Madalmaade Kuningriik

Madalmaade Kuningriik (Koninkrijk der Nederlanden), lühendnimega Holland või Madalmaad, on suveräänne riik, mis eksisteerib alates 1815. aastast ja mille koosseisus eristatakse alates 2010. aastast nelja maad: Holland, Aruba, Curaçao ja Sint Maarten. Need maad on nominaalselt kuningriigi võrdõiguslikud osad, kuid nende riigiõiguslik staatus on erinev. Kariibi mere piirkonna riigid on Madalmaade Kuningriigi statuudi (mis on alates 1954. aastast kuningriigi alusdokument) järgi autonoomsed, kuid osalevad ka statuudis sätestatud kuningriigi asjade üle otsustamises, kui need asjad puudutavad neid piirkondi.

Kuningriiki valitsevad institutsioonid, mis on nimetatud statuudis ja sätestatud Madalmaade Kuningriigi põhiseaduses (Hollandi põhiseaduses). Hollandi valitsemisel kehtivad põhiseaduse sätted. Põhiseadus on statuudist vanem ning oli kuni 1954. aastani kuningriigi alusdokument. Põhiseadus on praegugi (statuudi artikli 5 järgi) dokument, mis reguleerib statuudis nimetatud kuningriigi institutsioonide tegevust, välja arvatud asjus, mis puudutavad või loetakse puudutavaks Arubat, Sint Maartenit või Curaçaod.

Seepärast esineb neljast maast ainsana nii sise- kui ka välisasjades Madalmaade Kuningriigi nimel Holland, jurisdiktsioon, kus põhiseadus määrab riigikorra. Sellise ainulaadse põhikorra tõttu peetakse Madalmaade Kuningriiki föderalismi tunnustega ühenduseks.
C.A.J.M. Kortmann. Constitutioneel Recht, lk 33: "Madalmaade konstitutsioonilise õiguse neljas allikas on Madalmaade Kuningriigi statuut. [...] Seda võib käsitada föderatsiooni tunnustega koostööühenduse põhiseadusena. [...] Normide hierarhias on statuut põhiseadusest kõrgemal. Nimelt järgib põhiseadus statuudi artikli 5 lõike 2 kohaselt statuudi sätteid järgima."L. Prakke, C.A.J.M. Kortmann (toim). Het staatsrecht van de landen van de Europese Unie, lk 561–562: "Madalmaade Kuningriik on föderalismi tunnustega ühendus Hollandi ("Riik Euroopas"), Curaçao, Sint Maarteni ja Aruba vahel. [...] Riigi osad ("maad") on autonoomsed; igaühell neist on oma põhikord. [...] Konstitutsioonilise õiguse kõrgeimad allikad on 1954. aasta Madalmaade Kuningriigi statuut ning mõned inimõigusi käsitlevad rahvusvahelised lepingud." Arubal, Curaçaol ja Sint Maartenil on igaühel oma põhikord. Suhetes on raskuspunkt nii tegelikkuses kui ka õiguslikult Hollandil, täpsemalt põhiseaduslikel institutsioonidel.K. J. Kraan. Koninkrijk der Nederlanden. – L. Prakke, C. A. J. M. Kortmann (toim). Het Staatsrecht van de landen van de Europese Unie, lk 561–562. Madalmaade Kuningriigi statuut 28. oktoobrist 1954 on kuningriigi kõrgeim konstitutsioon.C. A. J. M. Kortmann, P. P. T. Bovend'Eert. Inleiding constitutioneel recht, lk 166–167.

Aastatel 1954–1975 oli ka Suriname autonoomse maana Madalmaade Kuningriigi koosseisus. Hollandi Antillid olid autonoomne maa aastatel 1954. aastast kuni selle likvideerimiseni 2010. aastal.

