Mänd (perekond)

pisi|Alois Kirnig "Männid kaljumaastikul"

Mänd (Pinus L.) on okaspuude perekond männiliste sugukonnast.

Perekonnas on umbes 115 liiki, erinevate teadlaste andmetel 105–125. Eestis kasvab neist liikidest looduslikult ainult harilik mänd, mis on ka kõige laiema areaaliga männiliik maailmas.

Männid on enamasti igihaljad puud, kuid on ka põõsaid.

Enamikul mändidel on suhteliselt pehme, vaigune ja hästi töödeldav puit, mida kasutatakse väga laialdaselt nii ehitusmaterjalina kui ka postide, raudteeliiprite ja mööbli valmistamiseks. Vähesel määral kasutatakse mändi ka paberi valmistamiseks.

Mäenduses on männipuit väga tähtis šahtide toestamisel, sest see on pikakiuline, vastupidav ja tekitab ülekoormuse korral enne purunemist heli, seega teavad kaevurid ohtu karta.

Männipuit on üks sagedamini kasutatavaid puiduliike laevaehituses.

Levik
Männid on pärismaised suuremal osal põhjapoolkerast. Nende levila ulatub metsapiirist Põhja-Norras kuni troopika liivaaladeni.

Euraasias ulatub nende levila Portugalist ja Šotimaast läänes kuni Venemaa Kaug-Ida, Jaapani ja Filipiinideni idas. Lõunas ulatub levila Aafrika põhjatipuni, Himaalaja ja Kagu-Aasiani. Üks liik (Pinus merkusii) kasvab Sumatral ekvaatorist pisut lõuna pool.

Põhja-Ameerikas ulatub mändide levila Arktikast Nicaragua ja Haiti saareni. Kõige liigirikkamad kohad on Mehhiko ja California.

Paljudes lõunapoolkera piirkondades istutatakse laialdaselt sissetoodud männiliike, nagu näiteks kiirjas mänd. Uus-Meremaal on see puu eriti kiire kasvuga, saavutades raieküpsuse mõnekümne aastaga.

Morfoloogia
Männid on igihaljad ja vaigukad.

Enamiku mändide koor on tüve alumises osas paks ja seega vastupidav väiksematele metsapõlengutele, tüve ülaosas on puukoor aga õhuke ja kestendav.

Oksad kasvavad korrapäraste ebamännastena väga tiheda spiraalina, kuigi okste rõngas paistab välja kasvavat ühest kohast. Paljud männid on uninodaalsed, st neil kasvab igal aastal ainult üks niisugune okstemännas (rahvakeeli oksakodarik) sama aasta uue võsu pungadest, teised aga on multinodaalsed, st neil kasvab igal aastal kaks või enam männast, kuid seda sageli vaid puu nooremas eas.

Oksad, lehed ja käbide kattesoomused kasvavad Fibonacci arvude proportsioonides.

Kevadisi noori võsusid nimetatakse männikasvudeks. Need on algul heledat värvi ja püstises asendis. Hiljem need tumenevad ja pöörduvad väljapoole. Männikasvude järgi hindavad metsnikud mullaviljakust ja puude elujõudu.

Okastik
Mändidel on nelja tüüpi okkaid. Seemikutel on algul 4–20 idulehte, millele kohe järgnevad noorte taimede juveniilsed okkad. Need on 2–6 cm pikkused, üksikud, rohelised või sinakasrohelised ning paiknevad võsul spiraalselt. Kuue kuu kuni viie aasta möödudes asenduvad need soomuslehtedega (makroblastidega), mis sarnanevad pungasoomustega ning on väikesed ja pruunid. Neis ei toimu fotosünteesi ja nad paiknevad nagu juveniilsed okkad. Viimane tüüp on okkad, mis on rohelised, neis toimub fotosüntees, nad on 2–5 (1–6) okkast koosnevates kobarates (kimpudes), iga kimp kasvab välja tillukese võsu väikesest pungast  soomuslehe kaenlas. Need pungasoomused jäävad sageli kimbule alustupeks, seda just Pinus'e alamperekonna Pinus liikidel (kaheokkalised männid). Okkad püsivad olenevalt liigist 1,5–6, vähestel liikidel rohkem aastat. Kui võsu kahjustatakse, näiteks mõni loom sööb seda, siis kahjustusest vahetult allpool paiknevatest uinupungadest kasvab välja uus võsu, mis asendab kaotsiläinud osa.

