja novaatorliku kompositsiooniga ning väljuvad tihti žanri klassikalistest piiridest. Hilisemates sonaatides kasutab Beethoven rohkelt polüfooniavõtteid ja fuugavormi. Sonaadid olid mõeldud kodus mängimiseks; teadaolevalt esitati neid kontserdilaval Beethoveni eluajal vaid kahel korral, samas kui nende noote osteti väga palju. Sonaatide kõrval on Beethoven klaverile loonud veel variatsioonitsükleid ja väikepalu: bagatelle, prelüüde, rondosid, ühe poloneesi, nokturni ja fantaasia.Siitan, lk 345, 349

 Orkestrimuusika 
 Sümfooniad 

Beethoveni orkestrimuusika tähtsaim žanr on sümfoonia, neid on tal kokku üheksa. Sarnaselt Haydniga hakkas ta neid kirjutama hilja, esimene sümfoonia valmis aastal 1800. Selleks ajal oli Beethoven loonud juba suure hulga teoseid ja leidnud heliloojana suure tunnustuse. Beethoveni sümfooniates on ühendatud ülev, dramaatiline väljendus ning loogiline ja ökonoomne ülesehitus.Siitan, lk 349–350

Beethoven tõi oma sümfooniatesse mitmeid uuenduslikke jooni. Esiteks laiendas ta orkestrikoosseisu: 3. sümfoonias lisab ta kahele metsasarvele kolmanda, 9. sümfoonias juba neljanda. 5. sümfoonias lisab ta orkestrikoosseisu pikoloflöödi, kontrafagoti ja kolm trombooni. Puhkpillide, eriti aga vaskpillide tähtsus suurenes, enam ei olnud nende ülesandeks vaid orkestri koloriidi täiendamine.Siitan, lk 350

Teiseks muutis Beethoven sümfoonia vormi – neljaosalist sonaaditsüklit. Kui 1. sümfoonias on see samasugune kui tema klassikutest eelkäijate teostes, siis alates 2. sümfooniast on ta tantsulise kolmanda osa, menueti, asendanud skertsoga (it scherzo 'nali'). 6. sümfoonia on hoopis viieosaline ning 9. sümfoonias on aeglane osa kolmas, mitte teine, nagu tavaliselt.Siitan, lk 352, 355, 357

Beethoven kirjutas tavalisest pikemaid sümfooniaid. Kui Mozarti sümfooniatest vältasid vaid vähesed üle 30 minuti ja mõni kestis isegi alla 10 minuti, siis Beethoveni kuues ja seitsmes sümfoonia kestavad umbes 40, kolmas sümfoonia oma 50 ja üheksas sümfoonia umbes 70 minutit.

 Instrumentaalkontserdid 
Instrumentaalkontserte on Beethovenil seitse: lisaks viiele klaverikontserdile veel viiulikontsert ning kontsert viiulile, tšellole, klaverile ja orkestrile. Kolm esimest klaverikontserti, mis on kirjutatud varem kui viiulikontsert ja kolmikkontsert, on lähedased Mozarti selle žanri teostele. Eriliseks teevad need teosed aga julge tonaalne plaan ja tarmukus, mis muudavad need teosed lähedaseks Beethoveni sümfonismile.Alšvang, lk 111 Neljanda osa peamine fenomenaalsus seisneb selles, et esimest korda žanri ajaloos alustab klaver kogu teost. Instrumentaalkontserdile omast topeltekspositsiooni ta seal siiski ei kaota. Beethoveni neljandat ja viiendat klaverikontserti ning viiulikontserti iseloomustab erakordselt pikk, 20–25 minutit kestev esimene osa. Viiulikontserdist tegi Beethoven Muzio Clementi soovitusel hiljem ka redaktsiooni klaverile ja orkestrile ning pärast väljaandmist hakkas see kandma oopusenumbrit 61a.Kasema, lk 5

Orkestrile on Beethoven kirjutanud veel 11 avamängu, kuue näidendi muusika, tantse, muusikat sõjaväeorkestrile. Solistile ja orkestrile on ta peale seitsme instrumentaalkontserdi loonud veel järgmised teosed: fantaasia klaverile, koorile ja orkestrile; kaks romanssi viiulile ja orkestrile; ning rondo B-duur klaverile ja orkestrile.Alšvang, lk 283–284

 Kammermuusika 

Beethoveni kammermuusika tähtsaima osa moodustavad tema 16 keelpillikvartetti. Eristatakse Beethoveni varaseid (kuus kvartetti, kirjutatud aastatel 1798–1800), keskmisi (viis kvartetti, kirjutatud 1806–1810) ja hiliseid keelpillikvartette (viis kvartetti ja "Suur fuuga", kirjutatud 1823–1826). Beethoveni keelpillikvartetid said populaarseks alles 19. sajandi teisel poolel. Tema kaasaegsed pidasid nende meeleolude vaheldumist häirivaks, samuti ei meeldinud neile ohtrad teravad kooskõlad, vormitult pikad fraasid ega ebaharmooniline polüfoonia.Ivanov, lk 4

