Viktor Kingissepp

Viktor Eduard Kingissepp (12. märts (vkj)/ 24. märts 1888 Kudjape, Kaarma-Suure vald, Saaremaa – 3. mai 1922 Tallinn) oli kommunistlik revolutsionäär, Eestimaa Kommunistliku Partei rajaja ja juht.

 Elulugu 
Viktor Eduard Kingissepp sündis sepp Eduard Kingissepa ja Elise Kingissepa (s. Allas) viielapselise pere teise lapsena.EELK Kuressaare koguduse personaalraamat (eesti pihtkond). Eesti Rahvusarhiiv, RA EAA.3151.1.193 

Alghariduse sai ta kodus ja kolmeklassilises erakoolis. 1889. aastal kolis pere Kuressaarde ja aastatel 1898–1906 õppis ta Kuressaare Poeglastegümnaasiumis. Kingissepp oli edukas õpilane, tema lemmikained olid matemaatika ja keeled.

Koolis kuulus ta õpilaste põrandaalusesse revolutsioonilisse ringi, kus loeti marksistlikku kirjandust. Seal olid enamasti Leedust, Poolast ja Venemaalt pärit õpilased, kes olid oma maa koolidest poliitilise tegevuse tõttu välja visatud. Kingissepp oli üks 1906. aasta õpilasstreigi algatajaid. Gümnaasium suleti mitmeks nädalaks.

1906. aastal astus ta Keiserliku Peterburi ülikooli füüsika-matemaatika teaduskonna loodusteaduse osakonda. Kingissepp kuulus Venemaa Sotsiaaldemokraatliku Tööliste partei (VSDTP) Peterburi Eesti osakonda, mille ülesandel käis aastatel 1907–1908 Tallinnas. 1907. aastal osales ta VSDTP Eesti organisatsioonide Terijoki konverentsil. 1908. aastal heideti ta poliitilise tegevuse tõttu ülikoolist välja ja aastatel 1908–1909 elas ja õppis ta Moskvas, 1910 jätkas õpinguid Peterburi ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna romaani-germaani keelte osakonnas, 1911–1917 õppis ja lõpetas sama ülikooli õigusteaduskonna. 

Aastatel 1912–1914 oli ta Narvas Jaan Anvelti väljaantava VSDTP bolševistliku suunitlusega ajalehe Kiir kaastööline. Aastatel 1914–1916 oli ta mõistetud kolmeks aastaks administratiivkorras asumisele Tveris ja Kaasanis.

Pärast asumiselt vabanemist 1916. aastal mobiliseeriti Kingissepp Esimeses maailmasõjas sõjaväeteenistusse ning kuni 1917. aastani teenis ta sanitaarrongi ülemana Taga-Kaukaasia rindel.

 Tegevus Eestis 1917 
Pärast 1917. aasta veebruarirevolutsiooni lahkus Viktor Kingissepp sanitaarrongilt ja läks 9. mail Petrogradi, kus sai ülikoolist õigusteaduskonna lõpudiplomi ning seejärel suundus Eestisse. 5. juunil 1917 jõudis Kingissepp Tallinna ning seejärel organiseeris ta bolševike relvaüksuste (nn Punakaardi) loomist Narvas.

1917. aasta septembris Kornilovi mässu ajal organiseeris Kingissepp raudteetranspordi blokeerimise, millega pidid Petrogradi sõitma Lavr Kornilovi kavatsusi toetavad ja Petrogradis võimu haaravate bolševike vastased Rakvere piirkonnas asunud 49. korpuse väed.

Oktoobripöörde ajal asutati 22. oktoobril (vkj)/ 4. novembril 1917 ülestõusu juhtimiseks Eestimaa Sõja-Revolutsioonikomitee, selle esimeheks valiti Ivan Rabtšinski ja aseesimeheks Viktor Kingissepp. 

25. oktoobril (vkj)/ l7. novembril kukutati bolševike poolt Venemaa Ajutine Valitsus ning Venemaa pealinnas Petrogradis haaras võimu Petrogradi Tööliste ja Soldatite Saadikute Nõukogu. 

8. novembril 1917 valiti Kingissepp Eestimaa Nõukogude II Kongressil Eesti bolševike võimuorgani Eestimaa Nõukogude Täitevkomitee liikmeks. Ta valiti ka EN Täitevkomitee Sõjakomitee ja Toitlustuskomitee liikmeks ning osales pankade, maa ja tööstusettevõtete natsionaliseerimisel. 

