Baptism

Baptism (ka baptistlus) on protestantlik kristlik usuliikumine, mille järgijaid nimetatakse baptistideks. Nimetus tuleneb kreekakeelsest sõnast baptízō („kastma; sukelduma; pesema“). Baptistlikus traditsioonis rõhutatakse üldiselt usku tunnistavate inimeste ristimist ning seetõttu ei praktiseerita baptistikogudustes imikute ega väikelaste ristimist. Ristimise viisiks on tavaliselt üleni vette kastmine, kuid praktika võib koguduseti erineda.

Levinuima seisukoha järgi tekkis baptism 17. sajandi alguse Inglismaal puritaanlaste keskel ja levis Põhja-Ameerikas, kus see on tänapäevaks levinuim protestantlik usuvool. 1689. aastast pärineb Londoni baptistlik usutunnistus, mida paljud baptistikogudused kasutavad oma tegevuse alusena. Teise seisukoha järgi on baptismi vaimseks eelkäijaks 16. sajandi anabaptistlikud ehk taasristijate liikumised, mis oli üks reformatsiooni harusid. 19. ja 20. sajandi USA baptistide seas levis teooria, mille kohaselt pidasid nad endid pärinevaks algkristluse aegadest ning seega keeldusid kasutamast protestantismi silti, tuues välja, et baptistid pole kunagi olnud osa roomakatoliku kirikust (nagu viimasest välja hargnenud protestantlikud denominatisoonid olid). 

Ainsa usuõpetusliku autoriteedina tunnistavad baptistid Piiblit (solo/nuda scriptura), millest püütakse lahus hoida puhtinimlikku päritolu usulist pärimust. Fundamentalistlikud baptistlikud rühmitused usuvad piibli eksimatust ja sõnasõnalist tõelevastavust. Baptistide usulises praktikas ei ole vaimulikke, kes vahendaksid uskliku ja Jumala suhet, usutakse, et iga kristlane võib saavutada Jumalaga vahetu sideme. Vaimulikest talitustest tunnistatakse usklike ristimist ja püha õhtusöömaaega, sealjuures viimase puhul rõhutatakse tegevuse sümboolset iseloomu ning eitatakse transsubstantsiatsiooni. Usutakse inimese usulise valiku vabadust ning pääsemist ainuüksi usu, mitte heade tegude vms läbi. Toetatakse riigi ja kiriku lahusust. Jumalateenistuse keskne osa on jutlus, tihti kasutatakse muusikat, näiteks koorilaulu või ansamblimuusikat. 

Kuna baptistlikud kogudused on autonoomsed, võib nende usuline praktika mõneti erineda. Samuti leidub konservatiivseid (traditsiooniline muusika, ranged nõuded riietuse suhtes jms) ja liberaalseid baptistide kogudusi. Sageli moodustatakse liite omasuguste kogudustega, tugevalt erinevate kogudustega suheldakse harva. Baptistidel puudub üksmeel ka paljudes teoloogilistes küsimustes. Näiteks osa baptiste usub, et Kristus lunastas pattudest terve inimkonna, teised aga, et ainult usklike inimeste patud. 

1905. aastal asutati baptistide maailmaliit. Maailmas on tänapäeval üle 40 miljoni täiskasvanud baptisti, suurem osa neist Ameerika Ühendriikides. Euroopas on suurimad baptistikogukonnad Inglismaal ja Ukrainas.

Ajalugu
Baptismi kujunemist seostatakse tavaliselt 17. sajandi alguse inglise separatistidega (Separatists), kes eraldusid Anglikaani kirikust ning püüdsid taastada Uue Testamendi koguduse mudelit. Nende vaidluste keskmesse tõusis küsimus, kas ristimine kuulub ka imikutele/väikelastele või üksnes usku tunnistavatele inimestele. Kuigi baptistlikud kogudused organiseerusid eristatava liikumisena varauusajal eeskätt 17. sajandi Inglismaal, peetakse 16. sajandi Mandri-Euroopa anabaptiste sageli baptistliku traditsiooni oluliseks ideeliseks eelkäijaks. Anabaptiste iseloomustas eeskätt täiskasvanute/usklike ristimise rõhutamine ning kriitiline hoiak riigikirikliku kristluse ja nad pidasid viimaseid sundivateks, mistõttu neid on nimetatud mitme hilisema suuna, nagu baptistid ja nelipühilased, „vaimseks eelkäijaks“. Samas rõhutavad uurimuslikud käsitlused, et baptistid kujunesid institutsionaalselt välja inglise dissentluse/separatismi pinnalt, kuid oluline on tõsiasi, et anabaptistlik mõju avaldus eriti varases vaidluses ristimise subjekti ja kiriku-riigi suhte üle, seega baptism kasvas teoloogiliselt välja anabaptismist.

