Sarlakid

pisi|Sarlakihaige lapse lööve lööbeperioodi lõpul

Sarlakid (ladina keeles scarlatina) on nakkav lööbeline laste- (4–8-aastaste) ja ka noorukiea (kuni 15-aastaste) infektsioonhaigus; üks streptokokkinfektsiooni vorme. Sarlakilööbe tekitaja on streptokokk Streptococcus pyogenes.

Imikutel esineb sarlakeid haruharva. 10. eluaastaks ringlevad immuunsüsteemis (lümfoid(-immuun)süsteemis) Streptococcus pyogenese pürogeensete eksotoksiinide antikehad kuni 80% lastest.

Nakkus levib kontakti teel ja ka A-grupi streptokokiga saastunud piima kaudu.https://med24.ee/andmebaasid/meditsiinisonastik

Nakatumiseks on vajalik lähedane kokkupuude nakkuskandjaga. Sarlakihaige on nakkusohtlik 24 tundi haiguse algusest ja maksimaalselt 2–3 nädalat. Patsient ei ole nakkusohtlik 24 tundi pärast antibakteriaalse ravi algust.

Harvemini põhjustavad sarlakilöövet ka teised beetahemolüütilised bakterid: C- ja G-grupi streptokokid, mis satuvad organismi kas kirurgilisel operatsioonil, sünnituse ajal või põletushaava kaudu.

Haiguse sesoonne tõus on sügis-talvisel perioodil.

Haiguse kliiniline pilt
Lööbega haiguste korral ei ole kliiniline hinnang usaldatav, kuid teatud tüüpilist haiguse väljendust saab kirjeldada.

Asümptomaatiline haiguse kulg
Kuni 20% kooliealisi lapsi võivad olla streptokoki Streptococcus pyogenes'i kandjad. Asümptomaatilist haiguse kulgu üldiselt ei ravita.

Tüüpiline haiguse kulg
Esmastele nakkusilmingutele võivad noorematel lastel eelneda oksendamine, kõhulahtisus või kõhuvalu.

I – inkubatsiooniperiood: kestab tavaliselt 3–5 päeva. Streptococcus pyogenes võib viibida terve inimese nahal kuni nädal aega enne lööbe ilmumist.
II – lööbeperiood: esimesed sümptomid on õhetavad põsed (nina-suu kolmnurk on lööbevaba), mõõdukas kurguvalu ja üldiselt halb enesetunne. Kehatüvele ilmub peensõlmeline punetav nahalööve (difuusne erüteem) ning tõuseb kõrge palavik. Teiseks päevaks levib lööve näo- ja kõhunahale ning nahavoltidele (lööbe levik võib erineda). Lööbeperiood kestab tavaliselt kuni nädala. Neelupõletik süveneb, tekib angiin. Lümfisõlmed kaelal võivad suureneda.

Sarlakite korral on sarlakihaige keel iseloomuliku välimusega – esmalt on keelel valge katt ja alates 3. haiguspäevast muutub see vaarikpunaseks (nimetatud ka vaarikakeeleks ja vaarmarjakeeleks) ja struktuuriliselt näsaliseks.

III – paranemisperiood: pärast kõrget palavikku võib paranemisjärgus nahk tugevalt ketendada – nahaketendus võib ilmneda 5–20 päeva pärast sarlakilöövet.

Täielikult tervenetakse tavaliselt kahe nädalaga, kuid ravita võivad paranemisperioodi 18. päeval tekkida kõrge palavik, angiin, kõrvapõletik, neelupõletik, akuutne glomerulonefriit ja/või reuma.

Raske haiguse kulg
Sarlakite raske haiguse kulu korral võib tekkida nekrootilis-fibrinoosne angiin, mis võib levida nii söögitorru, makku kui ka kesk- ja sisekõrva.

Harva esineb ka raske kuluga ehk maliigseid sepsisega sarlakeid, mis võivad põhjustada kurtust (kurdistumist), müokardiiti, meningiiti ja streptokokilist toksilise šoki sündroomi.