Eestimaal võttis Petrogradi Nõukogu eeskujul Eestimaa Sõja-Revolutsioonikomitee 9. novembril (vkj 27. oktoobril) 1917 võimu ja asjaajamise üle Venemaa Ajutise Valitsuse poolt ametisse määratud Eestimaa kubermangukomissarilt Jaan Poskalt kubermangu Sõja-Revolutsioonikomitee esindaja Viktor Kingissepp.Eestima Kubermangu komissar. Ajalooarhiiv. Vaadatud 20. juuli 2009

Eestimaa Nõukogude Täitevkomitee sõja- ja toitlustuskomissar Viktor Kingissepp ja Täitevkomitee esimees Jaan Anvelt võtsid 20. novembril (3. detsembril ukj) üle võimu Konstantin Pätsi juhitud Eesti Maavalitsuselt. Kingissepp korraldas nii Eestimaa Kubermangu Maanõukogu (Maapäeva) laialiajamist (pärast seda, kui 28. novembril (15. nov. vkj) 1917 otsusega oli Maapäev kuulutanud ennast kõrgeimaks võimuks EestisMaanõukogu otsus kõrgemast wõimust, Riigi Teataja, nr. 1, 27 november 1918 kuni demokraatlikult valitud Asutava Kogu kokkukutsumiseni) kui ka iseseisvusliikumise mahasurumist Eestis.

II Eesti sõjaväelaste kongressil Tallinnas 7.-13. (vkj)/20.-26. jaanuaril 1918 valiti Kingissepp Eesti Sõjaväelaste Nõukogusse. Kui bolševikud lahkusid kongressilt ja tulid 13. jaanuaril (vkj)  kokku Toompeal „1-se Eesti sotsialistlise sõjaväelaste kongressina”, asutasid nad Eesti Sõjaväelaste Ülemkomitee asemele Sotsialistlise Sõjaväelaste Nõukogu, kuhu valiti bolševike poolt 17 liiget, sh Kingissepp.Joosep Saat, Eesti bolševike võitlus töörahva relvastatud jõudude loomise eest. (November 1917 – veebruar 1918) I, Eesti Teaduste Akadeemia Toimetised. Ühiskonnateadused. Köide 20, 1971, nr 4, lk 403

 Tegevus Nõukogude Venemaal 
pisi|Viktor Kingissepp
Päev enne keiserliku Saksamaa vägede saabumist Eesti pealinna, 24. veebruaril 1918 Kingissepp ja teised bolševikud evakueerusid meritsi Tallinnast. Kingissepp läks ristlejal Rjurik Helsingisse ja sealt edasi Nõukogude Venemaale, kus osales IV Erakorralisel Nõukogude kongressil Eesti delegaadina. Seal valiti ta Ülevenemaalise Kesktäitevkomitee liikmeks ning määrati ka sõjaväeringkondade moodustamise inspektsiooni komissariks.Черная книга имен, которым не место на карте России., Kirjastus Посев (Possev), Moskva 2005, 288 lk, ISBN 5-85824-155-7.

Viktor Kingissepp oli 1918. aasta () juunist augustini Vladimir Uljanovi (Lenini) bolševike valitsuse juures moodustatud Revolutsioonilise Tribunali juurdlusosakonna üks juhte. Augustis 1918 asus Kingissepp tööle Feliks Dzeržinski otsealluvuses Ülevenemaalise Erakorralise Komisjoni ehk Tšekaa uurijana. Septembrist novembrini 1918 oli Kingissepp Tšekaa registratsiooni-teadeteosakonna esimene ülem.По делам узнаете их (Kingissepa juhitud registratsiooni-teadeteosakonnast sai hiljem NSV Liidu KGB 10. valitsus).

