Ado Birk

Ado Birk (ka Aadu Birk, Aado Birk, õigeusu ristinimi Avdei või Avdi (2. vkj / 14. november 1883 Tarvastu vald, Viljandimaa – 2. veebruar 1942 Sosva vangilaager, Sverdlovski oblast, NSV Liit) oli Eesti poliitik, peaminister 28. juulist 1920 kuni 30. juulini 1920 (ei astunud ametisse).

Haridus
1894. aastast õppis Riia vaimulikus koolis
1905. aastal lõpetas Riia vaimuliku (õigeusu) seminari
1905–1907 õppis Peterburi Vaimulikus Akadeemias
1907–1908 õppis Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas
1908–1911 õppis Peterburi ülikooli õigusteaduskonnas
1911 õppis Leipzigi ülikooli õigusteaduskonnas, kus kuulas ka filosoofia- ja psühholoogialoenguid

Töökohad
1911 – 1912. aasta lõpp Tallinna statistikabüroo esimene juhataja
1912. aasta lõpp – 1917 vandeadvokaat Jaan Poska abi
Pärast 1927. aasta novembrit ärimees Tallinnas

Poliitiline ja diplomaatiline tegevus
1913. aastast kuulus Tallinna linnavolikokku, oli eesti-vene bloki üks juhtivaid tegelasi
1917–1919 Maanõukogu liige Eesti Radikaaldemokraatliku Erakonna poolt
juuli 1917 Maanõukogu ajutine sekretär 
1918 Eesti esindaja Helsingis 
november 1918 – veebruar 1919 Maanõukogu esimees, Asutava Kogu valimiste peakomitee esimees 
1919–1920 Asutava Kogu liige Eesti Rahvaerakonna poolt 
1919–1920 Asutava Kogu teine abiesimees 
november 1919 – juuli 1920 välisminister Jaan Tõnissoni esimeses valitsuses 
1920 välisminister Jaan Tõnissoni teises valitsuses
28. juuli – 30. juuli 1920 oli määratud Ado Birki valitsuse peaministriks, kuid ei astunud ametisse (peaministri kohuseid täitis Jaan Tõnisson)
1920–1922 I Riigikogu liige Eesti Rahvaerakonna poolt
1921–1922 Harju maakonnanõukogu liige
1922–1926 Eesti Vabariigi saadik Nõukogude Liidus
1925 välisminister Jüri Jaaksoni valitsuses

Vabatahtlikud ametid
1917–1924 Tallinna Vabatahtliku Tuletõrjujate Seltsi esimees, tegeles seltsi eestistamisega
1919–1922 Üleriikliku Tuletõrjujate Liidu esimene esimees
Alates 1920. aastatest tegev EAÕK-s, 1939–1940 oikumeenilise sekretärina.

Elulugu
Riia vaimulikus seminaris õppides õhutas Birk eestlastest õpingukaaslastes eestlust ning juhatas nende Taaralaste koori, mis esines Riia Eesti Seltsi pidudel. Üliõpilasena Peterburis oli Birk Eesti üliõpilaste abiandmise seltsi asutajaliige. Ta tegi kaastööd Peterburi Teatajale ning kuulus mõnda aega ka selle toimetusse.

Tallinnas töötades osales ta Tallinna Põllumeeste Seltsi tegevuses. Ta toimetas Tallinna Teataja juriidilist lisa.

Ta osales 1917. aastal Eesti Talurahva Liidu ja Eesti Radikaaldemokraatliku Erakonna asutamises ning oli nende organisatsioonide juhtide seas. Ta korraldas ajutist miilitsat Tallinnas ja Põhja-Eestis.

Aprillis 1917 viibis Birk Tallinna komitee esindajana ülevenemaalisel linnadeliidu kongressil ja kaitses seal Eesti kubermangukomissari Jaan Poskat pahempoolsete rünnakute vastu.

Juulis 1917 oli ta Eesti Rahvuskongressi üheks abijuhatajaks.

Maanõukogu liikmena käis ta septembris 1917 Kiievis Venemaa väikerahvaste kongressil, kus muuhulgas arutati väikerahvaste iseseisvuse väljakuulutamist.

Saksa okupatsiooni ajal pidas ta Ajutise Valitsuse ülesandel ühendust Soomega.

