Jean-Paul Sartre

Jean-Paul Charles Aymard Sartre [žan-pol sartr] (21. juuni 1905 Pariis – 15. aprill 1980) oli prantsuse kirjanik, filosoof ja kriitik, eksistentsialist.

Samuti kaitses ta inimõigusi, pööramata siiski tähelepanu nende rikkumistele sotsialismimaades. Tema mässuliste ideede najal on kasvanud eriti kolmanda maailma noored.

 Elukäik 
pisi|Sartre'i kohtumine Che Guevaraga. Vasakul istub Simone de Beauvoir
Sartre' ema neiupõlvenimi oli Anna-Marie Schweitzer ja ta oli Albert Schweitzeri lähedane sugulane. Jean-Pauli mereväeohvitserist isa suri, kui poiss oli 15-kuune.

Keskkoolis õppis ta La Rochelle'is. 1929. aastal lõpetas ta École Normale Superieure'i. Seal tutvus ta Simone de Beauvoir’ga, kellest sai ta elukaaslane. Sartre töötas 1931–1945 Le Havre'is filosoofiaõpetajana.

Tema üks tuntumaid romaane on "Iiveldus", mille autor kirjutas ülikooliprofessorina.

Sartre võitles tulihingeliselt kõige ebaõiglase vastu. Ta oli veendunud antifašist ning läks vabatahtlikult sõtta. Teise maailmasõja ajal oli ta lühikest aega Saksamaal vangis. 1945. aastal loobus ta õpetajaametist ning asutas ajakirja Les Temps Modernes ('moodsad ajad').

1940. aastail oli Sartre kommunismi suhtes skeptiliselt meelestatud. Muutus tuli 1952. aastal, mil Le Havre'is puhkes suur dokitööliste streik. Siis ütles kirjanik: "Kas tahame või mitte, aga vene sõdur on kommunist ja me peame teda toetama. Mina toetan kõigi maade kommunistlikke parteisid." Samas mõistis Sartre hukka Punaarmee invasiooni Ungarisse 1956 ja Tšehhoslovakkiasse.

Pärast Stalini surma 1953 tutvus ta kirjanik Konstantin Simonoviga ja külastas Nõukogude Liitu. Selle reisi ajal oli tal armulugu oma tõlgi Lena Zoninaga. Suvepuhkusel viibiv peasekretär Nikita Hruštšov kutsus ta oma suvilasse Gruusias, kuid suhtus kirjanikepaari väga tõrjuvalt. Otsustaval hetkel meenus peasekretärile, et 1956. aastal Roomas viibides oli Sartre teravalt arvustanud Nõukogude vägede invasiooni Ungarisse. "Teie, härra Sartre, olete kapitalismi sabassörkija," sõnas Hruštšov. "Ärge sekkuge meie riigi siseasjadesse." Liidu esimese mehe nõustaja andis nõu olla külalise vastu sõbralikum, Hruštšov aga vastas: "Mina tahan olla rangem, muidu nad ju ei mõista, mida on teinud." Lõpuks peasekretär leebus ja lõpetas vestluse sõnadega: "Ja siiski olete ka teie sõja vastu. Sellepärast me istumegi siin ja joome."

Külaskäik Eestisse
1964. aastal käisid Sartre ja Beauvoir Eestis. Vahetpidamata sebiv Beauvoir polevat lasknud väliselt veel noorel ja elujõus mehel suudki lahti teha ega iseseisvalt sammugi astuda. Pikk Beauvoir pidas väikest kasvu ja mitte just kõige nägusama välimusega Sartre'it teatud mõttes oma lapseks. Vabas kooselus oleva paari peresuhetest annab tunnistust ka see, et järglasi neil endil polnud, kuid see-eest adopteerisid mõlemad täisealisi lapsi.

Tõlkija Tatjana Hallap meenutab Sartre'i Eestis-käiku: "Sartre ja de Beauvoir armastasid väikeseid Eesti külapoode, kust nad ostsid veini, mis meenutas maitselt prantsuse omi. Veine aitas valida Lennart Meri, kes prantsuse keele hea oskuse tõttu neid kantseldas."

Uno Laht: "Kirjanikepaar toodi Kuku klubisse, kus toimus pidulik ja rikkalik lõunasöök, millest Sartre tublisti osa võttis. Veini ja õlut maitses vähe. Külaline jättis võrdlemisi kuiva mulje."

Nobeli auhind
1964. aastal tunnustati kirjanikku Nobeli kirjandusauhinnaga, millest Sartre loobus protestiks süsteemi vastu.

Ühiskondlik tegevus
Sartre oli Vietnami sõja vastane aktivist.

1970. aastal ta vahistati, sest müüs tänaval maoistlikku ajalehte, mis oli keelatud.