Lenini juhitava bolševike režiimi Revolutsioonilise Tribunali ja Erakorralise Komisjoni uurijana viis ta läbi eeluurimist:
 Moskvas asunud Suurbritannia MI6 residendi Robert Bruce Lockhardi poolt Kremli Läti küttidest koosneva valvemeeskonna äraostmise ja riigipöörde katse kohta (nn Saadikute vandenõu);
 1918. aasta suvel-sügisel toimunud nn vasakesseeride mässu kohta;
 pärast 1918. aasta 30. augustil Moskvas Vladimir Leninile sooritatud atentaadi uurimist kuulas üle atentaadi sooritajat Fanny Kaplanit; 
 1918. aasta oktoobris Petrogradis asunud Suurbritannia sõjaväeatašeele Francis Newton Allan Cromiele luurealast teavet edastanud Sõjamerelaevastiku Rahvakomissariaadi Sõjamerelaevastiku Registrikeskteenistuse juhtkonna ja Ragnar Åkerlundi juhitud luurevõrgu suhtes. 
Pärast 1917. aasta oktoobripööre Venemaa võimu haaranud bolševikud ei järginud Venemaa Keisririigi ja Venemaa Ajutise Valitsuse poolt sõlmitud liitlaskohustusi Suurbritannia ja Prantsusmaa suhtes ning ajasid Saksamaaga "Ei sõda, ei rahu" poliitikat. Venemaa sõjalaevastiku ohvitserkond, kes koosnes enamikus endise Venemaa Keisririigi privilegeeritud ohvitserkonnast, ei nõustunud bolševike poolt võimu säilitamiseks valitud poliitilise kursiga ning kasutades sõjamerelaevastiku luure kontakte endiste liitlasvägede esindajatega, edastasid neile luureandmeid Nõukogude Venemaa–Saksamaa rindelt. Viktor Kingissepa korraldatud juurdluse tulemusel tuvastati grupi poolt salajaste andmete edasiandmine Suurbritannia sõjaväeatašeele Cromiele ning tegevus kvalifitseeriti kontrrevolutsiooniliseks – Nõukogude võimu vastaseks. Kõrgema tribunali otsusel hukati 1919. aasta aprillis: endine mereväe Skandinaavia luurevõrgustiku juht Ragnar Åkerlund, mereväe kontrolli (algse Nõukogude mereväe vastuluureorgani) juht A. K. Abramovitš; Registrikeskteenistuse juhataja polkovnik А. I. Levitski ja tema asetäitja А. M. Sõrobojarski määrati kuni kodusõja lõpuni kinnipidamiseks koonduslaagrisse.
Venemaa Riigiduuma VSDTP bolševike fraktsiooni liikme ja ohranka agendi Roman Malinovski (1876–1918) süüdimõistmine.

Vabadussõda ja Eesti Töörahva Kommuun 
1918. aasta oktoobris saadeti Kingissepp VK(b)P Eesti Osakondade Keskkomitee poolt veel Saksa vägede poolt okupeeritud Eestisse illegaalsele parteitööle, kuhu ta jõudis 17. oktoobril. 15. oktoobril 1918 oli Petrogradis moodustatud Eestimaa Ajutine Revolutsioonikomitee valmistas ette Punaarmee ja Eestis asunud illegaalsete eesti kommunistlike organisatsioonide koostööd Eesti vallutamisel. Eestis asusid lisaks Kingissepale põrandaalusele illegaalsele õõnestustegevusele Rudolf Vakmann, Richard Vennikas, J. Rästas, Martin Likemets,  M. Koolmeister, August Koni, Richard Majak, Harald Vennikas.Mälestuskilde 1918. aastast. Richard Majak. Kalender 1968, lk 62 jt.

Nõukogude Venemaa Punaarmee sissetungiga Eesti Vabariiki 28. novembril 1918 alanud Vabadussõja ajal tegeles Kingissepp Eestis põrandaaluse bolševike (enamlaste) agitaatorina. Detsembris 1918 määrati ta Narvas välja kuulutatud nn Eesti Töörahva Kommuuni siseasjade komisjoni komissariks, kuid tegelikult viibis ta sel ajal illegaalselt Tallinnas. Kingissepp osales 1919. aasta septembris Tallinnas toimunud Eestimaa ametiühingute I kongressil, kus peetud avalikus kõnes agiteeris ta kiire vaherahu poolt Nõukogude Venemaaga. 

Pärast Vabadussõja lõppu 1920. aastal lahkus Kingissepp Eestist ja tegutses Nõukogude Venemaal Kominternis, suunates Eestis läbiviidava kommunistliku agitatsioonitegevuse ja kommunistide suunatava ametiühingutegevuse finantseerimist.

Kingissepp valiti EKP I Kongressil (1920) ja EKP II Kongressil (1921) EKP Keskkomitee ja EKP KK Poliitbüroo liikmeks.