Okaste arv kimbus on üks männiliike eristav tunnus. Okaste arvu järgi eristuvad

1) viieokkalised männid (sealhulgas alamperekond Strobus), näiteks
valge mänd
alpi seedermänd

2) kolmeokkalised männid, näiteks
pigimänd 
kollane mänd

3) kaheokkalised männid on enamik alamperekonna Pinus liike, näiteks
must mänd
harilik mänd
mägimänd
hall mänd
keerdmänd

Käbid
Männid on enamjaolt ühekojalised – isas- ja emaskäbid on samal puul. Mõned liigid on siiski subdiöötsilised – ühel puul on valdavalt ühest soost käbid. Sageli on see, kas männil on isas- või emaskäbid, seotud ka kasvutingimustega. Näiteks kehvades valgustingimustes kasvaval harilikul männil arenevad valdavalt isasõied, kuna nende kasvatamine nõuab vähem energiat.

Isaskäbid on väikesed, tavaliselt 1–5 cm pikkused. Need on puu küljes tavaliselt kevadel, mõnel liigil ka sügisel lühikest aega ning kukuvad alla, niipea kui need on tolmelnud.

Emaskäbidel läheb pärast tolmlemist tavaliselt 1,5–3 aastat küpsemiseks. Viljastumine toimub aasta peale küpsemist. Igal käbil on palju kattesoomuseid, mis paiknevad spiraalselt. Iga viljakandva soomuse küljes on kaks seemet. Käbi aluse ja tipu juures paiknevad soomused on väikesed ja ilma seemneteta. Seemned on enamasti väikesed ja tiivulised ning neid kannab laiali tuul, kuid mõnel liigil on need suuremad ja ühe jäänuktiivaga või üldse tiivata pähklikesed. Lisaks tuulele kannavad seemneid laiali linnud ja pisiimetajad. Küpsed käbid enamasti avanevad ja lasevad seemned välja, kuid mõnel liigil, mille seemneid kannavad laiali linnud, näiteks valgetüveline seedermänd, tulevad seemned välja alles siis, kui lind käbi katki teeb. On ka selliseid mände, näiteks keerdmänd ja hall mänd, mille seemned on käbis varjul, kuni metsatulekahju puu hävitab. Siis vabaneb tohutu hulk seemneid, et põlenud maa taasasustada.

Käbid on kas tünnikujulised (püramiidjad või ümarad) või väga saledad ja banaanikujulised.

Ökoloogia
vasakul|pisi|Üraskid (Dendroctonus ponderosae) on hävitanud need keerdmännid Kanadas
Männid kasvavad hästi happelistel, mõned ka lubjarikastel muldadel, kuid enamik männiliike on  mullaviljakuse suhtes siiski vähenõudlikud. Samuti taluvad paljud männiliigid põuda ning kuiva ja liivast pinnast.

Üksikud männiliigid, näiteks pigimänd, ajavad pärast metsatulekahjusid võrseid (annavad kännuvõsusid). Mõned männiliigid, näiteks piiskopimänd, vajavad efektiivseks uuenemiseks metsatulekahjusid ning aladel, kus metsatulekahjudega võideldakse, nende populatsioon aeglaselt väheneb.

Mitmed liigid on kohastunud mägedes ja põhjapiirkondades esinevate ekstreemsete kasvutingimustega. Nende seas on kääbus-seedermänd, mis kasvab igikeltsal ja katab hiigelalasid Ida-Siberis, mägimänd, valgetüveline seedermänd ning rühma Balfourianae liigid ohteline mänd, igimänd ja Balfouri mänd.

Rühm Cembroides, kuhu kuuluvad pähklimänd, üheokkaline mänd, neljaokkaline mänd ja teised liigid, ning hulk muid mände, sealhulgas kreeta mänd, on eriti hästi kohastunud kuuma ja kuiva poolkõrbekliimaga.

