Vene SFNV

Venemaa Sotsialistlik Föderatiivne Nõukogude Vabariik, lühend VSFNV (vene keeles Российская Социалистическая Федеративная Советская Республика, РСФСР) oli Venemaa Nõukogude Vabariigi ametlik nimi 19. juulist 1918 kuni 1936. aasta NSV Liidu konstitutsiooni ja 1937. aasta Vene NFSV konstitutsiooni vastuvõtmiseni, mille kohaselt 1922. aastal NSV Liidu haldusüksuseks (liiduvabariigiks) muudetud Venemaa nimeks sai Vene Nõukogude Föderatiivne Sotsialistlik Vabariik (Vene NFSV).

Venemaa SFNV sai riigi ametlikuks nimeks III Ülevenemaalisel Nõukogude kongressil 10. jaanuaril 1918 vastu võetud ja 19. juulil jõustunud Venemaa SFNV Konstitutsiooni järgi. Venemaa SFNV pealinn oli kuni 11. märtsini 1918 Petrograd, kui Rahvakomissaride Nõukogu ja nõukogude valitsusasutused evakueeriti Moskvasse, mis jäigi Venemaa SFNV ja seejärel Nõukogude Liidu pealinnaks.

Vene SFNV riigihaldus
V Ülevenemaalise Nõukogude kongressi poolt 10. juulil 1918 vastu võetud I Vene SFNV konstitutsioonile oli Vene SFNV kõrgeimaks esindus- ja seadusandlik võimuks Ülevenemaaline Nõukogude Kongress, kuhu valiti esindajad erinevatest nõukogudest ja ametiliitudest.

Nõukogude kongresside vahelisel ajal oli alaliseks kõrgemaks esindusorganiks Ülevenemaaline Kesktäitevkomitee ja selle Presiidium. Ülevenemaalise Kesktäitevkomiteel oli õigus vastu võtta dekreete(seadusi), muuta või keelata Vene SFNV Rahvasaadikute Nõukogu dekreete või määrusi, ametisse nimetada või kõrvaldada Vene SFNV Rahvakomissaride Nõukogu tervikuna või üksikuid rahvakomissare.

, VK(b)P Keskkomitee, VK(b)P KK Poliitbüroo, VK(b)P KK Orgbüroo, VK(b)P KK Sekretariaat

Täidesaatvateks võimuorganiteks olid: Vene SFNV Rahvakomissaride Nõukogu, määratud rahvakomissarid ja nende poolt juhitavad Vene SFNV rahvakomissariaadid.

Vene SFNV riigikaitse
Vene SFNV relvajõudude Punaarmee juhtorganiks oli ÜK(b)P poliitilise juhtkonna poolt 8. mail 1918, moodustatud Tööliste ja Talupoegade Punaarmee Ülevenemaaline Peastaap, sõjalise tegevuse planeerimise asutusena ja sellest 1919. aastal eraldatud Vabariigi Revolutsioonilise Sõjanõukogu Välistaap sõjategevuse operatiivse keskasutusena. Ülevenemaalist Peastaapi juhtis Sõjanõukogu, kuhu kuulusid staabiülem ja poliitilised komissarid. Sõjanõukogu teostatas kontrolli ÜP tegevuse üle ning allus otse Nõukogude Venemaa sõjaasjade rahvakomissarile ja alates 6. septembrist 1918 Vabariigi Revolutsioonilisele Sõjanõukogule, mille juhiks oli sõjaasjade rahvakomissar Lev Trotski.
, Tööliste ja Talupoegade Punaarmee Ülevenemaaline Peastaap

Vene SFNV sisejulgeolek

, GPU, OGPU, NKVD

Vene SFNV haldusüksused

<tr valign=top><td>
 Akmola kubermang (1920–1928), kubermangukeskus Petropavlovsk,
 Aktjubinski kubermang (1921–1928),
 Aleksandrovski kubermang (1920–1921), Aleksandrovsk,
 Amuuri kubermang (1920–1926), Blagoveštšensk,
 Baikaliäärne kubermang (1923), Verhneudinsk,
 Brjanski kubermang (1920–1929),
 Džetõsuiski kubermang (1924–1928), Alma-Ata,
 Donetski kubermang (1920–1925), Artjomovsk,
 Gəncə/Gjandža kubermang (1918–1920), end Jelizavetpoli kub,
 Gomeli kubermang (1919–1926), endine Mogiljovi kubermang,
 Ivanovo-Voznesenski kubermang (1918–1929),
 Jakuudi kubermang (1920–1922),
 Jekaterinburgi kubermang (1919–1923),
<td>
 Kamtšatka kubermang (1920–1926), Petropavlovsk-Kamtšatski,
 Krementšuki kubermang (1920–1922),
 Kustanai kubermang (1921–1925),
 Leningradi kubermang (1924–1927), end.Petrogradi kub.,
 Murmanski kubermang (1921–1927),
 Nikolajevi kubermang (1920–1922),
 Novonikolajevski kubermang (1921–1925),
 Odessa kubermang (1920–1925),
 Omski kubermang (1919–1925),
 Orenburgi-Turgai kubermang (1920–1921), Orenburg,
 Amuuriäärne kubermang (1923), Habarovsk,
 Primorski kubermang (1920–1926), Vladivostok,
 Põhja-Dvina kubermang (1918–1929), Veliki Ustjug,
 Rõbinski kubermang (1921–1923),
<td>
 Semipalatinski kubermang (1920–1928),
 Stalingradi kubermang (1925–1928), endine Tsaritsõni kub.,
 Sõdarja kubermang (1924–1928), Šõmkent(Tšimkent),
 Zaporožzje kubermang (1920–1922), end. Aleksandrovski kub.,
 Taga-Baikali kubermang (1920–1926), Tšitaa,
 Terski kubermang (1921–1924), Georgijevsk,
 Tjumeni kubermang (1919–1923), endine Tobolski kub.,
 Turgai kubermang (1921), Orenburg),
 Tsaritsõni kubermang (1919–1925), vt Stalingradi kub.),
 Tšeljabinski kubermang (1919–1923),
 Tšerepovetsi kubermang (1918–1927),
 Uljanovi kubermang (1924–1928), endine Simbiski kub.,
 Uraali kubermang (1920–1928),

