Origami

Origami (jaapani 折り紙) on paberi voltimise kunst.

Sõna origami pärineb jaapani keelest, kus ori tähendab voltimist, murdmist ja kami paberit. Origamis kasutatakse väheseid voltimise viise, kuid neid kombineerides on võimalik valmistada mitmesuguseid kujundeid. Voltimist alustatakse tavaliselt ruudukujulisest paberist, mille pooled võivad olla eri värvi või mustriga.

 Ajalugu 
Euroopas, Hiinas ja Jaapanis tekkisid erinevad paberivoltimise traditsioonid, mida ajaloolased on põhjalikult dokumenteerinud. Tundub, et need olid enamasti eraldi traditsioonid, kuni 20. sajandini.

Hiinas hõlmavad traditsioonilised matused sageli volditud paberi põletamist, nende hulgas kõige sagedamini kullakamakate (yuanbao) kujutisi. Täismõõtmetes puidu- või savikoopiate asemel paberkujutiste põletamise tava pärineb Songi dünastia ajast (905–1125 pKr), ehkki pole selge, kui palju voltimist see hõlmas.

Jaapanis on kõige varasem üheselt mõistetav viide pabermudelile Ihara Saikaku 1680. aasta lühiluuletuses, kus mainitakse šinto pulmade ajal kasutatavat traditsioonilist liblikadisaini. Voltimine täitis Edo perioodil Jaapani kultuuri mõningaid tseremoniaalseid funktsioone, näiteks noshit lisati kinkidega sarnaselt õnnitluskaartide kasutusele tänapäeval. See kujunes meelelahutuse vormiks, sest kaks esimest Jaapanis avaldatud käsiraamatut on selgelt meelelahutuslikud.

Euroopas oli hästi arenenud salvrätiku voltimise žanr, mis õitses 17. ja 18. sajandil. Pärast seda perioodi vähenes žanri kasutus. Ajaloolane Joan Sallas omistab selle portselani kasutuselevõtule, mis asendas keerulised volditud salvrätikud õhtusöögilaua staatuse sümbolina aadlike seas. Siiski mõned töövõtted ja alused, mis on seotud selle traditsiooniga, olid jätkuvalt osa Euroopa kultuurist. Voltimine oli oluline osa Friedrich Fröbeli "lasteaia" meetodist ja tema õppekavaga seotud avaldatud disainid on stilistiliselt sarnased salvrätiku voltimise repertuaariga. Veel üks näide varajase origami kohta Euroopas on parajita, stiliseeritud lind, mis pärineb vähemalt 19. sajandist.

Kui Jaapan avas oma piirid 1860. aastatel seoses moderniseerumisstrateegiaga, siis nad importisid Fröbeli lasteaedade süsteemi ja Saksa põhimõtted paberivoltimisest. See hõlmas lõigete tegemise ja kahevärvilise ruudu algkuju kasutamise keeldu. Need põhimõtted ja osa Euroopa voltimise repertuaarist integreeriti Jaapani traditsiooni. Enne seda kasutasid traditsioonilised Jaapani allikad mitmesuguseid algkujusid ja kui neil oli värve või märgised, siis lisati need pärast mudeli voltimist.

1900. aastate alguses hakkasid Akira Yoshizawa, Kosho Uchiyama ja teised originaalsete origamiteoste loomist kirja panema. Eelkõige vastutas Akira Yoshizawa mitmete uuenduste eest, nagu märgvoltimine ja Yoshizawa-Randletti skeemisüsteem, ning tema töö inspireeris kunstivormi renessanssi. 1980. aastatel hakkasid mitmed voltijad süstemaatiliselt uurima volditud kujude matemaatilisi omadusi, mis tõi kaasa origamimudelite keerukuse kiire kasvu. Tänapäeval kasutatakse origamit eri valdkondades, kaasa arvatud inseneriteaduses. Näiteks kasutati James Webbi teleskoobi valmimisel origami tehnikaid.

Vaata ka
 pepakura

Viited

Kirjandus
 Maie Steinberg. Paberist voltimine. Tallinn : Valgus, 1984.

Välislingid

Kategooria:Jaapani kultuur
Kategooria:Paberivoltimise kunstid