Paul Ariste

Paul Ariste (kuni 1927. aastani Paul Berg; 3. veebruar (21. jaanuar vkj) 1905 Rääbise, Võtikvere vald, Torma kihelkond, Tartumaa – 2. veebruar 1990 Tallinn) oli eesti keeleteadlane, Eesti Teaduste Akadeemia liige (1954).

Elukäik
Lapsepõlv ja õpinguaastad
Tema vanemad olid Rääbise mõisa sepp Aleksander Berg ja Liisa Berg. Lapsepõlves elas ta mõnda aega Puurmanis. Ta õppis Tõikvere külakoolis 1916. aastani, mil pere kolis Tallinna. 1917. aastal alustas ta õpinguid Tallinna Nikolai I Gümnaasiumis. 1925. aastal lõpetas ta selle (kooli nimeks oli vahepeal saanud Tallinna Linna Poeglaste Humanitaargümnaasium). Keeltehuvilisena asus ta juba koolis ajal õppima esperantot. Tema esimene publikatsioon oligi 1921. aastal ilmunud esperantokeelne artikkel "La livoj", milles ta kirjutas liivlastest.

1925. aastal asus ta õppima Tartu Ülikooli, mille lõpetas 1930. aastal. Ülikooliõpingute ajal astus ta EYS Veljesto liikmeks. Õpingute kõrvalt töötas Ariste aastail 1925–1927 Eesti Rahva Muuseumi arhiivraamatukogus ja 1927–1931 Eesti Rahvaluule Arhiivis.

1931. aastal kaitses ta Tartu Ülikoolis magistriväitekirja teemal "Eesti-rootsi laensõnad eesti keeles". Aastail 1931–1933 täiendas end Tartu Ülikooli stipendiaadina Helsingi, Uppsala ja Hamburgi Ülikoolis. 1939. aastal kaitses ta Tartu Ülikoolis väitekirja "Hiiu murrete häälikud" ja sai doktorikraadi.

Teadlaskarjääri algus ja sõja-aastad
Pärast õpinguid välisülikoolides sai Aristest 1933. aastal Tartu Ülikooli õppejõud.

Ariste võttis sõna ka eesti keele arengut puudutavatel teemadel. Näiteks 1937. aastal arvas ta, et keeleuuenduste käigus on liiga kergekäeliselt eesti keelde üle võetud tõlkelaene ja eriti just saksa keelest.

Sõja-aastai jätkas Ariste Eestis oma teadlasetööd. Saksa okupatsiooni ajal oli esimest korda võimalik tutvuma minna vadjalaste asualadega, mis enne sõda olid olnud väljaspool Eesti piire. 1942. aastal kuuluski Ariste Eerik Laidi eestvedamisel toimunud ekspeditsiooni osaliste hulka. Väidetavalt olevat just siis saanud alguse tema suur kirg vadjalaste suhtes.

Elu Nõukogude perioodil
Aastail 1944–1946 oli ta eesti keele ja soome-ugri keelte kateedri juhataja, seejärel 1946–1977 soome-ugri keelte kateedri juhataja. 1949. aastal sai ta professoriks. 

1954. aastal valiti ta Eesti NSV Teaduste Akadeemia liikmeks keeleteaduse alal. 

Ta oli 10. maist 1945 kuni 9. maini 1946 poliitilistel põhjustel vangistatud, mille järel muutus võimudele lojaalseks. 1958. aastal püüti teda värvata ka KGB agentuurvõrku, ent ta keeldus sellest. Äraütlemine ei takistanud siiski tema edaspidist karjääri ja teadustegevust, samuti võimaldati tal korduvalt välismaale pääseda.

Ülikoolis õpetas Ariste soome-ugri keeli, üldkeeleteadust, soome, rootsi, läti, alamsaksa ja esperanto keelt. Ühtlasi rajas ta eesti fennougristikakoolkonna ja õpetas välja palju Nõukogude Liidu soome-ugri rahvaste seast pärit keeleteadlasi. Ta oli üle kuuekümne väitekirja juhendaja.

pisi|Paul Ariste hauakivi Vana-Jaani kalmistul Tartus
Ariste suri 2. veebruaril 1990. Kuna ta oli õigeusklik, toimus tema ülikooli aulas aset leidnud ärasaatmine õigeusu kombe kohaselt. Ta maeti Tartusse Vana-Jaani kalmistule.

Teadustöö
Paul Ariste meelisuurimisobjekt oli vadja keelP. Ariste. "Kolm kohalikku keelt", Keel ja Kirjandus, 1969, nr 3, lk 142, samuti vadjalaste rahvaluuleP. Ariste. "Kas vadjalased on tundnud Kalevipoega?". Keel ja Kirjandus, 1967, nr 9, lk 549 jj ja etnograafiaP. Ariste. "Vadja rahvakalender". Eesti NSV TA Emakeele Seltsi Toimetised nr. 8. Tallinn, 1969. 158 lk.

Esimest korda külastas Ariste vadjalaste asualasid Saksa okupatsiooni ajal 1942. aastal, ent tihedamalt hakkas ta sinna uurimisretki korraldama pärast sõda. Nende retkede käigus kujunesid tal välja kindlad keelejuhid, kellele ta enim tähelepanu pööras. Madis Arukask on leidnud, et seetõttu jäid nii mõnedki potentsiaalsed informandid kõrvale.

