Liivimaa talurahvaseadused

Liivimaa talurahvaseadused olid 19. sajandil Venemaa keisririigi Liivimaa kubermangu jaoks kehtestatud seadused, mis muutsid ja täpsustasid talurahva (peamiselt eestlaste ja lätlaste) õigusi ja kohustusi.
pisi|Venemaa keiser (1801–1825) Aleksander I
1804. aasta Liivimaa talurahvaseadus

1804. aasta 20. veebruari Liivimaa talurahvaseadusegaVerordnungen, die livländischen Bauern betreffend: Best. d. 20. Febr. 1804, 1804Seädussed Maa-rahwa pärrast antud, kes Liwlandi Gubermenti wallitsusse all ellawad, 1804 jäid Liivimaa kubermangu talupojad endiselt pärisorjadeks, kuid neid ei tohtinud enam müüa ega pantida; neid ei tohtinud kinkida maast lahus; nad said omandiõiguse vallasvarale ja võisid maad osta ning omandatud maad võisid edasi pärandada. Talurahva koormised vaadati ümber.
1805. aastal hakkas talurahvaseadus kehtima ka Eestimaa kubermangu talupoegadele.

1809. aastast anti Liivimaa kubermangus kogukonna haldusse magasiaidad.

1819. aasta Liivimaa talurahvaseadus
23. mail 1816 võeti vastu ja 1819. aastal hakkas kehtima Liiwlandi Marahwa SäedusLiiwlandi Marahwa Säedus. Eddimänne-Tõine jaggo: Kinnit. 26. märtsil 1819, 1820, millega kaotati pärisorjus; talurahvas võis omandada ka kinnisvara; koormistena tuli kasutusele raharent. Loodi talurahvakogukonnad (mõisavallad).

1849. aasta Liivimaa talurahvaseadus

1849. aasta Liivimaa talurahvaseadus hakkas kehtima 1850. aasta sügisest, pärast avaldamist eesti ja läti keeles.

Seadus kinnitas, et kogu maa oli mõisnike oma, kuid määras ära selle kasutamisviisi. See osa maast, mis oli seni talupoegade käsutuses, tunnistati talumaaks, mille kasutamine toimus vabalepingu järgi. Seda võis elujõuliste taludena rendile anda, soovitatavalt raha eest või talupoegadele päriseks müüa. Et talupoegadel puudus raha nii suurel hulgal, kavatseti asi korraldada, et müük toimuks osaliselt võlgu mõne rahaasutise finantseerimisel. 1849. aasta seaduse järel nähti ette talumaa kasutamise normaalseks vormiks raharent. Et saada raharendile ülemineku puhul mõisamajapidamise ümberkorraldamiseks tarvilikku raha, nägi 1849. a. seadus ette, Wilhelm Hamilkar von Fölkersahmi  (1811–1856) eestvedamisel vastava krediidiasutuse — Talurahva Rentpanga asutamise.

Seadus reguleeris ka koolikohustust. Koolide ülalpidamine jäi endiselt valdade kohustuseks, kusjuures edaspidi tuli luterlastel kanda oma ja õigeusulistel oma koolide ülalpidamiskulud. Luterlike talurahvakoolide juhtimiseks nähti uue lülina ette kihelkonna koolivalitsus, kuhu kuulusid mõisnikust kirikueestseisja, pastor, kihelkonnakooli õpetaja ja üks valla kohtumeestest. Õigeusukoolide juhtimine jäi õigeusu kiriku ja sinodi hooleks.

 1860. aasta talurahva seadusSuure Keisri-herra ja Senati-kohto Ukas, 1866Walla kogukonna Seadus (Muudetud 1860 a. Talurahwa seadus, www.digar.ee, Anton Aan 1892 
 1866. aasta maakogukonna seadus 

Vaata ka
Eestimaa talurahvaseadused

 Viited 

 Välislingid 
Eesti talurahvaõiguse arengu põhijooni, Varamu nr 1/1938
Liiwlandimaa Tallorahwa Seäduse-ramat, 1850
Livländische Agrar- und Bauern-Verordnung, 1850
Livländische Bauer-Verordnung am 13. November 1860, 1861

Maarahva seadused
Kategooria:Venemaa keisririigi poliitika
Kategooria:Eesti talurahvas‎
Kategooria:19. sajand Eestis
Kategooria:Seadused
Kategooria:19. sajand Lätis