Eliel Saarinen

Gottlieb Eliel Saarinen (20. august 1873 – 1. juuli 1950) oli Soome arhitekt, kes sai kuulsaks oma juugendstiilis ehitistega 20. sajandi algul. 

Eliel Saarinen õppis aastatel 1893–1897 Helsingi tehnikakõrgkoolis arhitektuuri ja Helsingi Ülikoolis maalikunsti. Aastal 1896 asutas ta koos Armas Lindgreni ja Herman Geselliusega arhitektuuribüroo Gesellius, Lindgren & Saarinen, mis tegutses kuni 1905. aastani.

Pärast Esimest maailmasõda läks Saarinen Ameerikasse, kus jätkas ühiskondlike hoonete projekteerimist. Samal ajal töötas ka arhitektuuriõppejõuna.

Tema poeg Eero Saarinen oli samuti silmapaistev arhitekt.

Olulisemad ehitised
Soome Rahvusmuuseum Helsingis (koos Geselliuse ja Lindgreniga; 1902–1911)
1900. aasta Pariisi maailmanäituse Soome paviljon (koos Geselliuse ja Lindgreniga)
Helsingi pearaudteejaam (1904–1911)

Eestis
Lutheri vabriku töölissöökla-rahvamaja Tallinnas (Vana-Lõuna 37; (koos Geselliuse ja Lindgreniga; 1905)
 Endine Krediidipanga peahoone Tallinnas (Pärnu mnt 10, praegu Kultuuriministeerium) (1912)
 Tallinna raekoja projekt 
 Tallinna 1913. aasta generaalplaan (Suur-Tallinn vt ISBN 9789985958506)
 Tartu Pauluse kirik (1911–1913)

Ekslikult on Eliel Saarineni tööks nimetatud ka Narva-Jõesuu rannahoonet (1935–1941), mille projekteeris insener Erich Otting.

Tunnustus
1947 – Ameerika Arhitektide Instituudi kuldmedal
1950 – Briti Arhitektide Kuningliku Instituudi kuninglik kuldmedal

 Kirjandus 
 Igor Djomkin, "Eliel Saarinen ja "Suur-Tallinn": Tallinna esimene generaalplaan ajaloolisest ja linnaehituslikust aspektist". Kunst, 1977 (Tallinn : Punane Täht) (Tekst eesti, saksa ja vene keeles)
 Karin Hallas-Murula, Suurlinn Tallinn : Eliel Saarineni "Suur-Tallinna" projekt, 1913, ISBN 9789985958506


Kategooria:Soome arhitektid
Kategooria:Sündinud 1873
Kategooria:Surnud 1950