Kümnest viiulisonaadist üheksa komponeeris Beethoven vahemikus 1797–1803. Algselt nimetati neid teoseid tihtipeale "sonaadiks klaverile koos viiuliga" või isegi "sonaadiks klaverile viiulisaatega". Tema viiulisonaadid ei meeldinud kuigi paljudele: dünaamikakontrastid, üllatuslikud modulatsioonid ja uudsed rütmid sundisid kriitikuid nimetama Beethoveni viiulisonaate liiga koolmeisterlikeks ja ebameloodilisteks.Joksch

Kammermuusika žanris on Beethoven kirjutanud veel:
 viis tšellosonaati
 ühe metsasarvesonaadi
 klaveritriosid
 keelpillikvintette
 keelpillitriosid
 teoseid flöödile, viiulile ja vioolale
 teoseid kahele klarnetile, kahele metsasarvele ja kahele fagotile
 teoseid kahele viiulile, vioolale, tšellole ja kahele metsasarvele jpm.Alšvang, lk 284–285

 Vokaalmuusika 
 Oratoriaalsed suurvormid 
Beethoven on kirjutanud ühe oratooriumi, "Kristus Õlimäel". Selle teose komponeeris ta vähem kui aasta pärast "Heiligenstadti testamenti" vaid kahe nädalaga.Forbes, lk 328 Teos kanti esimest korda ette 5. aprillil 1803, samal hommikul lõpetas ta veel tromboonipartiisid.Wegeler, Ries, lk 90 Teos pälvis positiivsete hinnangute kõrval ohtralt kriitikat. Rahul polnud ka Beethoven, kes kritiseeris Franz Xaver Huberi libretot, samuti teost esitanud koori ja orkestrit.Forbes, lk 885

Beethoven on kirjutanud kaks missat: "Missa c-moll" ja "Missa solemnis". Esimene on loodud vürst Esterhàzy auks ja teine helilooja õpilase ertshertsog Rudolfi peapiiskopiks pühitsemise puhul. Viimane valmis küll alles viis aastat pärast Rudolfi ametisse pühitsemist. "Missa solemnist", mida Beethoven kirjutas samal ajal 9. sümfooniaga, pidas helilooja ise oma suurimaks teoseks.Gülke

 Ooper 

1804. aastal tehti Beethovenile ettepanek komponeerida ooper Jean-Nicolas Bouilly süžeele. Algselt sai sellele naispeategelase järgi nimeks "Leonore". Sama loo olid varem ooperiks komponeerinud Ferdinando Paer ja Pierre Gaveaux. Ooperile kirjutas Beethoven koguni neli avamängu, mis kannavad nime "Leonore nr 1", "Leonore nr 2", "Leonore nr 3" ja "Fidelio". Samuti on ooperist valminud kolm redaktsiooni. Nii avamängudest kui ka ooperitest mängitakse teatrites hiliseimat. Praegu tuntakse seda ooperit nime all "Fidelio".Alšvang, lk 139–141

1803. aastal hakkas Beethoven komponeerima ka ooperit "Aleksander Makedooniast", kuid "Fidelio" jäi siiski tema ainsaks ooperiks. Ooperi "Aleksander Makedooniast" libretist oli sama kes Mozarti "Võluflöödilgi", Emanuel Schikaneder, ent ajad olid muutunud ning tema süžeed ei paelunud enam publikut. Sellest ooperist valmis Beethovenil vaid üks trio, mille muusikat kasutas ta hiljem "Fidelios" Florestani ja Leonore duetis.Alšvang, lk 139

 Orkestrisaateta vokaalmuusika 
Edinburghis asuva Thomsoni kirjastuse tellimusel tegi Beethoven suure hulga seadeid eri rahvaste, eriti iiri ja šoti rahvamuusikale. Beethoveni ülesandeks oli 164 laulu varustamine saate, ritornellide ja sissejuhatustega. Laulude sõnu kirjastus Beethovenile ei saatnud, helilooja tegi seaded vaid rahvaviiside alusel.Alšvang, lk 252

Beethoveni ise lõi 112 laulu. Tema viimased, 1816. aastal kirjutatud laulud moodustavad tsükli "Kaugele armsamale", mis on muusikaajaloo esimene terviklik, ühe idee, ühtse meeleolu ja järkjärgulise arendusega laulutsükkel.

Beethoven on loonud veel 25 neljahäälset lõbusasisulist pillisaateta kaanonit, millest igaüks on pühendatud ühele tema sõbrale, Alšvang, lk 253 koorimuusikat, aariaid ja vokaalansambleid ning instrumentaalmuusikast veel teoseid mandoliinile.

