Radiohead

Radiohead on Inglise rokkansambel, mis loodi 1985. aastal Oxfordshire'i krahvkonnas Abingdoni linnas. Ansambli liikmed on Thom Yorke (vokaal ja kitarr), Jonny Greenwood (kitarr, klahvpillid ja muud instrumendid), Colin Greenwood (basskitarr), Ed O'Brien (kitarr ja taustavokaal) ja Philip Selway (trummid ja löökpillid). Nad on 1994. aastast saati teinud koostööd produtsent Nigel Godrichi ja kunstnik Stanley Donwoodiga. Radioheadi eksperimentaalne lähenemine on aidanud kaasa alternatiivroki arengule. 

Radiohead sõlmis 1991. aastal lepingu plaadifirma EMI-ga ning andis 1993. aastal välja debüütalbumi "Pablo Honey". Nende debüütsingel "Creep" kujunes rahvusvaheliseks hitiks ning nende populaarsus ja kriitikute poolehoid kasvas nende teise stuudioalbumiga "The Bends" (1995). Nende kolmandat albumit, "OK Computer" (1997), loetakse rokkmuusika pöördepunktiks ning üheks levimuusika parimaks albumiks, käsitledes kaasaegset võõrandumistunnet muusikaliselt keeruka ülesehitusega. 

Nende neljas album, "Kid A" (2000), tõi kaasa märgatava muutuse ansambli muusikastiilis koos mõjutustega elektroonilisest muusikast, džässist, klassikalisest muusikast ja krautrock'ist. Kuigi "Kid A" polariseeris kuulajaid, nimetasid mitmed väljaanded selle hiljem kümnendi parimaks albumiks. Albumile järgnes "Amnesiac" (2001), mis lindistati stuudios samal perioodil. 2003. aastal välja antud album "Hail to the Thief" käsitles laulusõnades tolleaegset terrorismivastast sõda, liites kokku ansambli roki- ja elektroonilise isikupära, ning oli nende viimane EMI all välja antud album. 

Radiohead andis 2007. aastal iseseisvalt välja allalaaditava albumi "In Rainbows", mille puhul võisid albumi ostjad ise määrata albumi hinna. "In Rainbows" pälvis kriitikute poolehoidu ning tõusis edetabelites kõrgetele kohtadele. Nende kaheksas album "The King of Limbs" eksperimenteeris rütmiga, kasutades ohtralt tsükleid ja sämpleid. "A Moon Shaped Pool" (2016) sisaldas Jonny Greenwoodi orkestrilisi arranžeeringuid. Yorke, Jonny Greenwood, Selway ja O'Brien on välja andnud ka sooloalbumeid ning Yorke on olnud superansambli Atoms for Peace koosseisu liige. 2021. aastal moodustasid Yorke ja Jonny Greenwood ansambli The Smile. 

2011. aastaks oli Radiohead müünud enam kui 30 miljonit albumit.Jonathan, Emma. "BBC Worldwide takes exclusive Radiohead performance to the world". BBC. 3 May 2011. Retrieved 30 November 2023. Ansambel on pärjatud kuue Grammy auhinna ja nelja Ivor Novello auhinnaga. Nad on olnud viis korda nomineeritud Mercury Prize'i auhinnale, rohkem kordi kui ükski teine esitaja. Seitse Radioheadi singlit on Suurbritannia singlite edetabelis UK Singles Chart jõudnud esikümnesse: "Creep" (1992), "Street Spirit (Fade Out)" (1996), "Paranoid Android" (1997), "Karma Police" (1997), "No Surprises" (1998), "Pyramid Song" (2001) ja "There There" (2003). "Creep" ja "Nude" (2008) jõudsid Ameerika Ühendriikide Billboard Hot 100 neljakümne parima hulka. Ajakiri Rolling Stone arvas Radioheadi kõigi aegade saja parima artisti nimekirja. 