Madalmaade Kuningriigi riigipea on Madalmaade kuningas. Madalmaade Kuningriik, mis on föderatiivne monarhia, erineb Euroopa maast Hollandist, mis on detsentraliseeritud unitaarriik. Mõlema valitsemisviis on konstitutsiooniline monarhia. 

pisi|Madalmaade kuningas Willem-Alexander Claus George Ferdinand van Oranje-Nassau

Ajalugu

 Eellugu 
Enne Madalmaade Kuningriigi moodustamist oli sel  eellane Hollandi Kuningriigi näol. Keiser Napoleon I rajas selle riigi 1806. aastal Bataavia Vabariigi põhjal ja määras Hollandi kuningaks oma venna Louis Bonaparte'i. Bataavia rahvas reageeris vabariigi lõppemisele ja esimesele Hollandi kuningale pärast 16. sajandit leigelt.Remieg Aerts. Een staat in verbouwing: Van republiek naar constitutioneel koninkrijk 1780-1848. Remieg Aerts jt (toim), Land van kleine gebaren: Een politieke geschiedenis van Nederland 1780-1990, 7. trükk, Nijmegen/Amsterdam 2010, lk 11–95, siin lk 48. Louis ajas kuningriigis Napoleoni tsentraliseerimis- ja ühtsustamispoliitikat, kuid Napoleon otsustas 1810 siiski kuningriigi Prantsusmaaga liita (vt Holland Prantsusmaa koosseisus).Aerts, Een staat in verbouwing, 1780-1848, lk 51. Hollandi Kuningriik Madalmaade Kuningriigi oluline eelkäija.Ido de Haan. Een nieuwe staat. – Ido de Haan. Een nieuwe staat: Het begin van het Koninkrijk der Nederlanden, 2. trükk, Amsterdam 2014, lk 9–34, siin lk 23.

 Ühendatud kuningriigi kujunemine 
Aastatel 1810–1813 kuulus Holland Prantsuse esimene keisririigi
koosseisu. Pärast Napoleoni kaotust Leipzigi lahingus ei saanud koalitsioonivägede edasitungi enam peatada. 15. novembril 1813 tõmbusid Prantsuse väed Amsterdamist tagasi Utrechti ning 17. novembril andis Haagis 1813. aasta triumviraat välja deklaratsiooni, mis algas sõnadega: "Elagu Oranje! Holland on vaba. (...) Kõik notaablid tulevad valitsusse. Valitsus kuulutab printsi kõrgeimaks võimuks." 30. novembril saabus Hollandisse Oranje-Nassau prints Willem Frederik ning 2. detsembril võttis ta vastu suveräänsuse, "tagades tarka konstitutsiooni".Ido de Haan. Een nieuwe staat, 17.

Esialgu oli jutt üksnes nn Põhja-Madalmaadest (Hollandi Vabariigi alast). Willem I-l koos Gijsbert Karel van Hogendorpiga oli ambitsioon luua suur kuningriik. Nad soovisid riigiga liita Lõuna-Madalmaad koos Luksemburgi hertsogiriigiga ning Reini, Maasi ja Moseli vahelise alaga. Britid toetasid Oranje vürsti ambitsioone, kuid nende teostamine sõltus teistest suurriikidest.Jeroen Koch. Koning Willem I: 1772-1843,  Amsterdam 2013, lk 269–270. 21. juunil 1814 nõustusid liitlasriigid Londoni kaheksa artikliga, millega Lõuna- ja Põhja-Madalmaad ühendati.Ido de Haan. 
Een nieuwe staat, lk 21. Poolteist kuud hiljem, 1. augustil 1814, võttis Willem I vastu suveräänsuse Lõuna-Madalmaade üle, olles saanud selleks heakskiidu Euroopa suurriikidelt.Friso Wielenga. Geschiedenis van Nederland, 2014, lk 212. 16. märtsil 1815 võttis vürst endale Madalmaade kuninga tiitli. Sellega oli Madalmaade Kuningriik sündinud. 

1816. aastal said pärast läbirääkimisi Madalmaade kuningriigi ja Preisi kuningriigi vahel Madalmaade kuningriigi osaks Preisimaale kuulunud Kleve hertsogkonna eksklaavid Liemersis ja Over-Betuwes. Viimased läbirääkimised Preisimaa ja Madalmaade vaheliste piiride üle peeti 1817. aastal.

Madalmaade Kuningriik moodustati Viini kongressi tulemusel ning riiki asus valitsema Oranje-Nassau dünastia. Kuningriigi moodustamisel 1815. aastal koosnes ta praegusest Hollandist, Belgiast ja Luksemburgist (nn Madalmaade ühendkuningriik). Suriname (Hollandi Guajaana) ja Hollandi Antillid olid sel ajal Kuningriigi kolooniate (nn Hollandi kolooniate) seas.