 Viktor Kingissepa kinnivõtmine, süüdimõistmine ja hukkamine 
Tööliste rongkäigu ajal 1. mail 1922 õnnestus Kaitsepolitseil kinni võtta põrandaalune kommunist Johannes Linkhorst (parteiline hüüdnimi Malm), kes teadis, kus varjab end Viktor Kingissepp, kuid ei andnud KaPole kedagi üles. Siis andis KaPo asja üle Sõjaväe välikohtule, kes mõistis mehe mõne tunniga surma. 

Hukkamise eel kuulas Tallinna komandant 2. mai hilisõhtul Linkhorsti veel kord üle, lubades Kingissepa varjupaiga väljaandmise eest tühistada Linkhorsti surmaotsuse. Linkhorst teatas ülekuulajale, et Kingissepp varjab ennast Karu tänava salakorteris. Vastavalt konspiratsioonireeglitele oleks Kingissepp pärast sidemehe kinnipidamist pidanud konspiratiivkorterist lahkuma, kuid ei teinud seda.

Kingissepa konspiratiivkorterit rünnati 3. mail kell 1 öösel. Toimunust on olemas kaks vasturääkivat raportit, sõjaväelaste ja kaitsepolitseinike oma. Neist esimese järgi tungisid ohvitserid majja ühes KaPo Tallinna osakonna ülema abi Julius Palmiga. Kingissepa tuppa viiva salaukse lõi veltveebel Tamm püssipäraga lahti ja tormas koos kahe ohvitseri ja Palmiga sisse. Alamleitnant Kitvell ja veltveebel Tamm lõid Kingissepa voodisse pikali, nii et ta ei saanud vastu hakata. Sõjaväelaste raporti järgi Kingissepp ei jõudnud mingit vastupanu osutada. 

Kaitsepolitsei versioon oli teistsugune. Selle järgi leiti Kingissepa peidupaika viiv salauks seinu kombates. Ukse taga seisis laskevalmis revolvriga aluspesu väel mees. Järgnevat kirjeldas kaitsepolitseinik Julius Palm nii: "Mina kargasin selle isiku juurde ja lõin oma revolvriga temale vastu kätt, nii et temal revolver maha kukkus ja teise käega haarasin tema rinna eest kinni ja tõmbasin ta sealt salajasest ruumist välja tuppa." 

Mõlemast raportist on selge, et Kingissepa vahistamine toimus ilma ohvriteta. 

Läbiotsimisel leiti Kingissepa elukohast ja selle lähedusest kolm kirjutusmasinat, kaks telefoni, propagandakirjandust, lendlehti, kuulipilduja Maksim, dünamiiti jm. 

Viktor Kingissepp kuulati Kaitsepolitseis üle ja anti seejärel sõjaväljakohtu alla, kes ta veel samal päeval surma mõistis. Välikohtu otsuses on kirjas ka see, et Kingissepp hakkas kaitsepolitseinik Palmile revolvriga vastu, eesmärgiga ta surmata. 

Kingissepa surmaotsuse kinnitas 3. mail kell 9 õhtul sõjaminister Jaan Soots. Riigikukutaja lasti seejärel Ülemiste metsas maha, tema laip heideti hiljem Naissaare ja Aegna vahel Läänemerre. 

Pärast 1940. aasta riigipööret saabus koos NKVD-ga Eestisse Kingissepa poeg Sergei Kingissepp, kes määrati NKVD eriosakonna ülemaks Eestis, et ta saaks isa surma eest kätte maksta. Kuigi Linkhorst elas nüüd Johan Nõmmiku nime all, ei päästnud see teda. Mõnedel andmetel hukkas Kingissepp Linkhorsti oma käega Scheeli villa krundil 1941. aastal. Samas hukati veel teinegi osaline, poliitilise politsei töötaja Hans Pipar, kes oli 1922. aastal üks Kingissepa arreteerijatest. Sergei ise hukkus põgenemisel Tallinnast Leningradi 29. augustil 1941, kui kaubalaev Järvamaa otsetabamuse sai.