Haigus
pisi|Satre'i ja de Beauvoiri haud
Sartre'i haigusest saab lugeda Simone de Beauvoiri 1984 avaldatud raamatust "Hüvastijätutseremoonia", kus kirjeldati Sartre'i kümmet viimast, vaimselt nõtra aastat. Elu lõpus lisandus täielikule kontaktivõimetusele ka füüsiline pimedus. Sartre suri 1980 kopsuhaigusse.

 Tsitaate 

Kogu materialismi tulemus on see, et kõiki inimesi, kaasa arvatud seda, kes filosofeerib, koheldakse nagu objekte, määratud reaktsioonide ansamblit, mida mingil viisil ei eristata omaduste ja nähtuste ansamblist, mis moodustavad laua või tooli või kivi.
Ainult inimolendite puhul eelneb eksistents loomusele; inimene teeb end selleks, kes ta on. Kui Jumalat pole olemas, siis on vähemalt üks olend, kelles eksistents eelneb loomusele, olend, kes eksisteerib enne, kui teda saab ühegi mõiste abil defineerida ja see olend on inimene. Alguses inimene eksisteerib, ilmub, astub lavale ja alles hiljem defineerib ta end.
Valida, saamaks selleks või tolleks, tähendab samal ajal kinnitada selle väärtust, mida me valime, sest me ei saa kunagi valida halba. Me valime alati hea.
Olete vaba, valige, see tähendab – leiutage.

 Teosed 
Romaanid
 "Iiveldus" ("La nausée") (1938, eesti keeles 2002)

Antoine Roquentin, kes on end pärast pikki reisiaastaid sisse seadnud ühte Prantsuse sadamalinna, asub lõpetama uurimust ühe tuntud poliitikategelase kohta. Teda hakkab aga painama kummaline iiveldustunne, mis saadab teda kõikjal: kirjutades uurimust, kohtudes sõpradega ning isegi siis, kui tema mõtted kanduvad Annyle, tüdrukule, keda kunagi armastas… See on paeluv ja filosoofilise tooniga lugu iseendasse vaatamisest ja eksistentsiaalsuse lätete avastamisest.

"Sõnad" ("Les mots") (1964) tõlkinud Leili-Maria Kask. Perioodika (Loomingu raamatukogu, 1965, 25/26 (397/398))

Novellikogu
"Sein" (1939; niminovell eesti keeles Looming 1938/10 ja kogumikus "Prantsuse novell", 1973)

Näidendid
"Kärbsed" (1943)
"Räpased käed" (1948)
"Kurat ja Vanajumal" (1951)
"Kinnine kohus" (1944, eesti keeles koos "Altona vangidega". Tõlkinud E. Vasara, Tatjana Hallap, Eesti Raamat, 1989 
"Altona vangid" (1959; eesti keeles 1989)
"Sõnad" (1964; eesti keeles 1965 ja 2006)

Filosoofilised raamatud
"L'être et le néant", 1943
"Critique de la raison dialectique", 1960

 Kirjandus 
 Albert Trummal, "J.-P. Sartre. A. Camus" (XIX–XX sajandi väliskirjanikke, XI). TRÜ rotaprintväljaanne, 1971, lk 4–67
 Tadeusz M. Jaroszewski, "Kadunud inimeste ateism. Ülevaade Jean-Paul Sartre'i ateismist" – artiklite kogumikus "Rotterdami Erasmusest Bertrand Russellini". Tõlkinud M. Lumi, Eesti Raamat, Tallinn 1972, lk 158–193
 Leili-Maria Kask, "Jean-Paul Sartre surnud" – Looming 1980, nr 5, lk 750–751
 Andres Küng, "Tuule lapsed. Peatükke kaasajooksikluse ajaloost". Rootsi keelest tõlkinud Anu Saluäär, LR 1990, nr 10, lk 42–50
 Paul Johanson, "Jean-Paul Sartre, väike tindine karvakera". Tõlkinud Aet Varik – Looming 2000, nr 1, lk 116–126, ja nr 2, lk 265–279
 Katre Talviste, "Kurja kirjanikus suurus: prestiiži ja ideoloogia konfliktid prantsuse tuumautorite retseptsioonis Sartre'i näol" (Sartre eesti kirjanduskriitikas viimase poole sajandi jooksul) – kogumikus "Kohandumise märgid", Underi ja Tuglase Kirjanduskeskus, Tallinn 2002, lk 121–127

Välislingid

Biograafia, bibliograafia (prantsuse keeles)
Jean-Paul Sartre ja Simone de Beauvoir nõukogude Eestis (prantsuse keeles)

Kategooria:Prantsuse filosoofid
Kategooria:Prantsuse kirjanikud
Kategooria:Näitekirjanikud
Kategooria:Nobeli kirjandusauhinna laureaadid
Kategooria:Montparnasse'i kalmistule maetud
Kategooria:Sündinud 1905
Kategooria:Surnud 1980