Belgia revolutsioon ja Luksemburg
1830. aastal lõi Belgia Belgia revolutsiooni tulemusel Madalmaade Kuningriigist lahku.Friso Wielenga. Geschiedenis van Nederland, 2014, lk 215. Madalmaade kuningriik tunnustas Belgia iseseisvust. Osa Luksemburgi suurhertsogkonnast jäi 1890. aastani iseseisva riigina personaaluniooni Hollandiga. See osa Limburgi provintsist, mis jäi Madalmaade kuningriigile, sai Limburgi hertsogkonnana Saksa Liidus personaalunioonis Hollandiga sarnase staatuse, nagu varem oli olnud Luksemburgil. Selle kompenseerida Saksa Liidule need Luksemburgi suurhertsogkonna alad, mis olid läinud Belgiale.
Maastrichti ja Venlo jäid Saksa Liidust välja, kuigi kuulusid Limburgi hertsogkonna koosseisu. Limburgi hertsogkonna eristaatus lõppes 1867. aastal, kui Saksa Liit likvideeriti. Sestsaadik on Limburgi provints
olnud tavaline Hollandi provints, kuigi kuningas kandis 1890. aastani Limburgi hertsogi tiitlit.  

 Koloniaalriik 
Madalmaade Kuningriigil olid kolooniad teistes maailmajagudes. Need olid Hollandi India, Suriname, Curaçao ja Sõltlasalad ning väikesed alad Lääne-Aafrikas (kuni 1872. aastani). 1922. aastal eemaldati põhiseadusest kõik viited kolooniatele ning edaspidi hakati rääkima ülemereriigiosadest (overzeese rijksdelen). Uus artikkel 1 sätestas, et Madalmaade Kuningriik koosneb Hollandi põhialast, Hollandi Indiast, Surinamest ja Curaçaost. Sellega kasutati nime  Nederland 'Holland' esmakordselt selle territooriumi kohta, mida varem oli enamasti tähistatud väljendiga "(kuning)riik Euroopas". Riigiosad ei olnud võrdõiguslikud. Põhiseaduse artikkel 2 jättis ülemereterritooriumid suures osas riigikorraldusest välja ("Põhiseadus on siduv üksnes Riigile Euroopas, kui sellest ei tulene vastupidine."). Hollandit valitses kuningriik otseselt, mistõttu "Holland" (Nederlands) ja "Madalmaade Kuningriik" jäid igapäevaelus sünonüümideks. Ülemereriigiosade valitsemine oli reguleeritud kolme konstitutsioonilise seadusega, mis andsid endiselt laialdased volitused kubernerile (või kindralkubernerile); esindusorganitel oli peamiselt nõuandev roll.

 Lähiajalugu 

Teise maailmasõja käigus ründas Saksamaa Hollandit 10. mail 1940 Hollandit ja okupeeris selle peagi (Saksamaa sissetung Hollandisse). Mõni päev pärast sissetungi algust  läks kuninganna Wilhelmina koos kogu kuningliku perekonnaga laevaga Hoek van Hollandist Londonisse (vt Kuninganna Wilhelmina Teise maailmasõja ajal).Friso Wielenga. Geschiedenis van Nederland, 2014, lk 311.
Wilhelmina jäi Londonisse koos Hollandi eksiilvalitsusega, mille ministritest oli enamik   samal päeval Londonisse tulnud. Parlamenti seal ei olnud. Kroonprintsess Juliana ning tema tütred Beatrix ja Irene läksid kuu aega hiljem edasi Kanadasse.

Jaanuaris 1942 okupeeris Jaapan Hollandi India (Jaapani okupatsioon Hollandi Indias).

1944. aasta sügisel vabastasid Briti, Ameerika Ühendriikide, Kanada ja Poola väed Hollandi lõunaosa Saksa okupatsiooni alt. 5. mail 1945 Saksa väed alistusid ning kogu Madalmaade Kuningriigi Euroopa- osa oli Saksa okupatsiooni alt vabastatud (esialgu ainult paberil; vt Hollandi vabastamine Saksa okupatsiooni alt). Grusiinide ülestõusu tõttu Texeli saarel jätkusid seal ägedad lahingud. Texel vabastati lõplikult alles 20. mail 1945. See  oli viimane Euroopa osa, mis Saksa okupatsiooni alt vabanes. Hollandi India oli siis veel Jaapani  okupatsiooni all. Jaapan alistus 15. augustil 1945.