Lisaks vadjalastele tegeles ta veel mitme teise teemaga.
Töid
Ta on avaldanud umbes 1300 teaduslikku tööd, sealhulgas umbes 50 raamatut.
"Vadja päevikud 1942–1980" (koostanud, saatesõna ja kommentaarid: Ergo-Hart Västrik). // Litteraria nr 22. Eesti Kirjandusmuuseum. Tartu 2005, 237 lk
"Mälestusi" (trükiks ette valmistanud Mart Orav). Eesti Kirjanduse Selts. Tartu 2008, 362 lk

Tunnustus
1954 Eesti NSV Teaduste Akadeemia akadeemik
1959 Nõukogude Eesti preemia
1965 Eesti NSV teeneline teadlane 
1966 Ungari Teaduste Akadeemia auliige 
1969 Soome Teaduste Akadeemia välisliige ja Helsingi Ülikooli audoktorP. Ariste Helsingi ülikooli audoktoriks. Keel ja Kirjandus, 1969, nr 9, lk 574
1971 Szegedi Ülikooli audoktor 
1980 Soome Akadeemia välisliige 
1981 Lenini orden
1982  Eesti NSV riiklik preemia
1982 Tartu aukodanik
1985 Tööpunalipu orden
1985 Eesti Teaduste Akadeemia medal

Mälestuse jäädvustamine
Paul Ariste medal

Isiklikku
Perekond
Paul Ariste abikaasa oli etnoloog ja arheoloog Erna Ariste.

Olev Remsu romaanis "Tapjad" (kirjastus Tänapäev, 2017) on kursusejuhendaja akadeemik Pergi prototüüp Paul Ariste.
Iseloom
Aristel oli soov igal aastal publikatsioonide arvu (ja muu poolest) Tartu ülikooli õppejõudude seas esimene olla ja see tal ka õnnestus. Kurioosumina üritas ta alati ka palga maksmisel letis esimene olla, mistõttu läks ta kohale juba tükk aega enne kassa avamist.

1936. aastal kinnitas Paul Ariste ajalehele Rahvaleht, et on juba kooliajast olnud taimetoitlane, ehkki "olevat vahepeal mitu korda liha maitsnud".

Ariste tundis üliõpilaste ja üldse inimeste vastu väga suurt huvi. Väidetavalt olevat ta tundnud 100 000 eesti inimest.

Ariste eelistas meessoost üliõpilasi, pidades neid võimekamateks. Fennougristikaüliõpilastele tegi ta vana kombe kohaselt kohvikus välja.
Keelte õppimine
Paul Ariste oli tuntud polülingvist. Keele õppimist alustas ta alati selle keele foneetika põhjalikust tundmaõppimisest.

Pärast seda, kui Ariste avastas, et sõna "manguma" on pärit mustlaskeelest, õppis ta selle keele ära ning kasutas seda oskust igal võimalusel. Mustlased hüüdsid teda valgeks mustlaseks.

Vaata ka
Oudekki Figurova

 Viited 

Kirjandus
Huno Rätsep. "Akadeemik Paul Ariste". Perioodika, Tallinn 1980, 56 lk.
"Professor Paul Ariste biobibliograafia 1921–2000 = Professor Paul Ariste: Biobibliographie 1921–2000" (koostanud Mare Onga). Tartu Ülikooli Raamatukogu. 2000, 256 lk.
Kristi Salve. Paul Ariste ja vepsa rahvaluule. Mäetagused nr 23, 2003, lk 167–184.
Ott Kurs. "Aristega Vadjas". Akadeemia 9/ 2005, lk 2027–2033.
Jaan Õispuu. "Paul Ariste Vadja päevikud". Keel ja Kirjandus 11/ 2005, lk 931–937.
Ott Kurs. "Rajamaade rahvaid". Tartu 2006, lk 79–85.
Välislingid

Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944

Eesti kommunismiohvrid 1940–1991
Info Paul Ariste kohta (koos fotoga) endise Soome-Ugri Rahvaste Infokeskuse (SURI) kodulehel
Paul Ariste bibliograafia (Tartu Ülikooli raamatukogu andmebaas)
Paul Ariste virtuaalnäitusel "Kolm keelemeest"
Haud Tartu Vana-Jaani kalmistul

Kategooria:Eesti keeleteadlased
Kategooria:Eesti fennougristid
Kategooria:Eesti pedagoogid
Kategooria:Eesti polüglotid
Kategooria:Eesti esperantistid
Kategooria:Tartu Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna professorid
Kategooria:Tartu Ülikooli filoloogiateaduskonna professorid
Kategooria:Eesti Teaduste Akadeemia liikmed
Kategooria:Õpetatud Eesti Seltsi liikmed
Kategooria:Eesti NSV Teaduste Akadeemia liikmed
Kategooria:Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna vilistlased
Kategooria:EYS Veljesto liikmed
Kategooria:Gustav Adolfi Gümnaasiumi vilistlased
Kategooria:Eesti NSV teenelised teadlased
Kategooria:Helsingi Ülikooli audoktorid
Kategooria:Tartu aukodanikud
Kategooria:Lenini ordeni kavalerid
Kategooria:Tööpunalipu ordeni kavalerid
Kategooria:Rahvaste Sõpruse ordeni kavalerid
Kategooria:Eesti represseeritud isikud
Kategooria:Vana-Jaani kalmistule maetud
Kategooria:Sündinud 1905
Kategooria:Surnud 1990