Diogo Antônio Feijó

Diogo Antônio Feijó [di'ogu ant'oniu feiž'o] (3. august 1784 São Paulo – 10. november 1843 São Paulo) oli Brasiilia ainuregent (Regente Único) 12. oktoobrist 1835 – 19. septembrini 1837, kes valitses Brasiilia alaealise keisri Pedro II eest.

Feijó sündis enda sõnul "tundmatute vanemate pojana".

Feijó ordineeriti 25. veebruaril 1809 katoliku preestriks.

Ta valiti 1821 Brasiilia esindajana Portugali Üldisesse ja Erakorralisse Cortes 'isse 1821–1822. Koos teiste brasiillastest saadikutega keeldus Feijó alla kirjutamast Portugali konstitutsioonile ning hiljem (1824) kritiseeris ta väga teravalt selle autoritaarsust. 

São Paulot esindanud Saadikutekoja liikmena (1826–1829, 1830–1833) ründas Feijó ägedalt keiser Pedro I poliitikat. Ta astus välja ka preestrite tsölibaadi kaotamise eest.

Pärast keisri loobumist troonist (7. aprill 1831) ja Alalise Regendinõukogu valimist (17. juuni 1831) sai Feijó juulis 1831 justiitsminister, kuid astus 3. augustil 1832 tagasi, sest senat keeldus vallandamast José Bonifácior alaealise keisri Pedro II õpetaja kohalt.

Juulis 1833 sai ta senaatoriks. Tema tegevus parlamendis oli innukas, sõltumatu ja julge. 1834 valiti ta senati statistikakomitee liikmeks.

7. aprillil 1835 valiti Feijó neljaks aastaks regendiks. Häälte lugemise viis lõpule üldkogu (senati ja saadikutekoja ühine istung), mis peeti Senatihoones Rio de Janeiros 9. oktoobril 1835.

Hääletustulemused
KandidaatHäälte arv (7. aprill 1835)Diogo Antônio Feijó2828Antônio Francisco de Paula Holanda Cavalcânti de Albuquerque2251José da Costa Carvalho847Pedro de Araújo Lima760Francisco de Lima e Silva629Manuel de Carvalho Pais de Andrade605Bernardo Pereira de Vasconcelos605Cipriano José Barata de Almeida26666 kandidaati10 ja 100 hääle vahel17 kandidaati2 ja 9 hääle vahel98 kandidaatiigaüks sai ühe hääle

11. oktoobril valiti Feijó Mariana piiskopiks, kuid ei võtnud seda kohta vastu.

12. oktoobril 1835 andis Feijó üldkogu ees Senatihoones Rio de Janeiros ametivande.

Feijó valitsus püüdis peatada riigi lagunemist, kuid ei suutnud jagu saada suurtest mässudest Pará provintsis ("Cabanagem") ja Rio Grande do Suli provintsis ("Farroupilha").

Halva tervise ja tema vastu suunatud ägeda kriitika tõttu esitas Feijó 19. septembril 1837 tagasiastumisavalduse. Järgmiseks regendiks sai Pedro de Araújo Lima.

Pärast tagasiastumist läks Feijó tagasi São Paulosse.

1839. aastal valiti Feijó senati presidendiks. Hemorraagia tõttu tekkis tal sama aasta lõpul vasaku kehapoole halvatus. See sundis teda jääma São Paulosse. Rio de Janeiros käis ta ainult keiser Pedro II kroonimisel ja muudel erilistel puhkudel.

1842. aastal ühines Feijó liberaalidega, kes rahulolematutena parlamendivalimiste tulemustega tõstsid mässu (liberaalne revolutsioon). Kui Caxiasi hertsog revolutsiooni maha surus, siis Feijó arreteeriti Sorocabas ja pagendati Vitóriasse Espírito Santo osariigis. Mõni kuu hiljem ta vabanes ning naasis São Paulosse. Senati avaistungil 1843 esines ta kaitsekõnega oma asjas.

Diogo Antônio Feijó suri 10. novembril 1843, enne kui senat jõudis tema asjas otsuse teha.

Välislingid

Pilt: allikas
Pilt; allikas
Pilt
Pilt

Kategooria:Brasiilia inimesed
Kategooria:Sündinud 1784
Kategooria:Surnud 1843