Pärast Teist maailmasõda kiirenes dekoloniseerimine märgatavalt. Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni ja Ameerika Ühendriikide survel pidi Madalmaade Kuningriik nõustuma Indoneesia iseseisvumisega. Aasias jäi Madalmaade Kuningriigile ainult Hollandi Uus-Guinea.

1954. aastal lõpetati koloniaalsuhe Holland, Suriname ja Hollandi Antillide vahel Madalmaade Kuningriigi statuudi jõustumisega. Suriname ja Hollandi Antillid said kumbki maa staatuse ning muu hulgas autonoomia siseasjades.C. A. J. M. Kortmann, P. P. T. Bovend'Eert. Inleiding constitutioneel recht, lk 165–167.

Hollandi Uus-Guinea jäeti statuudi alt välja. See kujunes Madalmaade Kuningriigi ülemereterritooriumiks, kuigi pärast statuudi jõustumist kuulus selle Hollandi pädevusse. 1956. aastal sätestati see praktika põhiseaduses artikli 2 uue, kolmanda lõikega: "Hollandi Uus-Guinea riigikorraldus sätestatakse seadusega." See seadus oli "Uus-Guinea halduskorraldus". 1962. aastal läks Hollandi Uus-Guinea ÜRO Ajutise Täitevvõimu kontrolli alla ning 1963. aastal anti see Indoneesia võimu alla.

1975. aastal lahkus Suriname kuningriigi koosseisust ja sellest sai iseseisev vabariik. 1986. aastal sai Aruba, mis seni oli kuulunud Hollandi Antillide koosseisu, eraldi staatuse (status aparte) ning sellest sai omaette maa Madalmaade Kuningriigi koosseisus. Aastatel 1986–2010 koosnes Madalmaade Kuningriik kolmest maast: Holland, Hollandi Antillid ja Aruba. 10. oktoobril 2010 kaotati Hollandi Antillid kui Madalmaade Kuningriigi maa ning Curaçao ja Sint Maarten said autonoomseteks maadeks Madalmaade Kuningriigi koosseisus. Bonaire, Sint Eustatius ja Saba (Kariibi Holland ehk BES-saared), said igaüks avaliku kehandi (erivalla) staatuse Hollandi koosseisus.

Riigikord
Madalmaade Kuningriigi põhiseadus ja maade konstitutsioonid ei või olla vastuolus Madalmaade Kuningriigi statuudiga. Hollandi riigikord on sätestatud Madalmaade Kuningriigi põhiseaduses; veel on olemas Aruba konstitutsioon (1985), Curaçao konstitutsioon (2010) ja Sint Maarteni konstitutsioon (2010). Madalmaade Kuningriigi põhiseaduses sätestatakse ka need kuningriigi organid, mida nimetab statuut, kusjuures statuut täiendab põhiseadust nendes kuningriigi asjades, mis puudutavad Arubat, Curaçaod ja/või Sint Maartenit. Nii statuut kui ka põhiseadus annavad suuna kuningriigi kui terviku riigikorrale, 
statuut kuningriigi asjades, mis puudutavad otseselt kuningriigi maid Arubat, Curaçaod ja/või Sint Maartenit, põhiseadus kehtib kõigis muudes olukordades, välja arvatud need, mis on reguleeritud Aruba, Curaçao ja/või Sint Maarteni konstitutsiooniga.