Pärast okupatsiooni lõppu valiti Birk Maanõukogu esimeheks.

Novembris 1918 osales Birk Ajutise Valitsuse ühe volinikuna läbirääkimistel August Winnigiga ja lepingu sõlmimisel.

Septembris 1919 käis Birk Eesti rahudelegatsiooni esimehena Pihkvas nõupidamistel Nõukogude Venemaa delegatsiooniga.

1920. aastal moodustas Ado Birki valitsuse, väikese häälte arvu tõttu valitsus ametisse ei astunud.

Birk oli I Riigikogu liige. 1922. aastal määrati ta Eesti saadikuks Nõukogude Liidus.

 Birgiaad 

1926. aasta alguses ei oldud Eesti välisministeeriumis rahul asjaajamisega Birgi juhitavas Moskva saatkonnas. Aprillis 1926 määrati saatkonna nõunikuks August Schmidt. Seda sammu tõlgendas Birk enda vastu suunatuna. 

Juuni alguses kutsuti Schmidt Nõukogude Liidu nõudmisel Moskvast tagasi. Mai lõpus ja juunis 1926 kutsus välisminister Ants Piip Birki mitu korda Tallinna, kuid too keeldus tulemast, tuues põhjenduseks tehnilisi raskusi. Välisministeeriumi ametnik Oskar Öpik saadeti Birgi tuleku kiirendamiseks Moskvasse. Birk ei allunud ka riigivanem Jaan Teemanti käsule Tallinna ilmuda. Ta saatis riigivanemale kirja, milles süüdistas välisministrit Eesti-Vene suhete normaalse arengu raskendamises. Kiri ilmus ilma riigivanema loata Postimehes ja Ühenduses. 

18. juunil 1926 tagandas valitsus Birgi saadikukohalt. Ta keeldus tagasi pöördumast. 20. juunil lahkus Birk asjaajamist vormikohaselt üle andmata saatkonnast ning sõitis Lõuna-Venemaale. Hiljem selgus, et ta elas pärast põgenemiskatsele järgnenud kinnipidamist OGPU järelevalve all Voronežis ja Kaukaasias. Juuli alguses 1926 peeti Tallinnas Eesti välissaadikute konverents, mis mõistis Birgi käitumise hukka. Riigivanem Jaan Teemant pidas Riigikogus kõne, milles süüdistas Birki raskes kuriteos. Eesti Rahvaerakond tegi ettepaneku anda asi Riigikogu väliskomisjoni uurida, kuid see ei läinud Riigikogus läbi. 

Ajalehes Izvestija ilmus 13. juulil ja 4. augustil 1926 kaks Birgi allkirjaga artiklit, milles süüdistati Eesti välispoliitika juhte ja Eesti kindralstaapi Nõukogude Liidu vastase sõjalise rinde organiseerimises koostöös välisriikidega (sealhulgas Poolaga) ning esitas tagasiastumispalve (esimene artikkel) ning kuulutas, et on sunnitud elama eraisikuna Nõukogude Liidus (teine artikkel). Hiljem ütles Birk, et teda oli ähvardustega sunnitud neile alla kirjutama. Juunis 1926 olevat ta kutsutud välisasjade rahvakomissariaati, kus selle töötaja Loganovski šantažeeris teda viidates ebaseaduslikele finantsoperatsioonidele ning nõudis temalt Nõukogude eriteenistuste salaagendiks hakkamist. Birk püüdis põgeneda Soome, kuid ta peeti kinni. Siis ta kirjutaski artiklitele alla. Välisminister Friedrich Akel pidas Riigikogus kõne, milles ta kummutas need süüdistused. 

Augustis 1926 põgenes Eesti Moskva saatkonna masinakirjutaja Juuli Kera Riia kaudu Venemaale, kus ta pandi elama Ado Birgi juurde. Selgus, et Kera oli juba varem olnud GPU agent ning tal olid olnud Birgiga lähedased suhted. Moskvasse tagasi viidud Birk viibis seal vahi all. Märtsi alguses 1927 kasutas Vorobjovi mägedes lubatud jalutuskäigul viibiv Birk ära valvuri astmahoogu ja põgenes. Ta ilmus Norra saatkonda ning palus Eesti saatkonnalt kaitset ja Eestisse sõitmise võimalust. Et Nõukogude võimud (välisasjade rahvakomissariaat) ei teinud sellele takistusi, pääses ta 9. märtsil 1927 Eestisse tagasi. 

