Tsunami

Tsunami (jaapani keeles 津波 'sadamalaine') ehk hiidlaine on maavärina, maalihke või vulkaanipurske tagajärjel tekkinud hiiglaslik merelaine.

Tsunamid on erakordselt ohtlikud, kuna nad tekivad meres ning seejärel liiguvad suurel kiirusel maismaa suunas, kus ilma eelhoiatuseta purustavad ja tapavad kõik oma teel. 1896. aasta Meiji-Sanriku maavärin on üks paljudest sellistest näidetest ajaloos.

Ka asteroidid ja mereäärsete kaljude varingud võivad tekitada hiidlaineid. Tsunamid jõuavad randa ja võivad tekitada suuri purustusi. Tsunami kõrgus võib ranna lähedal olla mitukümmend meetrit. Tsunami võib tungida kaugele (praktikas on ohtlik tsoon kuni 5 km) sisemaale ja hävitada kõik ettejääva. Tsunami tekitab ka järsu lühiajalise üleujutuse.

Kõige sagedamini esinevad tsunamid Vaikse ookeani rannikul ja Jaapani saarestikus. Selle põhjuseks on Vaikse ookeani tektooniline ebastabiilsus.

Hiidlaine laieneb keskmest ringikujuliselt. Laine kiirus sõltub otseselt vee sügavusest. Avamerel võib tsunami kiirus olla isegi 700 km/h, kuid ta on ohutu, sest laine on üsna madal. Madalasse vette jõudes aga laine aeglustub ning avamerelt kiirelt järele tulevate veevoolude mõjul muutub üha kõrgemaks. Ranniku ääres madalas vees surutakse veemassid kokku ja lained võivad kerkida mitmekümne meetri kõrguseks.

Kuigi lained liiguvad kiiresti, ei ilmu nad tänapäeval nii ootamatult kui maavärinad, sest seismilised lained, mis annavad märku maavärina toimumisest, levivad tsunamist oluliselt kiiremini. Hawaiil Honolulus asub tsunamijaam, kus registreeritakse kõik Vaikse ookeani piirkonnas toimunud maavärinad. Kui märgatakse maavärinat, mis võiks tsunami vallandada, hoiatatakse ohustatud piirkondade inimesi. Sealt teatatakse ka hiidlaine saabumise arvatav aeg. Inimesed kuulevad hoiatust raadiost. Nii jõuavad nad oma rannikul asuvatest majadest kõrgematele aladele varjuda. See kõik peab siiski kiiresti toimuma. Vaikse ookeani põhjaosas tekkinud hiidlainel kulus kõigest viis tundi, et Vaikse ookeani keskel asuvale Hawaiile jõuda. Seal, 3300 km kaugusel maavärina epitsentrist, oli hiidlaine kõrgus ikka veel 15 meetrit.

Tsunami avastamiseks on paigaldatud ookeanite põhja andurid, millega mõõdetakse veerõhu muutusi. Mõõtetulemus edastatakse veepinnal hulpivale poile (maksab umbes 135 000 eurot), sealt satelliidile ning satelliidilt vastuvõtukeskusesse.

Vaikse ookeani esimene tsunami hoiatussüsteem rajati 1949. aastal.

Tsunamid tekitavad kõige rohkem kahju madalatel rannikualadel.

Väidetakse, et tsunami võib Vaikse ookeani rannikute vahel pendeldada terve nädala. Jaapanis Hanasakis registreeriti laineid, mis tekkisid Alaska maavärina tagajärjel 1946. aastal ja põrkasid arvatavasti tagasi Põhja-Ameerika rannikult. Lained, mis hiljem Honolulusse jõudsid, põrkasid tagasi Aasia mandrinõlvalt.

Jaapani valitsuse töörühm avaldas seisukoha, et maavärin, mille magnituud on 9, võib tekitada kuni 30-meetrise hiidlaine.

Ohuallikad on Jaapani süviku ja  Kuriili süviku lähedastel aladel Hokkaidol, Iwatel, Chiba prefektuuris Boso poolsaarel, Sanriku, Hidaka, Tokachi ja Nemuro.Apr 21, 2020, M9 quake, 30-meter tsunami could hit northern Japan: government panel, japantimes.co.jp

 Viited 

 Välislingid 

 NOAA animatsioon India ookeani tsunamist
 11. märtsi 2011 Honshu tsunami, NOAA
 Apr 21, 2020, M9 quake, 30-meter tsunami could hit northern Japan: government panel, japantimes.co.jp

Kategooria:Seismoloogia
Kategooria:Okeanograafia
Kategooria:Loodusõnnetused