 Ajalugu 
Thom Yorke, Ed O'Brien, vennad Jonny ja Colin Greenwood, ning Phil Selway moodustasid Radioheadi 1985. aastal Oxfordshire'is Abingdoni poistekooli õpilastena. Algselt oli bändi nimeks On a Friday, mis tulenes asjaolust, et reede oli ainuke päev, mil kõik bändi liikmed said koos harjutada. Kuigi kõik liikmed kirjutasid laule bändi algusaegadel, tõusis Yorke esile peamise laulukirjutajana. Bändile ei meeldinud kooli range õhkkond ning nad leidsid meelerahu kooli muusikaosakonnas. Nende muusikaõpetaja tutvustas neile džässi, filmimuusikat, sõjajärgset avangardlikku muusikat ning 20. sajandi klassikalist muusikat.

Ülikooli päevil sai bänd proove teha ainult nädalalõppudel ja puhkuse ajal, aga hoidus neli aastat esinemisest. Exeteri Ülikoolis mängis Yorke ansambliga Headless Chickens, esitades sealhulgas ka hilisema Radioheadi materjali. Ta kohtus seal ka Stanley Donwoodiga, kellest sai hiljem Radioheadi kunstnik. Bänd sai uuesti kokku Oxfordis 1991. aastal ning nende lindistatud demo äratas huvi shoegaze-bändi Slowdive'i produtsendis Chris Huffordis, kelle sõnul oli ansamblil olemas kõik tulevase Radioheadi elemendid, kuigi bändil oli karmim, pungilaadsem helikeel ja kiiremad tempod. Huffordist ja tema äripartnerist Bryce Edge'ist said pärast Jericho Taverni esinemist bändi mänedžerid. 1991. aasta novembris esinesid nad Jericho Tavernis publikule, mille hulgas olid mitmed EMI talendiavastamise esindajad ning 21. detsembril pärast alles nende kaheksandat esinemist sõlmisid nad lepingu plaadifirmaga. EMI palvel muudeti ära ansambli nimi, milleks said Radiohead viitena laulule "Radio Head" Talking Headsi 1986. aasta albumilt "True Stories".

Radioheadi esimene EP, "Drill" (1992) ei leidnud edetabelites edu. Nende debüütsingel "Creep" pälvis Briti muusikakriitikute hulgas tähelepanu, mis ei olnud alati positiivne. Laul keelati BBC Radio 1 poolt ära põhjendusega, et see oli liiga masendav. Radiohead andis välja oma debüütalbumi "Pablo Honey" 1993. aasta veebruaris ning jõudis Suurbritannia edetabelites 22. kohale. Albumi singlid ei leidnud edu ning mõned kriitikud võrdlesid ansamblit grunge-muusikaga, nimetades neid Nirvana pehmemaks versiooniks. 1993. aasta alguses leidis Radiohead kuulsust mujal, näiteks Iisraeli DJ Yoav Kutner oli sageli mänginud raadioeetris laulu "Creep" ning sellest sai seal hitt. Radiohead andis seetõttu oma esimese välismaise kontserti Tel Avivis. Lugu leidis ka populaarsust Ameerika Ühendriikides, tõustes USA kaasaegse roki edetabelis teisele kohale. 1993. aasta juunis oma Põhja-Ameerika turneed alustades oli Radioheadi laulu "Creep" muusikavideo väga sageli mängitud MTV-s.

Selleks ajaks oli bändile lugu muutunud ebameeldivaks. Nad keeldusid täielikult seda mängimast pärast 1997. aasta turneed, aga esitasid seda taas 2001. aasta kontserdil Oxfordis, kuna varustuse rike ei lubanud neil üht teist lugu mängida. Üllatusena esitasid nad seda 2009. aasta Reading Festivalil esmaloona ning hoidusid taas selle esitamisest kuni 2016. aasta turneeni, kui üks fänn seda korduvalt neilt nõudis. O'Brieni sõnul olid Jonny vihased kitarrilöögid enne refrääni meelega tehtud, kuna mees vihkas seda lugu esimesel kuulamisel.CD Inlay Archive. 1993 

Nende järgmine album "The Bends" leidis kriitikute hulgas suuremat poolehoidu. Album tuli välja 1995. aasta märtsis ja singel "Street Spirit (Fade Out)" oli edetabelite esikümnes. Kuna bänd tahtis teha täiuslikku plaati, tehti ettevalmistustes väikesed muudatused, lõpetati mingiks ajaks stuudios mängimine ning mindi turneele Euroopasse, Jaapanisse ja Australaasiasse. Pärast suurt vaidlust bändiliikmete vahel kadus pinge ning töö sujus edukamalt kui varem. Lood "Planet Telex", "Fake Plastic Trees", "Black Star" näitasid bändi arengulist edasiminekut ja muusikasse sügavamalt sisseelamist.