Separatism ja pagulus Hollandisse
17. sajandi alguses kujunes osa inglise puritaanlikust liikumisest radikaalsemaks separatismiks, mis pidas Anglikaani kirikut parandamatult korrumpeerunuks ja/või liiga leigeks. Usulise surve tõttu siirdus osa neist 1608. aastal Hollandisse, kus kujunes välja Amsterdami ingliskeelne kogudus.

John Smyth ja koguduse ümberkujundamine 
Amsterdamis teenis separatistide koguduse vaimulikuna Cambridge’is õppinud John Smyth (u 1554–1612). Smyth töötas Hollandis edasi oma kogudusekäsitlust (visible church) ning pidas oluliseks eristada enda hinnangul piibellikku kogudusekorraldust vääraks peetavatest kirikukujudest.

1609. aastal avaldas Smyth teose The character of the beast, milles formuleeris kaks keskset väidet: (1) imikuid ei tohi ristida ning (2) tema hinnangul antikristlikust (st valest) kirikutaustast pöördunud inimesed tuleb liita tõelise kogudusega ristimise kaudu. Samas tekstis seostab Smyth imikute ristimise tava „antikristlike“ kirikutega ning räägib vajadusest „õõnestada Antikristuse templi vundamenti“ ristimisega, mida antakse üksnes neile, kes on suutelised oma patte ja usku tunnistama.

Smyth viis oma järeldused praktikasse: 1609. aastal ristis ta esmalt iseenda ning seejärel teisi (kokku 36 inimest), kujundades seeläbi koguduse, mida on sageli peetud baptistliku traditsiooni varaseimaks lähtekohaks. Mõned kuud pärast iseenda ristimist jõudis Smyth järelduseni, et ta oli eksinud õiguses ristida ja end ‘kirikustada’, ning Amsterdami koguduse enamus viimaks ekskommunikeeris Smythi. Nõnda heideti Smyth välja kogudusest, mille ta oli ise algatanud.

Kontakt mennoniitidega 
Amsterdamis puutus Smyth kokku Waterlandi mennoniitidega (anabaptistliku traditsiooniga) ning anabaptistliku teoloogilise mõjuga (sh kirjandusega). Seejärel tõusis teravalt üles tema enda 1609. aasta eneseristimise küsimus: kui ristimise kehtivus eeldab seda, et ristimise annab kehtiva koguduse teenija, siis tekib pinge, kuidas hinnata eneseristimist ja sellelt saadud volitusel toimunud koguduse ristimisi.

Smyth hakkas kahtlema oma eneseristimise kehtivuses ning püüdis hiljem liituda Waterlandi mennoniitidega, kuna temas tekkis veendumus, et kirik ei tohi tekkida tühjalt kohalt, vaid tõelist kirikut iseloomustab järjepidevus. See tekitas koguduses erimeelsusi ning Smythi enda suund (mennoniitidega ühinemise taotlus) ja tema varasem iseenda ristimise lahendus (mis lähtus Smythi oletusest, kus kõik kirikud olid kuradist ning üksnes tema oli avastanud Uue Testamendi tõe, avastades seejuures hiljem, et anabaptistid olid enne teda tõe avastanud) tekitasid pingeid. Erimeelsuste tõttu baptistliku liikumise algfaasis tekkisid sellest mitu konkureerivat arengujoont.

 Thomas Helwys ja tagasipöördumine Inglismaale (1611/1612) 
Smythi suunamuutus ja plaan liituda mennoniitidega tekitas vastses liikumises lõhe. Thomas Helwys ja osa kogudusest ei nõustunud mõttega, et Amsterdami rühm peaks mennoniitidega ühinema, ning pöördusid 1611/1612 Inglismaale tagasi, kus rajasid Londonis baptistliku koguduse. Helwysi rühma naasmist ja koguduse rajamist on sageli käsitatud organiseeritud baptistliku liikumise varaseima püsiva alguspunktina Inglismaal. Seega peetakse teda inglise baptistliku liikumise rajajaks ning esimeseks baptistliku koguduse organiseerijaks Inglismaal.

1612. aastal avaldas Helwys teose A shorte declaration of the mistery of iniquity (A Short Declaration of the Mystery of Iniquity), mis on varane ingliskeelne tekst südametunnistuse vabaduse ja usuvabaduse kaitseks. Helwys rõhutas, et kuningal puudub meelevald alamate usu üle: „The king is a mortal man and not God … has no power over the immortal souls of his subjects …”. Ta laiendas südametunnistuse vabaduse põhimõtet ka neile, keda ta nimetas „ketseriteks, türklasteks, juutideks“ jm, väites, et ilmalikul võimul ei ole õigust neid usu pärast karistada. Helwysi raamatuköide saadeti kuningas James I-le, mis seostub Helwysi vangistamisega Newgate’i vanglas, kus ta tõenäoliselt suri umbes 1616. aastal.