Statuut nimetab institutsioonid, mis kuningriigil on. Nimetatud on muu hulgas Madalmaade Kuningriigi Kroon, Madalmaade Kuningriikide Ministrite Nõukogu, Madalmaade Kuningriigi Riiginõukogu ja kuningriigi seadusandlik võim. Et need kõik on  statuudi artikli 5 lõike 1 kohaselt reguleeritud põhiseaduses ning põhiseadus rakendab neid  ka Hollandi valitsemisel, ei ole õige pidada kuningriiki liitriigiks. Kuningriigi institutsioonid on (statuudi art 5 lg 1 järgi) needsamad institutsioonid, mida tunneb põhiseadus, kusjuures statuut näeb teatud olukordades ette koosseisu täiendusi, nimelt statuudis nimetatud kuningriigi asjades, mis puudutavad Arubat, Curaçaod ja/või Sint Maartenit. Kui tegu on kuningriigi asjadega, mis ei puuduta Curaçaod, Sint Maartenit ega Arubat, esineb Holland, põhiseaduse alusel valitsetav jurisdiktsioon, vastavalt põhiseaduses sätestatule nii sise- kui ka välisasjades iseseisvalt Madalmaade Kuningriigi nimel, ilma et seejuures rakendataks statuudi sätteid. Kolm ülejäänud maad seda teha ei saa, ka mitte asjade puhul, mis puudutavad kuningriiki, kuid ei puuduta Hollandit, ning nad on sellisel juhul "seotud" statuudis kirjeldatud protseduuridega (vt statuudi selgitavat memorandumit, mis on aprillis 1955 esitatud ÜRO peasekretärile).

See, et valiti just see mudel, on igati mõistetav, arvestades suuri erinevusi Hollandi ja kolme ülejäänud maa vahel. Juba ainuüksi rahvaarvu ja majandusliku kaalu erinevuse tõttu peeti Hollandi ülekaalu õigustatuks. Sellepärast ei lähtu statuut mitte nelja maa võrdsusest, vaid nende võrdväärsusest.C. A. J .M. Kortmann, P. P. T. Bovend'Eert. Inleiding constitutioneel recht, lk 167.

Holland on Euroopa Liidu täisliige, kuningriigi osad  Kariibi mere piirkonnas on Euroopa Liiduga on üksnes assotsieerunud alad (ülemeremaad ja -territooriumid). Aruba, Bonaire, Curaçao, Saba, Sint Eustatius ja Sint Maarten ei ole Euroopa Liidu territooriumi osad, kuid nende elanikud on Euroopa Liidu kodanikud.

Madalmaade Kuningriigi statuudis 
saab teha parandusi ainult juhul, kui kõik kuningriigi riigid on sellega nõus.

 Kuningriigi asjad
Kui statuudis ei ole mujal teisiti sätestatud, on kuningriigi asjad kuningriigi sõltumatuse tagamine ja kuningriigi kaitsmine, välissuhted, Madalmaade Kuningriigi kodakondsus, rüütliordude reguleerimine,  ning kuningriigi lipu ja vapi reguleerimine, laevade riikliku kuuluvuse reguleerimine ning nõuete kehtestamine kuningriigi merelaevade, välja arvatud purjelaevade navigatsioonile, järelevalve  Madalmaade Kuningriigi kodanike riiki lubamise ja riigist väljasaatmise üldiste eeskirjade ning välismaalaste riiki lubamise ja riigist väljasaatmise, samuti väljaandmise üldiste tingimuste üle. Lisaks võidakse vastastikusel kokkuleppel kuulutada kuningriigi asjadeks muid valdkondi.

Statuudi artikkel 43 sätestab lisaks, et põhiliste inimõiguste ja vabaduste, õiguskindluse ning hea valitsemise tagamine on kuningriigi asi. Kuningriigi asjad, mis ei puuduta otseselt Arubat, Curaçaod ja/või Sint Maartenit, korraldatakse põhiseaduse sätete kohaselt (ja seega faktiliseit Hollandi poolt).

Madalmaade kuningas

Madalmaade Kuningriigi pärilik kuningas on Kuningriigi riigipea ja valitseb nii kuningriigi kui ka üksikute maade üle. Arubal, Curaçaol ja Sint Maartenil esindab kuningat kui kuningriigi riigipead tema valitsemisvõimu teostamisel kuberner vastavas riigis.