Diagnoosimine
Haiguse kliinilist pilti ei peeta lööbega haiguste korral tänapäeval usaldusväärseks diagnoosimise viisiks.

Eristusdiagnoos
Ka stafülokokk Staphylococcus aureus põhjustab lööbehaigust Staphylococcal Scarlet Fever.

Diagnoosimiseks tuleks teha eristusdiagnoos, et välistada muud lööbehaigused, näiteks:  
Arcanobacterium haemolyticum'i nakkus
herpesviirusnakkused
Kawasaki tõbi
leetrid
Mycoplasma pneumoniae
punetised
ravimiallergia
streptokokiline püodermia
streptokokkfarüngiit ehk neelupõletik (RHK-10 J02.0)
streptokokiline toksilise šoki sündroom
teise staadiumi süüfilis	
tuulerõuged
äkkeksanteem jt.

Kliinilise keemia uuringud

Streptococcus pyogenes'i infektsiooni kahtluse korral võetakse kas neelust külvimaterjal või vereanalüüs ning hinnatakse
streptolüsiinivastaste antikehade olemasolu
antistreptolüsiin-O (S-ASO) – muutub positiivseks 1 nädal kuni 1 kuu pärast infektsiooni algust (tüsistusteta kulu korral saavutab infektsioonieelse väärtuse 6–12 kuu jooksul)
kliinilise vereanalüüsi näitajaid

Antibiootikumide tarbimine võib laboratoorsete analüüside tulemusi moonutada.

Patogenees
Streptococcus pyogenes'i bakter siseneb organismi tavaliselt ülemiste hingamisteede kaudu. Seejärel rajavad streptokokid ensüümide ja valkude abil tee kurgu ja neelu epiteelirakkudesse (F-proteiin) ja hiljem nahale (M-proteiini abil adhesioon keratinotsüütidesse).

Pürogeensed eksotoksiinid (SpeA, SpeB, SpeC) toimivad teadlaste arvates superantigeenidena, indutseerivad tsütokiinide (näiteks tuumornekroosifaktor alfa TNFα) vabanemist ja vahendavad palavikku, sarlakilöövet, organpuudulikkust ning šokki (streptokokiline toksilise šoki sündroom). SpeB toimel surevad südamelihase rakud.

Ravi

Sarlakid paranevad ka ilma antibiootikumideta, kuid tüsistuste vältimiseks soovitavad arstid haigetel neid siiski manustada.

Sarlakite ravis kasutatakse ravimitest esmase valikuna penitsilliini: 
125 mg suukaudselt (lad per os) < 27 kg; teistele 250 mg 
penicillin V potassium 25–50 mg/kg/päevas suukaudselt 10 päeva järjest

Penitsilliiniallergia korral võib arst välja kirjutada erütromütsiini.

Palaviku alandamiseks kasutatakse vastavalt arsti soovitustele looduslikke palavikualandajaid või näiteks paratsetamooli (annused vastavalt kehakaalule).

Sarlakihaigele peaks võimaldama voodirahu ja tuleks keelitada teda rohkelt vedelikku (taimetee, kurgutee) tarbima. Väikelastele valmistavad kurguvalu ja neelamise valulikkus ilmselt suurt piina ning seetõttu võiks neile pakkuda tavalisest veidi vedelamat toitu. Võimalik, et haige laps ei ole võimeline kuigi palju toitu alla neelama.

Kodused ravivõtted
Mitmes Aafrika riigis on kasutatud sarlakitega seotud kurguhädade leevendamiseks puju liigi Artemisia afra kuuma auru inhaleerimist.

Tüsistused
Sarlakite tüsistused on tänapäeval haruldased ning neid seostatakse bakteri ja/või selle osade (näiteks pürogeensed eksotoksiinid) jõudmisega vereringesse: infektsioossed kõrvapõletikud, streptokokkide põhjustatud kopsupõletik, kurgu empüeem, meningiit, juveniilne artriit, ikterus, akuutne glomerulonefriit; harvem sapipõie hüdrops, kopsupõletik ja streptokokilise toksilise šoki sündroom. Sarlakitega seostatakse ka maksapõletikku.