 Tähtsamad teosed 

 9 sümfooniat
 1. sümfoonia, C-duur (op. 21; 1800)
 2. sümfoonia, D-duur (op. 36; 1802)
 3. sümfoonia, Es-duur, "Eroica" (algselt "Bonaparte") (op. 55; 1803–1804)
 4. sümfoonia, B-duur (op. 60; 1806)
 5. sümfoonia, c-moll, "Saatusesümfoonia" (op. 67; 1808)
 6. sümfoonia, F-duur, "Pastoraalne" (op. 68; 1808)
 7. sümfoonia, A-duur (op. 92; 1811–1812)
 8. sümfoonia, F-duur (op. 93; 1812)
 9. sümfoonia, d-moll (op. 125; 1823)
 7 instrumentaalkontserti
 1. klaverikontsert, C-duur (op. 15; 1795–1801)
 2. klaverikontsert, B-duur (op. 19; 1788–1801)
 3. klaverikontsert, c-moll (op. 37; 1800–1803)
 4. klaverikontsert, G-duur (op. 58; 1804–1807)
 5. klaverikontsert, Es-duur (op. 73; 1809)
 Viiulikontsert, D-duur (op. 61; 1806)
 Kontsert klaverile, viiulile ja tšellole, C-duur, "Kolmikkontsert" (op. 56; 1804–1805)
 11 sümfoonilist avamängu, neist tuntuimad:
 "Prometheus"
 "Coriolanus"
 "Egmont"
 "Leonore nr 3"
 32 klaverisonaati, neist tuntuimad:
 Klaverisonaat nr 8, c-moll, "Pateetiline" (op. 13; 1797–1798)
 Klaverisonaat nr 14, cis-moll, "Kuupaistesonaat" (op. 27; 1801)
 Klaverisonaat nr 21, C-duur, "Waldstein" (op. 53; 1804)
 Klaverisonaat nr 23, f-moll, "Appassionata" (op. 57; 1804–1805)
 Klaverisonaat nr 29, B-duur, "Hammerklavier" (op. 106; 1817–1818)
 Vokaalmuusika
 Oratoorium "Kristus Õlimäel" (op. 85; 1803–1804)
 Ooper "Fidelio" (algselt "Leonore") (op. 72; 1804–1806, III versioon aastal 1814)
 "Missa solemnis" (op''. 123; 1819–1823)
 112 laulu
 Kammermuusika
 16 keelpillikvartetti
 12 klaveritriot
 4 klaverikvartetti
 5 keelpillitriot
 10 viiulisonaati
 5 tšellosonaati
 1 metsasarvesonaat

 Hilisemaid tsitaate Beethoveni kohta 

 Vaata ka 
 Beethoven (Mähler)
 Beethoveni monument (Bonn)
 Für Elise

 Viited 

 Allikad 
 Alšvang, A. (1957) Beethoven. Eesti keelde tõlkinud A. Ravel. Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus.
 Forbes, E. (1967) Thayer's Life of Beethoven. Princeton: Princeton University Press.
 Gülke, P. (1969) Ludwig van Beethoven. Missa solemnis D-dur op. 123. Berliin: VEB Deutsche Schallplatten Berlin DDR (vinüülplaadi ümbris)
 Dokumentaalfilm "In Search of Beethoven" (2009). Režissöör ja produtsent Phil Grabsky.
 Ivanov, S. Ludwig van Beethoveni viimased keelpillikvartetid (referaat)
 Joksch, O. (2006) Baiba & Lauma Skride, The Duo Sessions (CD-plaadi ümbris).
 Kasema, M. (2011) Finlandia (ERSO kontserdi kavaleht)
 Rolland, R. (1931) Beethoveni elu. Eesti keelde tõlkinud J. Semper. Tartu: Eesti Kirjanduse Seltsi Kirjastus.
 Siitan, T. (1998) "Õhtumaade muusikalugu I" Tallinn: Talmar & Põhi, Avita.
 Tuisk, O., Kull, I. (1973) "Muusikaajalugu keskkoolile". Tallinn: Valgus.
 Wegeler, F. G., Ries, F. (1972) Biographische Notizen über Ludwig van Beethoven. Hildesheim

 Välislingid 

 Beethoveni sonaatide noodid ja helifailid
 Noote Beethoveni muusikaga International Music Score Library Projectis
 Tom Almeroth-Williams. Beethoven's DNA // Scientists have sequenced Beethoven’s genome from locks of his hair, revealing clues to the composer’s health and family history. Cambridge'i Ülikool, 22. märts 2023

Kategooria:Klassitsismiajastu heliloojad
Kategooria:Romantismiajastu heliloojad
Kategooria:Saksa heliloojad
Kategooria:Sündinud 1770
Kategooria:Surnud 1827