 Madalmaade Kuningriigi valitsus 

Madalmaade Kuningriigi valitsus on kaas­seadusandja ja vastutab kuningriigi valitsemise eest. Statuudi artikli 5 lõike 1 kohaselt on selle korraldus reguleeritud põhiseadusega ning selle täiendustega statuudis nende kuningriigi asjade osas, mis puudutavad või peetakse puudutavaks Arubat, Curaçaod ja/või Sint Maartenit. Kuningriigi valitsuse täpse koosseisu osas on kirjanduses lahkarvamused.
Mõned autorid leiavad, et kuningriigi valitsus koosneb Hollandi valitsusest (kuningas ja ministrid), millele lisanduvad Aruba, Curaçao ja Sint Maarteni volitatud ministrid. Teiste sõnadega, kuningriigi valitsuse moodustavad kuningas ja kuningriigi ministrite nõukogu. See lähtub analoogiast Hollandi olukorraga, kus valitsuse moodustavad kuningas ja ministrite nõukogu.Vt nt: J. M. de Meij, I. C. van der Vlies. Inleiding tot het staatsrecht en het bestuursrecht, Deventer: Kluwer 2004, lk 213.</ref> 
Teised autorid on seisukohal, et volitatud ministrid kuuluvad küll kuningriigi ministrite nõukogusse, kuid ei ole valitsuse liikmed (või ei ole seda päriselt). Nii väidab Borman, et kuningriigi valitsus koosneb kuningast ja Kkuningriigi ministritest, st ministritest, kes on põhiseaduse alusel kuninga poolt ametisse nimetatud. Kuigi Aruba, Curaçao ja Sint Maarteni volitatud ministrid kuuluvad kuningriigi ministrite nõukogusse, ei ole nad kuningriigi ministrid ega kuulu seetõttu kuningriigi valitsuse koosseisu. Borman põhjendab seda muu hulgas asjaoluga, et volitatud ministrid ei ole poliitiliselt vastutavad generaalstaatide ees ega kanna ministrivastutust kuninga tegevuse eest. Seda kinnitab ka asjaolu, et volitatud minister ei kaasallkirjasta seadusi.<ref>C. Borman. Het Statuut voor het Koninkrijk, Deventer: Kluwer 2012, lk 91–92. Praktikas arutatakse ja otsustatakse valitsemispoliitika üle, kui tegemist on kuningriigi asjadega, mis puudutavad mõnda Kariibi mere maad, statuudis sätestatud korras kuningriigi ministrite nõukogus.

 Kuningriigi seadusandja 

Kuningriigi seadusandja on(Hollandi) ehk Generaalstaadid ja kuningriigi valitsus ühiselt. Statuudi artiklid 15, 16 ja 17 näevad siiski ette teatud osalemise võimaluse ka Aruba, Curaçao ja Sint Maarteni parlamendile (staatidele).

Täisväärtusliku kogu kuningriiki esindava parlamendi puudumist peavad mõned poliitikud tõsiseks demokraatiadefitsiidiks. 1997. aastal tegi Ernst Hirsch Ballin Esimeses Kojas ettepaneku luua kuningriigi parlament. 11. novembril 2009 avaldas komisjon "Demokraatiadefitsiit" aruande "Kiezen voor het Koninkrijk", mis käsitles otsustamise ja järelevalve demokraatlikku legitiimsust kkuningriigi tasandil.

Seadust, mille annab välja kuningriigi seadusandja vastavalt statuudile, nimetatakse kuningriigiseaduseks (rijkswet). Üks kuningriigiseaduse näide on Madalmaade Kuningriigi kodakondsuse kuningriigiseadus (Rijkswet op het Nederlanderschap). Aruba, Curaçao või Sint Maarteni volitatud ministril on õigus teha  Teisele Kojale (Tweede Kamer) ettepanek esitada kuningriigiseaduse eelnõu. Kuningriigiseaduse alusel võib kehtestada ka kuningriigi üldise haldusmääruse (algemene maatregel van rijksbestuur). 

 Madalmaade Kuningriigi Riiginõukogu 

Madalmaade Kuningriigi Riiginõukogu koosneb põhiseaduslikust (Hollandi) Riiginõukogust, mida on täiendatud kuninga poolt  Aruba, Curaçao ja Sint Maarteni nimel (vastava maa valitsuse taotlusel) nimetatud liikmetega.