 Punane terror Nõukogude Venemaal 
pisi|Vladimir Uljanov-Lenin, Nõukogude Venemaa terroristliku režiimi esimene juht aastatel 1917–1924   
pisi|Vene SFNV bolševike valitsuse propagandaüritus Petrogradis 1918. aastal; loosungil tekst: "Surm kodanlusele ja tema sülekoertele – elagu punane terror!"
pisi|Vene SFNV riikliku "punase terrori" juhtorgani Tšekaa presiidiumi liikmed (vasakult) Jakov Peters, Jozef Unszlicht, Abram Belenki (seisab), Feliks Dzeržinski ja Vjatšeslav Menžinski (1921)

Pärast bolševike võimuhaaramist 1917. aastal sai Nõukogude Venemaal "punasest terrorist" peagi riiklik poliitika. Veebruaris 1918 andis Vene SFNV Rahvakomissaride Nõukogu (valitsus) välja määruse, millega anti nn Erakorralisele Komisjonile ehk Tšekaale õigus kohtuvälisteks repressioonideks, sh mahalaskmiseks. Moodustati ka esimene kohtuväline repressiivorgan troika, kuhu kuulusid Feliks Dzeržinski, Vjatšeslav Aleksandrovitš ja Jēkabs Peterss. Troikade otsusega hukati kümneid tuhandeid inimesi, sh esimestel kuudel eelkõige endise tsaariarmee ohvitsere, kõrgemaid ametnikke, tööstureid ja pankureid ning vaimulikke.

5. septembril 1918 andis Vene SFNV valitsus välja dekreedi "Punasest terrorist", mille alusel täiendati Tšekaa ridu ja anti tollele õigus mahalaskmisteks ning juhtida toiduainete, vilja ning kütuse konfiskeerimist elanikelt, samuti sai Tšekaa volitused repressioonideks sundkorjanduse vastustajate suhtes. Tavaline karistus oli mahalaskmine. 

4. veebruaril 1919 andis Vladimir Lenini režiim korralduse, et Revolutsioonilise Sõjatribunali otsused ei kuulu edasikaebamisele ning viiakse täide 24 tunni jooksul. Aprillis 1919 võttis bolševike valitsus vastu määruse, mille täitmiseks pidi Tšekaa organiseerima kõigis kubermangulinnades kolme kuu jooksul sunnitöölaagrid. 1920. aastal laiendati Tšekaa õigusi saata kahtlusaluseid ("töödistsipliini rikkujaid, revolutsioonilise korra ohustajaid ja parasiitlikke elemente", kelle suhtes ei suudetud koguda kohtulikke süüd tõendavaid tõendeid) kuni 5 aastaks töölaagritesse. Surmanuhtlus ja massilised hukkamised asendati Vene SFNV-s seejärel peagi inimeste laialdase karistamisega sunnitööga, seda nii sunnitöölaagrites kui ka väljasaadetuina Siberisse ja teistesse Vene SFNV kaugematesse piirkondadesse.

Mais 1920 anti Vene SFNV riigipiirile lähedal paiknevatele Tšekaa osakondadele taas sõjatribunalide õigused kohtuvälisteks mahalaskmisteks. Mais 1921 andis bolševike partei kõrgeim juhtorgan (VK(b)P KK) Tšekaale õiguse karistada mahalaskmisega isikuid, kes "desorganiseerivad riigi majanduselu".

Vene SFNV ja NSV Liidu moodustamine
30. detsember 1922 Moskvas toimunud I NSV Liidu Nõukogude Kongressil võtsid kongresssi saadikud vastu otsuse Nõukogude Sotsialistlike Vabariikide Liidu moodustamisest, mille asutajaliikmed olid:
Vene SFNV;
Ukraina NSV;
Valgevene NSV;
Taga-Kaukaasia SFNV.

Vaata ka
Vene NFSV – Nõukogude Liidu liiduvabariik (1937–1991)

 Viited 

Kategooria:Vene NFSV
V
V
Kategooria:Nõukogude Liit‎
Kategooria:1918. aasta Venemaal
Kategooria:20. sajand Venemaal
V
fa:جمهوری فدراتیو روسیه شوروی
no:Den russiske sosialistiske føderative sovjetrepublikk
ro:Republica Sovietică Federală Socialistă Rusă
yo:Russian Soviet Federative Socialist Republic