Australopithecus africanus

Australopithecus africanus oli inimlane, kes elas 3,5...2,5 miljonit aastat tagasi Lõuna-Aafrikas. Tema kolju maht oli ligi 500 cm³. See on šimpansi omast veidi suurem, kuid kolju ehitus lubab oletada, et tema peaaju kõnekeskus ei olnud artikuleeritud kõne jaoks piisavalt arenenud.

Australopithecus africanus on liik väljasurnud perekonnast australopiteekus. Fossiilid, mida peetakse sellesse liiki kuuluvateks, pärinevad enamasti 3 kuni 2,5 miljoni aasta vanustest leiukihtidest Lõuna-Aafrika Vabariigis; mõned on siiski mõnevõrra vanemad, teised mõnevõrra nooremad. Bernard Wood, Nicholas Lonergan. The hominin fossil record: taxa, grades and clades. –  Journal of Anatomy, 2008, kd212, nr 4, 2008, lk 358–359. Veebis

Pole selge, millistest eellasliikidest Australopithecus africanus pärineb ja kui lähedal on ta inimese vahetutele esivanematele. Seda liiki nimetatakse sageli vastandina "robustsele australopiteegile" (Paranthropus robustus) "gratsiilseks australopiteekuseks".

 Nomenklatuur ja süstemaatika 
Australopithecus africanus on australopiteekuse perekonna tüüpliik. 

Australopithecus on tehissõna, mis on kokku pandud ladina sõnast australis 'lõunapoolne' ja vanakreeka sõnast πίθηκος 'ahv'.  Liigiepiteet africanus viitab leiukohale Aafrikas.

 Kehaehitus 
pisi|Ülalõualuu Sts 52a koos lisatud alalõualuuga
Ainult Lõuna-Aafrika Vabariigist avastatud Australopithecus africanuse koljupõhimiku auk, läbi mille aju kõige tagumine osa ulatub seljaaju alguseni, asetseb kolju all, massikeskme läheduses. Sellest võib järeldada, et Australopithecus africanus oskas püsti kõndida.Raymond A. Dart. Australopithecus africanus: The man-ape of South Africa. – Nature, kd 115, 1925, lk 195–199 (veebis)) Kuid Australopithecus africanus olid veel suhteliselt pikad käed, nii et tema kõnnak võis olla võrreldav tänapäeva paavianide omaga, kuigi küllap ta kõndis sagedamini püsti kui paavianid.Steve Jones jt. The Cambridge Encyclopedia of Human Evolution, Cambridge University Press, Cambridge 1992, lk 237 Suhteliselt rikkalikest luuleidudest on seetõttu saadud järeldada, et selle liigi isendid olid sagedamini puu otsas püsti kui teised australopiteekused. Australopithecus africanusel olid ka suhteliselt suured purihambad, tema kolju nägi seetõttu välja suhteliselt ahvisarnane. Silmahambad aga on oluliselt väiksemad kui fossiilsetel ja retsentsetel ahvidel. 

Ajumahuks antakse erialakirjanduses 400–500 cm³, mis vastab ligikaudu šimpansi ajumahule. Täiskasvanud isendite kehapikkuseks hinnatakse umbes 1,10 kuni 1,40 m ja kehakaaluks 30 kuni 60 kg, kusjuures isased olid tunduvalt suuremad kui emased.

Üks vanemaid inimesesarnaseid anatoomilisi tunnuseid on alasi kuju keskkõrvas, mis on tõendatud juba Australopithecus africanusel (fossiilil Stw 255 Sterkfonteinist) ja Paranthropus robustusel ning erines oletatavasti juba nende viimasel ühisel esivanemal šimpansi alasi kujust.Rolf M. Quam jt. Early hominin auditory ossicles from South Africa.  – PNAS, veebis avaldatud 13. mail 2013. Veebis.

Elupaik
Kaasleiud viitavad sellele, et Australopithecus africanus – nagu teisedki australopiteegid – eelistasid metsaseid elupaiku, mis läksid üle savannideks, ning hoidusid jõgede ja järvede laiade kaldavööndite lähedusse.Friedemann Schrenk, Timothy G. Bromage. Adams Eltern. Expeditionen in die Welt der Frühmenschen, C. H. Beck, München 2002, lk 196

 Toitumine ja eluviis 
pisi|Hammas STS 1881 Sterkfonteinist (Lõuna-Aafrika Vabariik)
Inimesega võrreldes suhteliselt suuri purihambaid tõlgendatakse kohastumisena suhteliselt kõva taimtoiduga, mille seas vähemalt aeg-ajalt olid kõva koorega seemned.Robert S. Scott jt. Dental microwear texture analysis shows within-species diet variability in fossil hominins. – Nature, 2005, kd 436, lk 693–695. Resümee. Nii näitas fossiilide Sts 5 ja Sts 52 a (hästi säilinud ülalõualuu) arvutianalüüs, et hambad ja näoluud talusid suurt rõhku, nagu tänapäeval elaval jaava makaagilgi.David S. Strait jt. The feeding biomechanics and dietary ecology of Australopithecus africanus. – PNAS, 2009, kd 106, nr 7, lk 2124–2129. Veebis.Können Sie eine Nuss aufbeißen?, idw-online, 2. veebruar 2009.

Australopithecus africanuse hammastiku järgi on näidatud, et ta sai üle 50 protsendi kaloritest C3-taimedest ning tema ülejäänud toidust moodustasid suure osa C4-taimed.Peter S. Ungar, Matt Sponheimer. The Diets of Early Hominins. – Science, 2011, kd 334, nr 6053, 2011, lk 190–193. Resümee. Seda peamiselt lehtedest, viljadest ja seemnetest koosnevat toitu täiendas – võib-olla sõltuvalt aastaajast – liha;Vincent Balter jt. Evidence for dietary change but not landscape use in South African early hominins. – Nature, 2012, kd 489, lk 558–560. Resümee. Early human ancestors had more variable diet. Scientists reconstruct dietary preferences of 3 groups of hominins in South Africa., eurekalert.org, 8. august 2012. selline loom- ja taimtoidu kombineerimine eristas Australopithecus africanust oletatavasti nii Paranthropus robustus, kes oli oluliselt tugevamini kõvale taimtoidule spetsialiseerunud, kui ka inimese perekonna varajastest esindajatest, kes sõid rohkem liha. 

Kivist tööriistu pole kihtidest, kust on leitud Australopithecus africanuse fossiile, avastatud.G. J. Sawyer, Viktor Deak. Der lange Weg zum Menschen. Lebensbilder aus 7 Millionen Jahren Evolution, Spektrum Akademischer Verlag, Heidelberg 2008, lk 64.

Viited

Välislingid
 R. A. Dart, Australopithecus africanus: The Man-Ape of South-Africa, 7. veebruar 1925, Nature, nr 2884, 115. väljaanne, lk 195-199

Kategooria:Inimlased
Kategooria:Väljasurnud imetajad