Mändide seemneid söövad tavaliselt linnud ja oravad. Mõned linnud, sealhulgas mänsak, kašmiiri mänsak ja männi-sininäär, on tähtsad männiseemnete uutele aladele levitajad.

Männiokkaid söövad mõned liblikalised, sealhulgas Thaumetopoea pityocampa, Bupalus piniaria, Panolis flammea ja Odontopera bidentata, samuti pidevkehaliste perekond Neodiprion.

Klassifikatsioon
Männid jaotatakse käbide, seemnete ja lehtede tunnuste järgi järgmiseks kolmeks alamperekonnaks:
 alamperekond Strobus: käbisoomus ilma sidemeta, jämetipp terminaalne, seemnetiivad ühinenud, üks kinnine juhtkimp lehe kohta;
 alamperekond Ducampopinus: käbisoomus ilma sidemeta, jämetipp dorsaalne, seemnetiivad liigendunud, üks kinnine juhtkimp lehe kohta;
 alamperekond Pinus: käbisoomus sidemega, jämetipp dorsaalne, seemnetiivad liigendunud, kaks kinnist juhtkimpu lehe kohta.

Alamperekond Ducampopinus on mitmes suhtes kahe ülejäänud alamperekonna vahepealne ja võib olla nende esivanem. Paljudes klassifikatsioonides paigutatakse see alamperekonna Strobus alla, kuid samahästi võiks selle paigutada alamperekonna Pinus alla, nagu California botaanik John Gill Lemmon 1888. aastal tegigi. Et ta kummagi alamperekonna alla hästi ei sobi, on teda siiski parem pidada omaette alamperekonnaks.

Kuna käbide, käbisoomuste, seemnete, lehekimpude ja -tuppede välisehitus on hästi teada, on mändide klassifikatsioon arusaadav ning seega on tavaliselt võimalik üldise välimuse järgi hõlpsalt kindlaks teha, millisesse alamperekonda isend kuulub.