Albumi "OK Computer" tegemist alustasid nad 1996. aastal Oxfordshire'is, kuid suurem osa materjalist oli lindistatud Somerseti krahvkonnas asuva Bathi linna lähedal asuvas St. Catherine's Courti lossis, mis kuulus näitleja Jane Seymourile. Nagu "The Bendsi" korral, otsustasid nad ka selle plaadi uue materjaliga anda kontserte, enne kui albumi lõpetavad. Kunstiroki ning avangardliku- ja ambient-muusika mõjutustega "OK Computer" tuli müügile 1997. aasta juunis ja saavutas kohe kriitikute seas menu. Album võitis Grammy parima alternatiivalbumi eest. See album tõstis Radioheadi superstaaride seisusse ning album loeti mitme "kõigi aegade parimate" Briti albumite nimekirjade hulka.

Väsinud sellest suurest edust ja kuulsusest mis saatis turneed "OK Computer", võtsid nad mõneks ajaks aja maha. Nad jätkasid oma loomingut eksperimentaalsemalt kui varem. 2000. aasta oktoobris tuli välja "Kid A", mis oli üdini eksperimentaalne ja koosnes nende eelnevast tööst kuid palju minimalistlikumas variandis. Kuigi lood levisid kolm kuud enne ametlikku väljatulekut internetti ja paljud arvasid, et album on määratud läbikukkumisele, oli tulemus vastupidine. Plaati saatis taas tohutu edu ning oli nädalaks isegi USA Billboard 200 esikohal. "Kid A" sai ka Grammy parima alternatiivalbumi eest. Fännid ja kriitikud loevad "Kid A" parimaks elektroonilise muusika albumiks, mille on teinud rokkbänd. 

"Amnesiaci", mis avaldati järgmise aasta juunis, võib lugeda järjeks "Kid A-le".

Albumi "Hail to the Thief" valmimise protsess erines aga märkimisväärselt kolme eelmise omast. Kuudepikkuste stuudios istumiste ja pidevalt asja kallal töötamise asemel läksid nad 2002. aasta suvel Portugali-Hispaania turneele, kus nad said uue materjaliga rahulikult tegeleda. Salvestusprotsess kestis vaid kolm nädalat. Kaks kuud enne ilmumistähtaega lõpetamata salvestised aga varastati ja pandi interneti üles. Sama juhtus aga ka originaalalbumiga mõned nädalad enne poelettidele jõudmist. Siiski oli "Hail to the Thiefi" läbimüük tohutult suur, ületades kahe viimase albumi oma. "Hail to the Thiefi" kirjeldati kui kolme eelneva albumi sulamit, sisaldades elektroonilist muusikat, ambient'i ning uusi eksperimentaalseid helisid. Albumile järgnes pea aasta pikkune turnee, külastati uuesti ka Austraaliat ja Jaapanit, seda pärast kuueaastast vaheaega. Turnee lõpus avaldati ka EP "COM LAG (2plus2isfive)", mis sisaldas kontsertesitusi, remikse ja eri versioone lugudest "Hail to the Thiefi" pealt. 

 Mõjutused 
Radioheadi muusika on leidnud mõjutusi artistidelt nagu Talking Heads, Pink Floyd, Elvis Costello, PJ Harvey, R.E.M., The Beatles ja The Smiths.

 Albumid 
"Pablo Honey" (1993)
"The Bends" (1995)
"OK Computer" (1997)
"Kid A" (2000)
"Amnesiac" (2001)
"Hail to The Thief" (2003)
"In Rainbows" (2007)
"The King of Limbs" (2011)
"A Moon Shaped Pool" (2016)

 Vaata ka 
 Kid A Mnesia Exhibition

 Viited 

 Kirjandus 


Välislingid



Kategooria:Suurbritannia ansamblid