Harud ja suunad
Kuna baptistikogudused on autonoomsed ning puudub keskne üleilmne juhtorgan, on baptistlik traditsioon ajalooliselt kujunenud mitmeks haruks ja suunaks, mis võivad erineda nii soterioloogias (nt arminianism vs kalvinism) kui ka kirikukorralduses ja koostöövormides.

Üldbaptistid ja partikulaarsed baptistid
Inglismaal eristusid traditsiooni algfaasis kaks suuremat suunda:
 Üldbaptistid (General Baptists) – rõhutasid üldist lepitust: Kristus suri kõigi inimeste eest, andes inimestele võimaluse pöörduda ja saada osa igavikulistest hüvedest.
 Partikulaarsed baptistid (Particular Baptists) – rõhutasid partikulaarset lepitust: Kristuse surmal oli selge eesmärk lunastada kõik, kes usuvad, ehk ristisurm oli valitute eest ning see haru oli selgemalt kalvinistliku orientatsiooniga.

Kalvinistlikud ja arminiaanlikud baptistid
Hiljem on sama põhiline jaotus (kalvinistlikum vs arminiaanlikum) kandunud eri maade baptistlikku maastikku erinevate nimetuste ja organisatsioonivormidena. Sageli kasutatakse nende kohta ka termineid nagu reformeeritud baptistidLähtuvad konkreetselt 1689. aasta baptistide usutunnistusest, mis on kalvinistlikuma kallakuga traditsioon, kuid seegi on eriilmeline. 1689. aasta usutunnistust mittetunnistavad, kuid sellegipoolest kalvinistliku soterioloogiaga baptistid määratlevad endid kalvinistlike baptistidena. Universaalsele armupakkumisele ja tahtevabadusele rõhuvad baptistid (arminiaanlikum traditsioon) on samuti eriilmelised.

Organisatsioonilised vormid ja liidud
Baptistid tegutsevad tihti liitude ja assotsiatsioonidena (koostöövõrgustikud), mille liikmeks on autonoomsed kogudused. Näiteks Ameerika Ühendriikides eksisteerib suur hulk ajalooliselt kujunenud baptistlikke denominatsioone ja koostööorganisatsioone (sh eri piirkondlikud, teoloogilised ja etnilised liinid).

Konservatiivsed ja liberaalsemad suunad
Paljudes riikides leidub spekter konservatiivsest (nt rangem koguduslik distsipliin, eraldatuse rõhutamine, traditsioonilisem jumalateenistus ja piiblitõlgendus) kuni liberaalsemate ja oikumeenilisemate hoiakuteni. Mitmekesisus tuleneb muuhulgas koguduste autonoomiast ja sellest, et baptistlik identiteet koondub pigem mõne põhitunnuse (nt usus ristimine, koguduslik kirikukorraldus) ümber kui ühtse õpetusliku keskme ümber. Kui vaadetes on palju erimeelsusi, siis ühiseks tunnuseks on reeglina arusaam ristimisest ja kirikukorrast. 

Eesti baptistid
Eestis loodi esimesed baptistikogudused 1880. aastatel. Eriti tugev oli see usuliikumine Lääne-Eestis ja saartel. Sageli moodustati baptistikogudused priilaste liikumise põhjal. Vanim Eesti baptistikogudus asutati Haapsalus 24. veebruaril 1884. 1900. aastal moodustati baptistikoguduste liit. 1945. aastal liitsid ametivõimud Eesti Baptisti Liidu, Eesti Evangeeliumi Kristlaste Vabakoguduste Liidu ja Eesti Jeesuse Kristuse Evangeeliumi Usuühingute Liidu üheks – Eesti Evangeelsete Kristlaste-Baptistide Koguduste Liiduks. 1989. aastast tegutseb tollase liidu järjepidevuse alusel Eesti Evangeeliumi Kristlaste ja Baptistide Koguduste Liit, kuhu 2005. aasta seisuga kuulus 83 kogudust kokku umbes 6000 liikmega. 2025. aasta alguse seisuga koondas liit 85 iseseisvat kogudust ning liidu registris oli 6513 liiget (koos pühapäevakooli laste ja noortega).

Baptiste
Martin Luther King
Chuck Norris
John D. Rockefeller
John Bunyan
Charles Spurgeon
Jimmy Carter
Bill Clinton
Billy Graham

Vaata ka
Eesti Evangeeliumi Kristlaste ja Baptistide Koguduste Liit

 Viited 

Välislingid
Eesti EKB Koguduste Liit
Euroopa Baptistiföderatsioon
Baptistide Maailmaliit
Ajakiri Teekäija