Ta paigutati kohe eeluurimisvangistusse. Talle esitati süüdistus valitsuse käsu täitmata jätmises ning Eesti riiklikku julgeolekut ohustavate salajaste teadete avaldamises välismaa ajakirjanduses nuhtlusseaduse § 393 ning uue nuhtlusseaduse § 111 lõigete 1 ja 3 järgi. 

Tema üle mõistis kohut Tallinna-Haapsalu rahukogu. Istungid olid osaliselt kinnised. Üks tema kaitsjatest oli vandeadvokaat August Rei. Tunnistajatena esinesid teiste seas Jaan Teemant, Jaan Tõnisson, Mihkel Martna, Friedrich Akel, Ants Piip ja Theodor Rõuk. Novembris 1927 mõisteti ta salajaste teadete edastamises õigeks ja saadiku ametist tagandatuks valitsuse käsust üleastumise pärast süüdi. 

Protsessiga kaasnes Eesti ajalehtedes süüdistusi kindralstaabile välispoliitikasse sekkumise pärast. Jaan Tõnissoni ja Eduard Laamani ning Ants Piibu ja August Rei vahel sugenes isiklik vastasseis.

Vangistamine ja surm
NKVD vangistas Birgi 14. juunil 1941. 23. jaanuaril 1942 mõistis NSV Liidu erinõupidamine ta surma. Ta viibis Sverdlovski oblasti Turini rajooni Sevurallagi Sosva vangilaagris. Birk mõisteti surma, kuid suri väidetavalt enne otsuse täideviimist. NKVD dokumentide järgi "saabus surm südametegevuse lakkamise tagajärjel".

Isiklikku
Ado Birgi isa, samuti Aadu, oli Kulbisaare talu rentnik. Perekond kuulus Suislepa õigeusu kogudusse.

Tema tütar Regina Birk oli arstHelbe Merila-Lattik. Eesti arstid 1940–1960. Lk 603. Tema poeg Aadu Pirk (1919–1945) oli ohvitser 45. Relva-SS Grenaderirügemendis.

1933. aastal anti Ado Birgile patent filmide edasinihutamise seadeldisele, milleks ta oli avalduse esitanud 3. detsembril 1932.

Viited

Kirjandus
 Heinrich Laretei. Saatuse mängukanniks: mällu jäänud märkmeid, Lund: Eesti Kirjanike Kooperatiiv, 1970.
 Eero Medijainen. Ado Birgi lugu. – Looming, 1991, nr 8, lk 1113–1121.
 Pekka Erelt. Eesti diplomaat GPU võrgus. – Eesti Ekspress, 3. juuni 1999. 
 Tiiu Põld. Märgitud mees. NKVD kuritööd Eestis aastail 1940–1941, Tallinn: Tänapäev, 2000.
 Jaak Pihlak. Viljandimaa mees salaluure võrgus, Sakala, 26. juuli 2008  

 Välislingid 
 Aadu (Ado) Birgist Eesti Vabariigi Presidendi kodulehel
 Skandaalse poliitiku sünnikohas avatakse mälestuskivi

 Eesti postmark: Eesti Vabariigi riigipead – Ado Birk, 2013
 "Ajavaod: Diplomaadi kadumine" – ETV saade, saatejuht Mati Talvik. Esmaeeter: 12.12.2010 

Kategooria:Eesti välisministrid
Kategooria:Eesti peaministrid
Kategooria:Eestimaa Kubermangu Ajutise Maanõukogu liikmed
Kategooria:Asutava Kogu juhatuse liikmed
Kategooria:Seadusandliku Delegatsiooni liikmed
Kategooria:I Riigikogu liikmed
Kategooria:Eesti Rahvaerakonna poliitikud
Kategooria:Eesti saadikud Nõukogude Liidus
Kategooria:Eesti tuletõrjujad
Kategooria:Eesti leiutajad
Kategooria:EÜS Põhjala liikmed
Kategooria:Riia Vaimuliku Seminari vilistlased
Kategooria:Eesti represseeritud isikud
Kategooria:Sündinud 1883
Kategooria:Surnud 1942