Maad 
 Holland on detsentraliseeritud unitaarriik, mille valitsus koosneb kuningast ja (Hollandi) ministrite nõukogust. Rahvast esindavad Generaalstaadid, mis koosnevad esindajatekojast ja senaatoritekojast. Maa on jaotatud 12 provintsiks: Drenthe, Flevoland, Friisimaa, Gelderland, Groningeni provints, Limburgi provints, Lõuna-Holland, Overijssel, Põhja-Brabant, Põhja-Holland, Zeeland ja Utrechti provints. Provintsid on omakorda jaotatud valdadeks ja vesikondadeks (waterschap).
 Hollandi Antillid on mõningate föderatsiooni tunnustega detsentraliseeritud unitaarriik. Selle valitsus koosneb kuningast (keda esindab kuberner) ja (Antillide) ministrite nõukogust. Rahvast esindavad staadid (mis erinevad Hollandi provintside staatidest). Hollandi Antillid jagunevad viieks saarealaks: Bonaire, Curaçao, Saba, Sint-Eustatius ja Sint Maarten
 Aruba on tsentraliseeritud unitaarriik. Selle valitsus koosneb kuningast (keda esindab kuberner) ja (Aruba) ministrite nõukogust. Rahvast esindavad Aruba staadid.

Kavandatavad riigiõiguslikud reformid

Kuningriigi asjade praegune riigiõiguslik korraldus on viimastel aastatel osutunud ebarahuldavaks. Varsti revideeritakse Madalmaade Kuningriigi statuuti.

Et saada selget ettekujutust, mida on tarvis muuta, on kõigil ülemeresaartel korraldatud rahvahääletused. Juba 2000 teatas saareala Sint-Maarten soovist saada maa staatus (status aparte) nagu Aruba. 10. septembril 2004 hääletas 59,5% Bonaire valijatest Hollandi Antillide kaotamise poolt ja otsesidemete poolt Hollandiga. Saareala Saba hääletas samasuguste otsesuhete poolt Hollandiga 1. oktoobril 2004. Curaçao valijad hääletasid 8. aprillil 2005 status aparte poolt ja Sint-Eustatius samal päeval "uut laadi" (nieuwe stijl) Antillide poolt.

Et referendumite tulemused langesid peaaegu täielikult kokku töögrupi Bestuurlijke en Financiële verhoudingen Nederlandse Antillen (lühend BFV; 'Hollandi Antillide haldus- ja finantssuhted') ettepanekuga. See näeb ette, et Hollandi Antillid kui maa kaotatakse, saarealad Curaçao ja Sint-Maarten saavad maa staatuse ning Bonairest, Sabast ja Sint-Eustatiusest saavad nn kuningriigisaared. Ette on nähtud asutada ka tõeline kuningriigiparlament, mis hakkab kontrollima kuningriigi valitsust, kuningannat ja riigi ministrite nõukogu (kuningriigi ministrite nõukogu).

17. septembril 2005 pidas haldusreformiminister Alexander Pechtold tulevaste riigiõiguslike reformide üle nõu kõikide Hollandi Antillide saartega. Lepiti kokku, et juba 2005. aasta lõpul peetakse ümarlauanõupidamine (Ronde Tafel Conferentie, lühend RTC). Sellel pidi arutatama mitte ainult riigiõiguslikke reforme, vaid ka finantse, majandust, õigusjärelevalvet ja tõhusat haldust.

21. oktoobril 2005 sõlmiti pärast raskeid läbirääkimisi Hollandi ja Hollandi Antillide vahel põhijoonte lepe (Akkoord op Hoofdlijnen). Selles leppes on muuhulgas ette nähtud, et Hollandi Antillid peavad muutuma Hollandile finantsiliselt läbipaistvamaks.

Esimene ümarlauanõupidamine leidis aset 26. novembril 2005. Lepiti kokku, et Holland kustutab Hollandi Antillide võlad tingimusel, et Antillid tagavad tõhusa eelarve ja väldivad uusi võlgu. Uute riigiõiguslike suhete jõustumise esialgseks tähtajaks määrati juuli 2007, kuigi minister Pechtoldi arvates on see liiga vara. Uued nõupidamised peetakse märtsis 2006, juulis 2006 ja jaanuaris 2007. Lõppnõupidamist ei ole veel kavandatud.

Õigusemõistmine
pisi|200px|Madalmaade Kõrge Nõukogu (ülemkohtu) hoone
Hollandis arutatakse kohtuasju esimeses astmes 19 esimese astme kohtus (rechtbank). Otsuse saab edasi kaevata ühesse teise astme kohtutest (gerechtshof). Hollandi Antillidel ja Arubal on ühine kohus (hof van justitie), mis arutab kõiki kohtuasju esimeses ja teises astmes. Viie teise astme kohtu ning Hollandi Antillide ja Aruba ühise kohtu otsuseid saab kassatsiooni korras edasi kaevata Madalmaade Kõrgele Nõukogule (ülemkohtule). Kõrge Nõukogu otsused saavad õiguse allikaks kõigis kolmes Kuningriigi maas sõltumata sellest, millist maad kohtuasi puudutab.

