Rakubioloogia

Tsütoloogia ehk rakubioloogia ehk rakuteadus ehk rakuõpetus (, kytos – 'rakk', logos – õpetus) on bioloogia haru, milles mikroskoobi ja molekulaarbioloogiliste meetodite abil uuritakse rakkude ehitust ja elutegevust, et mõista bioloogilisi protsesse rakutasandil. 

Peatähelepanu pööratakse raku kompartmentide, organellide ja teiste tähtsate koostisosade, nagu plasmamembraani, taimerakukesta ja tsütosooli uurimisele. Teised huvivaldkonnad on raku jagunemine, apoptoos, diferentseerumine, rakkudevaheline "kommunikatsioon", raku motiilsus ja rakukontaktid eukarüootidel.   

Tsütoloogia on tihedas kontaktis biokeemia, molekulaarbioloogia, füsioloogia, arengubioloogia, botaanika, zooloogia ja immunoloogiaga. Peale selle on tsütoloogia seotud praegu aktuaalse kloonimise teemaga. 

Liigitus
Tsütoloogia liigid on järgmised:
tsütomorfoloogia – rakkude ehitusega seotu uurimine
tsütofüsioloogia – rakkude talitlusega seotu uurimine
tsütogeneetika – rakkude pärilikkusega seotu uurimine
tsütopatoloogia – rakkude talitlusest tekkida võivate anatoomilis-füsioloogiliste seisunditega seotu uurimine ning raviviiside välja töötamine

Tsütopatoloogia
Meditsiiniteaduse kaudu teatakse tsütopatoloogiat kui teadusharu, mis uurib, klassifitseerib ning diagnoosib ja püüab kaasaegseid tehnikaid, meetodeid ning medikamente kasutades kõrvaldada tekitatud ja/või tekkinud rakumuutusi loomadel, lindudel jpt. 

Kliiniline tsütopatoloogia
Kliiniline tsütopatoloogia on laborimeditsiini allharu, mis tegeleb valdavalt haiguste diagnoosimisega rakutasandil. 

Ajalugu
 1665 – Robert Hooke välmis raku tähistamiseks sõna cella ('kambrike'), olles ühe maailma esimese mikroskoobi abil avastanud ja üles joonistanud rakud pudelikorgi, hiljem sõnajala ja huulheina koes. 
 1672 – Nehemiah Grew väitis, et rakud tekivad ja kasvavad nagu õhumullid kerkivas saiataignas. 
 1674–1700 – Antoni van Leeuwenhoek avastas suu- ja soolebakterid, parasiitidest ainuraksed ja tuumaga punased verelibled.
 19. sajandi alguses vaadeldi rakku taimeelundite elementaarüksusena (Franz Julius Ferdinand Meyen).
 1838 – Matthias Jacob Schleiden väitis, et kõik taimed koosnevad rakkudest. Samal aastal laiendas Theodor Schwann seda väidet loomadele. Ta tegi kindlaks, et rakku peab ümbritsema membraan ning et iga kude koosneb teatud liiki rakkudest. 
 1839 – Theodor Schwann näitas, et loomad ja taimed koosnevad rakkudest.
 1845 – ilmus Karl Theodor Ernst von Sieboldi raamat, milles ta esitas kõiki algloomi (protiste) üherakuliste organismidena ning näitas sellega, et rakud võivad elada üksteisest sõltumatult. 
 Samal ajal kummutasid Louis Pasteur ja teised teooria, mille kohaselt rakud võivad spontaanselt (isetärkamise teel) tekkida orgaanilisest eluta ainest. 
 1855 – Rudolf Virchow kinnitas patoloogia alal Meyeni teooriat, et iga rakk tekib teisest rakust (omnis cellula e cellula).

Vaata ka
 Tsütopatoloogia
 Tsütokinees

 Kirjandus 
 Toivo Maimets, Sulev Kuuse (koostajad). Rakubioloogia. Tartu, 2018. ISBN 978-9949-77-773-0 (Raamatu saab ka veebis alla laadida https://www.tyk.ee/rakubioloogia)

 Viited