Eestikeelse nimetusega männiliikide loend
<tr valign=top><td>
aleppo mänd (Pinus halepensis)
alpi seedermänd (Pinus cembra)
arisoona mänd (Pinus arizonica)
Balfouri mänd (Pinus balfouriana)
Bunge mänd (Pinus bungeana)
Coulteri mänd (Pinus coulteri) 
eldari mänd (Pinus brutia ssp. eldarica või Pinus eldarica)
Elliotti mänd (Pinus elliottii)
Engelmanni mänd (Pinus engelmannii)
Gerardi mänd (Pinus gerardiana) 
guatemaala mänd (Pinus ayacahuite)
hall mänd (Pinus banksiana)
harilik mänd (Pinus sylvestris, Pinus silvestris)
helmemänd (Pinus succinifera) 
hiina seedermänd (Pinus armandii)
honduurase mänd (Pinus oocarpa)
igimänd (Pinus longaeva)
jaapani mänd (Pinus parviflora)
Jeffrey mänd (Pinus jeffreyi)
jünnani mänd (Pinus squamata)
kaljumänd (Pinus flexilis)  
kalmumänd (Pinus densiflora, Pinus funebris)
kanaari mänd (Pinus canariensis)
kariibi mänd (Pinus caribaea)
keerdmänd (Pinus contorta, Pinus murrayana)
khasi mänd (Pinus kesiya)
kiirjas mänd (Pinus radiata)
kollane mänd (Pinus ponderosa)
konksmänd (Pinus uncinata)
korea seedermänd (Pinus koraiensis) 
kreeta mänd (Pinus brutia)
Krempfi mänd (Pinus krempfii)
krimmi mänd (Pinus nigra spp. pallasiana või Pinus pallasiana)
kääbus-seedermänd (Pinus pumila)
laiuv mänd (Pinus patula)
lamedavõraline mänd (Pinus tabuliformis)
liivmänd (Pinus clausa)
läänemänd (Pinus monticola)
Massoni mänd (Pinus massoniana, Pinus sinensis)
merimänd (Pinus pinaster ehk Pinus maritima)
<td>
Merkuse mänd (Pinus merkusii)
Montezuma mänd (Pinus montezumae)
must mänd (Pinus nigra, Pinus laricio)
mägimänd (Pinus mugo, Pinus montana)
naastuline mänd (Pinus attenuata)
neljaokkaline mänd (Pinus quadrifolia) 
Nelsoni mänd (Pinus nelsonii)   
ohteline mänd (Pinus aristata)
pigimänd (Pinus rigida)
piinia ehk itaalia mänd (Pinus pinea) 
piiskopimänd (Pinus muricata)
pikaokkaline mänd (Pinus palustris)
pisarmänd (Pinus wallichiana, Pinus griffithii)
pitsunda mänd (Pinus pithyusa)
potosi mänd (Pinus culminicola)
põhjamehhiko mänd ehk tšiuaava mänd (Pinus leiophylla ssp. chihuahana või Pinus chihuahana)
pähklimänd (Pinus cembroides)
rippokkane mänd (Pinus lumholtzii)
Roxburghi mänd (Pinus roxburghii)
rumeelia mänd (Pinus peuce)
Rzedowski mänd (Pinus rzedowskii)
Sabine'i mänd (Pinus sabiniana)
Schwerini mänd (Pinus × schwerinii, Pinus strobus × Pinus wallichiana) 
siberi seedermänd (Pinus cembra ssp. sibirica või Pinus sibirica)
siilmänd (Pinus echinata)
sile mänd (Pinus glabra)
soomusmänd (Pinus heldreichii või Pinus heldreichii f. leucodermis)
suhkrumänd (Pinus lambertiana)
Thunbergi mänd (Pinus thunbergiana, Pinus thunbergii)
torkav mänd (Pinus pungens)
Torrey mänd (Pinus torreyana)
tõrvikumänd (Pinus taeda)
vaigumänd (Pinus resinosa)
valge mänd (Pinus strobus, Strobus weymouthiana) 
valgekooreline mänd (Pinus leucodermis)
valgetüveline seedermänd (Pinus albicaulis)
valkjas mänd (Pinus strobiformis)
vietnami mänd (Pinus dalatensis)
virgiinia mänd (Pinus virginiana)
üheokkaline mänd (Pinus monophylla)

Männiliikide loend piirkondade järgi
Vana Maailm
pisi|Piinia (Pinus pinea)
Euroopa ja Vahemere maade männiliigid (mõne liigi levila ulatub Aasiasse)
<tr valign=top><td> 
 Pinus brutia (kreeta mänd)
 Pinus canariensis (kanaari mänd)
 Pinus cembra (alpi seedermänd)
 Pinus halepensis (süüria mänd)
 Pinus heldreichii (soomusmänd)
 Pinus mugo (mägimänd)
<td>
 Pinus nigra (must mänd)
 Pinus peuce (rumeelia mänd või makedoonia mänd)
 Pinus pinaster (merimänd) 
 Pinus pinea (piinia ehk itaalia mänd)
 Pinus sylvestris (harilik mänd)

Aasia männiliigid
<tr valign=top><td>
 Pinus amamiana
 Pinus armandii (hiina seedermänd)
 Pinus bhutanica
 Pinus bungeana (Bunge mänd)
 Pinus dalatensis
 Pinus densata
 Pinus densiflora (kalmumänd)
 Pinus eremitana
 Pinus fenzeliana
 Pinus fragilissima
 Pinus gerardiana (Gerardi mänd)
 Pinus henryi
<td>
 Pinus hwangshanensis
 Pinus kesiya
 Pinus koraiensis (korea seedermänd)
 Pinus krempfii (Krempfi mänd)
 Pinus latteri
 Pinus luchuensis
 Pinus massoniana (Massoni mänd)
 Pinus merkusii
 Pinus morrisonicola
 Pinus orthophylla
 Pinus parviflora (jaapani mänd)
 Pinus pumila (kääbus-seedermänd)
<td>
 Pinus roxburghii (Roxburghi mänd)
 Pinus sibirica (siberi seedermänd)
 Pinus squamata 
 Pinus tabuliformis 
 Pinus taiwanensis 
 Pinus thunbergii (Thunbergi mänd)
 Pinus uyematsui 
 Pinus wallichiana (pisarmänd)
 Pinus wangii (Pinus kwangtungensis)
 Pinus yunnanensis