Samasooliste abielu
Ei Hollandi Antillide ega Aruba tsiviilkoodeks ei tunnista samasooliste abielu. Kui Charlene Obuder ja Ester Lamers, kes abiellusid Rotterdamis, tahtsid Arubal registreerida oma abielu, said nad teada, et see pole Arubal võimalik. Nad kaebasid selle otsuse edasi kantonikohtunikule. Kohtunik juhindus oma otsuses Madalmaade Kuningriigi statuudi artiklist 40, mille kohaselt kõik "autentsed aktid" kehtivad kogu Kuningriigis. Abielu on kohtuniku arvates akt ning järelikult tuleb seda Arubal tunnustada. Aruba võimud kaebasid selle otsuse edasi. Ka Hollandi Antillide ja Aruba ühine kohus andis abielupaarile õiguse. Aruba valitsus teatas siiski kassatsioonikaebuse sisseandmisest.

Aruba Nõukogu (Raad van Advies) arvates tuleb Hollandis sõlmitud abielu era- ja tsiviilõiguslikult tunnustada, sest tegemist on Hollandis kehtiva abieluga. Aruba justiitsminister Croes ei kavatse samasooliste abielu tunnustada. Samal meelel on Antillide peaminister Ys.

Hollandi justiitsminister Donner küsis Madalmaade Kõrgelt Nõukogult mõiste "akt" (akte) definitsiooni. Ka Kõrge Nõukogu määratleb abielu aktina. Seega võib olla peaaegu kindel, et tulevikus hakatakse samasooliste abielu tunnustama ka Hollandi Antillidel, kuigi seal selliseid abielusid ei hakata sõlmima.

Curaçaol on varem esinenud samalaadne juhtum. Seal lükkas kohtunik paari nõudmise protseduurireeglite rikkumise tõttu tagasi. Sisuliselt ei ole samalaadset asja Hollandi Antillidel seni arutatud.

Elamaasumise lubamise reeglid
Nii Hollandi Antillid kui ka Aruba esitavad tingimusi Euroopa madalmaalastele, kes tahavad sinna elama asuda. Holland aga ei esita antilllastele ja arubalastele, kes tahavad sinna elama asuda, mingeid tingimusi, sest see pole juriidiliselt võimalik. Antilllased ja arubalased on Euroopa Liidu kodanikud ja neil on vaba sissepääs kõikidesse Euroopa Liidu liikmesriikidesse. Ei Antillid ega Aruba ei ole Euroopa Liidu liikmed, mistõttu neil pole kohustust Euroopa Liidu kodanikke sisse lasta.

Minister Rita Verdonk töötab alates 2005. aasta algusest välja reegleid, mis võimaldaksid Hollandi Antillidelt ja Arubalt pärit probleemsete noorukite tagasisaatmist. Aasta alguses kinnitasid ministrid Rita Verdonk ja Alexander Pechtold Generaalstaatide Teisele Kojale, et pole juriidilisi takistusi Hollandi Antillidelt ja Arubalt pärit probleemsete noorukite tagasisaatmiseks.

Probleemi olemus
Probleem seisneb selles, et on olemas Madalmaade kodakondsus (Nederlandse nationaliteit). Kuningriigi Madalmaalasuse seaduse (Rijkswet op het Nederlanderschap) järgi on antilllased ja arubalased madalmaalased (kodanikud). Holland ei saa neid kodakondsusest ilma jätta, sest tegemist ei ole Hollandi, vaid Madalmaade Kuningriigi kodakondsusega ning selleks on tarvis Hollandi Antillide ja Aruba nõusolekut.

Vastastikkus
Minister Rita Verdonk väidab siiski, et antilllasi maalt välja saata on juriidiliselt võimalik. Kui Hollandi Antillid ja Aruba esitavad sinna Hollandist elama asuda tahtjatele tingimusi, siis võib analoogiliselt käituda ka Holland.

Vaata ka
Hollandi kolooniad

Viited

Kategooria:Riigid