Teoseid
"Kellele iseseisvus, kellele ike". (1918) Tallinn, 1988
"Wilsoni heeringa eest". (1919) Tallinn, 1988
"Iseseisvuse ikke all". (1920) Tallinn, 1953
"Teosed". I osa. Tallinn, 1987

 Isiklikku 
Viktor Eduard Kingissepp sündis sepp Eduard Kingissepa ja Elise Kingissepa (s. Allas) viielapselise pere teise lapsena. Viktori vanem õde Helmi Melita (1886–1890) ja noorem vend August Voldemar (1892–1893) surid lapsena, täiskasvanuks elasid vend Oskar Theodor (1890–1943) ja õde Metha Melita (1895–1976).EELK Kuressaare koguduse personaalraamat (eesti pihtkond). Eesti Rahvusarhiiv, RA EAA.3151.1.193 

1909. aastal abiellus Kingissepp Peterburis Berta (sünd Ringsmann) Kingissepaga, kellega tal oli kaks poega: Anatol Kingissepp (1907–1942) ja Sergei Kingissepp (1909 – 29. august 1941). Abielu lahutati 1910. aastal. 

1910. aastal (teistel andmetel 1911. aasta sügisel või alles 1918. aastal) abiellus Viktor Kingissepp Petrogradis Elsa Lellega. 

Elu kahel viimasel aastal Tallinnas ja selle ümbruses põrandaalusena elades sai Viktor Kingissepp lähedaseks oma abilise, sekretäri ja käskjalana tegutsenud Alise Stein-Anvelti alias Alise Leevaldiga.

 Mälestuse jäädvustamine 
pisi|Viktor Kingissepp endise NSV Liidu postmargil (1950)
pisi|Viktor Kingissepa 100. sünniaastapäevale pühendatud NSV Liidu postmark (1988)

 Kingissepa järgi nimetati 1922. aastal Jamburg Ingerimaal ümber Kingissepaks (vene keeles Кингисепп)
 Aastatel 1952–1988 kandis ka Kuressaare linn Kingissepa nime. 
 12. oktoobri 1940. aasta Eesti NSV ajutise Ülemnõukogu Presiidiumi seadlusega nimetati Eestimaa Õlikonsortsium, Seltsimees Viktor Kingissepa nimeliseks PõlevkivitööstuseksENSV TEATAJA 21. oktoobril Nr. 29 1940, Art. 335. ENSV ajutise Ülemnõukogu Presiidiumi seadlus natsionaliseeritud Eestimaa Õlikonsortsiumile sms Kingissepa nime andmise kohta..
 1948. aastal avati Kuressaares Kingissepa lapsepõlvekodus aadressil Pargi tänav 5 Viktor Kingissepa Majamuuseum. Muuseum reorganiseeriti 1992. aastal ja likvideeriti 2003. aastal.
 28. aprillil 1951 avati Tallinnas Harjumäel skulptor Enn Roosi ja arhitekt Alar Kotli loodud Viktor Kingissepa mälestussammas (eemaldati 1989? aastal).
 1968. aastal püstitati talle mälestussammas Venemaal Kingissepas.
 1988. aastal püstitati Viktor Kingissepa mälestussammas Kingissepa linna Saaremaal, kuid see eemaldati juba 1989. aastal (siis juba Kuressaarest).
 Aastatel 1952–1989 kandis Kingissepa nime Tallinna Riiklik Draamateater.
 Aastatel 1949–1988 kandis Viktor Kingissepa nime tänapäeva Kuressaare Hariduse Kool (vastavalt 1949–1952 Viktor Kingissepa nimeline Kuressaare Keskkool, 1952–1978 Viktor Kingissepa nimeline Kingissepa Keskkool ja 1978–1988 Viktor Kingissepa nimeliseks Kingissepa 1. Keskkool).
 Aastatel 1951–1990 kandis tänapäeva Tallinna Ühisgümnaasium nime Viktor Kingissepa nimeline Tallinna 20. Keskkool.
 1988. aastal anti NSV Liidus Kingisseppa mälestav postmark.
 1988. aastal andsid ENSV ORKA, filmiarhiiv ja Saaremaa muuseum välja 38st suureformaadilisest fotost koosneva komplekti tema elust ja tegevusest, paljud fotod avaldati esmakordselt, st polnud ilmunud 1982.a sarnases väljaandes.
 26. märtsil 1988 avati Saaremaal tema memoriaalmuuseum.
 Maardus oli Kingissepa-nimeline ehitustrust.