Uus Maailm 
pisi|Pinus albicaulis (valgetüveline seedermänd)
Kanada ja USA, välja arvatud Mehhiko piiri äärsed alad
<tr valign=top><td>
 Pinus albicaulis (valgetüveline seedermänd)
 Pinus aristata (ohteline mänd)
 Pinus attenuata (naastuline mänd)
 Pinus balfouriana (Balfouri mänd)
 Pinus banksiana (hall mänd)
 Pinus clausa (liivmänd)
 Pinus contorta (keerdmänd)
 Pinus coulteri (Coulteri mänd)
 Pinus echinata (siilmänd)
 Pinus edulis (kaljumägede mänd ehk pinjon)
 Pinus elliottii (Elliotti mänd)
<td>
 Pinus flexilis (kalju-seedermänd)
 Pinus glabra (sile mänd)
 Pinus jeffreyi (Jeffrey mänd)
 Pinus lambertiana (suhkrumänd)
 Pinus longaeva (igimänd)
 Pinus monophylla (üheokkaline mänd)
 Pinus monticola (läänemänd)
 Pinus muricata (piiskopimänd)
 Pinus palustris (pikaokkaline mänd)
 Pinus ponderosa (Pinus washoensis; kollane mänd)
 Pinus pungens (torkav mänd)
<td>
 Pinus radiata (kiirjas mänd)
 Pinus reflexa 
 Pinus remota 
 Pinus resinosa (vaigumänd)
 Pinus rigida (pigimänd)
 Pinus sabineana (Pinus sabiniana; Sabine'i mänd
 Pinus serotina 
 Pinus strobus (valge mänd)
 Pinus taeda (tõrvikumänd)
 Pinus torreyana (Torrey mänd)
 Pinus virginiana (Virginia mänd)

Lõuna-Arizona ja New Mexico, Mehhiko, Kesk-Ameerika (kus kasvab väga palju haruldasi ja reliktseid männiliike, millest mõnda on säilinud vaid üksikud isendid)
<tr valign=top><td>
 Pinus apulcensis
 Pinus arizonica (arisoona mänd)
 Pinus ayacahuite (guatemaala mänd)
 Pinus caribaea (kariibi mänd)
 Pinus cembroides (pähklimänd)
 Pinus chiapensis 
 Pinus cooperi
 Pinus cubensis
 Pinus culminicola
 Pinus devoniana (Pinus michoacana)
 Pinus durangensis
 Pinus engelmannii (Engelmanni mänd)
 Pinus estevezii
 Pinus gordoniana (Pinus douglasiana)
<td>
 Pinus greggii
 Pinus hartwegii
 Pinus herrerae
 Pinus hondurensis (või Pinus caribaea var. hondurensis)
 Pinus jaliscana
 Pinus johannis
 Pinus lawsonii
 Pinus leiophylla (tšihuahaana mänd)
 Pinus lumholtzii
 Pinus maximartinezii
 Pinus maximinoi (Pinus tenuifolia)
 Pinus montezumae (Montezuma mänd)
 Pinus nelsonii (Nelsoni mänd)
 Pinus occidentalis
<td>
 Pinus oocarpa
 Pinus orizabensis  
 Pinus patula 
 Pinus pinceana 
 Pinus praetermissa 
 Pinus pringlei 
 Pinus pseudostrobus 
 Pinus quadrifolia (neljaokkaline mänd)
 Pinus rzedowskii 
 Pinus strobiformis (valkjas mänd)
 Pinus tecunumanii 
 Pinus teocote 
 Pinus tropicalis

 Välislingid 

M. Diekmann, J. R. Sutherland, D. C. Nowell, F. J. Morales, G. Allard, Pinus Spp, FAO/IPGRI Technical Guidelines for the Safe Movement of Germplasm, No 21, Google'i raamatu veebiversioon (vaadatud 08.02.2014) (inglise keeles)

Kategooria:Männilised