Ennetamine
Vältida sarlakihaigega lähedast kontakti ja mänguasjade jagamist ning võimalusel eraldada laps(ed) teistest lasteaialastest (panna karantiini).

Haigestumus
Eestis
Eestis registreeriti Terviseameti andmetel 2014. aastal sarlakite haigusjuhte järgmiselt:

 Kuu  Haigusjuhte  jaanuar  42 veebruar  40 märts  41 aprill  52 mai  51 juuni  36 juuli  12  august  9  september  12  oktoober  22  november  19 detsember  25 Kokku   361

Eestis 2015. aastal registreeritud sarlakite haigusjuhud:

 Kuu  Haigusjuhte  jaanuar  48 veebruar  39 märts  58 aprill  61 mai  66 juuni  35 juuli  19 august  6 september  17 oktoober  12 november 21 detsember  31 Kokku   413

Ajaloolist
Haiguse esmakirjelduste kohta andmed puuduvad.

Osaliselt võib eeldada, et Vana-Kreeka arst Hippokrates tundis seda haigust, kattuvusi võib leida ka Celsusel, Caelius Aurelianiusel, Aretaeusel ja Aëtius Amidenusel.

Herodotus, Avicenna ja Rhazes võisid sarlakeid juba päris täpselt kirjeldada, kuid osa autorite arvates kirjeldasid nad leetreid.

John Philip Ingrassias (1510–1580) oli Sitsiilia arst ja anatoom, kes kirjeldas oma raamatus "De Tumoribus praeter Naturam" (1553) leetreid, mida sel ajal tunti rosalia ehk rosania nimetusega.

Ballonius võis kirjeldada haigust rubiolae'na.

Sydenham kirjeldas haigust 1675. aastal raamatus "Observatione Mediae". 

Malfatti kirjeldas puerperal scarlatina't 1801. aastal ja James Paget kirjeldas 1863. aastal kirurgilistele operatsioonidele järgnevaid sarlakeid, mis kaasnesid haavadega.

19. sajandi teisel poolel loeti sarlakeid (nimetati inglise keeles lihtsalt fever) üle üheaastaste laste levinuimaks surma põhjuseks.

50 aastat tagasi arvati, et sarlakid on ülitundlikkusreaktsioon, kuid see alternatiivteooria ei leidnud laialdast omaksvõttu.

Epideemiate näiteid
 1574–1575 talv Pariisis
 1677 Kopenhaagenis – rossalia squamosa (Lützhøft)
 1795–1805 Kesk-Saksamaal
 1806 Madeiral
 1824 Toursis (Bretonnaeu)
 1829 Lõuna-Ameerikas
 1831–1834 Dublinis – Scarlatina maligna
 1847 Gröönimaal
 1848 Austraalias ja Uus-Meremaal
 1849 Californias

Süstemaatika
Dr Elliotsoni klassifikatsioon (avaldatud 1839)
Dr Ellitson klassifitseeris sarlakite liigid nahahaiguste III seltsi Exanthemata, II perekonda Scarlatina.
Scarlatina liigid on Scarlatina Simplex, Scarlatina Anginosa, Scarlatina Maligna.

Viited

Välislingid
Sissekanne Terviseametis
Streptococcus A antigeen kurgukaapes (Th-Streptococcus A Ag) 
Aeroobide ja seente uuringud kurgukaapelt

Ajaloolist 
 J. D. ROLLESTON, M, M.D., M.R.C.P., F.S, THE HISTORY OF SCARLET FEVER.,
 CHARLES A. LEE, M.D., Notes on the History and Pathology of Scarlatina, Boston Med Surg J 1835; 12:373–377, 22. juuli 1835, DOI: 10.1056/NEJM183507220122401

Kategooria:Nakkushaigused
Kategooria:Pediaatria