 Viktor Kingissepa nimelised kolhoosid 
 Viktor Kingissepa nimeline kolhoos (Kingissepa rajoon) – Valjala
 Viktor Kingissepa nimeline kolhoos (Kohtla-Järve rajoon) – Maidla
 Viktor Kingissepa nimeline kolhoos (Tartu rajoon)
 Viktor Kingissepa nimeline kolhoos (Paide rajoon)
 Viktor Kingissepa nimeline kolhoos (Roela vald) 1954–1956
 Viktor Kingissepa nimeline kolhoos (Pärnu rajoon) – Tali vald

 Tänavad, mis on kandnud Viktor Kingissepa nime 
 Antslas – Veski tänav
 Elvas – Pikk tänav
 Haapsalus – Suur-Lossi tänav
 Jõgeval – Suur tänav 
 Järvakandis – Nõlva tänav
 Kehras – Aia tänav
 Keilas – Tallinna maantee 
 Kohtla-Järvel – Torujõe tänav
 Kuressaares – Pargi tänav 
 Kärdlas – Pikk tänav
 Loksal – Mere tänav
 Maardus – Viktor Kingissepa tänav, endine tänav
 Mõisakülas – Pärnu tänav
 Narvas – Mõisa tänav 
 Otepääl – Virulombi tänav
 Paides – Posti tänav 
 Paldiskis – Muuli tänav
 Põltsamaal – Lossi tänav 
 Pärnus – Kuninga tänav 
 Püssis – Viktor Kingissepa tänav, endine tänav
 Raasikul – Meierei tänav
 Rakveres – Vabaduse tänav (alates 1. juunist 1950)
 Tallinnas – Karu tänav (1940–1941)
 Tallinnas – Liivalaia ja Juhkentali tänav (1944–197?) (vt artiklit Viktor Kingissepa tänav).
 Tallinnas – Liivalaia, Pronksi ja Jõe tänav (197?–1992)
 Tamsalus – Kandle tänav 
 Tapal – Kalmistu tänav
 Tartus – Küütri ja Jakobi tänav ning Laulupeo puiestee 
 Valgas – Ernst Enno tänav
 Viljandis – Lossi tänav ja August Maramaa puiestee 
 Vändras – Vana tänav

2. oktoobrist 1940 nimetati Kiriku tänav Petseris Viktor Kingissepa tänavaks.

Ka Oudovas on Kingiseppskaja ulitsa.

 Raamatuid tema kohta 
 Daniil Rudnev. "Viktor Kingissepa elu. Elulooline jutustus". Tallinn 1988
 Aigar Vahemetsa. "114 küsimust Viktor Kingissepale. Olematu intervjuu". Tallinn 1988

 Filme tema kohta 
 "Eelkäija" 1967 (dokumentaalfilm, režissöör Vladimir Karasjov)
 "Kaks päeva Viktor Kingissepa elust". Eesti Telefilm, 1981 (mängufilm, režissöör Tõnis Kask)
 "Saja aasta pärast mais". Tallinnfilm, 1986 (mängufilm, režissöör Kaljo Kiisk)

 Vaata ka 
 Alise Stein-Anvelt

Viited 

 Kirjandus 
 "Viktor Kingissepa ots". // Võitleja, jaanuar 1964, nr 1, lk 7
 O. Pesti, K. Rikas. "Kingissepa rajoon. Ajaloo ja kultuurimälestised". Kingissepa 1983
 "Saaremaa muuseumid" Kingissepa 1986
 D. Rudnev. "V. Kingissepa elu". Tallinn 1988
 Voldemar Miller. "Võib-olla oli Viktor Kingissepp rahvuslane?" // Oma Saar, 7. veebruar 2004

 Välislingid 

 Maio Vaniko. "V. Kingissepp - võitja või märter" // Luup nr 9. 1997
 Viktor Kingissepa perekonna sissekanne Kaarma-Suure valla nimejuhatajas

 Tiit Noormets, Eesti kommunistide juhtkonna elust ja tegevusest Nõukogude Venemaal 1918–1919, Tuna 2000 nr 4
 FOTIS 129282

Kategooria:EKP Keskkomitee liikmed
Kategooria:Eesti Sõjaväelaste Ülemkomitee liikmed
Kategooria:Peterburi ülikooli vilistlased
Kategooria:Revolutsionäärid
Kategooria:Hukatud Eesti poliitikud
Kategooria:Eesti kurjategijad
Kategooria:Sündinud 1888
Kategooria:Surnud 1922