Masters (snuker)

Masters je profesionalni snukerski turnir i drugi najdugovječniji turnir nakon Svjetskog prvenstva. Iako nije rangirni, smatra se jednim od najprestižnijih turniraThe Masters , Snukerska arhiva Chrisa Turnera. i dio je tzv. trostruke krune. Od prvog izdanja bio je i ostao pozivni turnir, na koji se obično poziva prvih 16 igrača s WPBSA-liste, zbog čega i jest tako prestižan, uz 2–3 pozivnice u izdanjima od 1999. do 2010.

U historiji ovog turnira postignuto je šest maksimalnih brejkova: Kirk Stevens (1984), Ding Junhui (2007, 2024), Marco Fu (2015), Mark Allen (2024) i Shaun Murphy (2025).

Najviše uspjeha na Mastersu ima Ronnie O'Sullivan, koji je titulu osvajao osam puta uz još šest finala, a slijedi ga Stephen Hendry sa šest titula i tri finala.

 Historija 
 1975–1996. 
Prvi Masters održan je 1975. u londonskom hotelu "West Center" i na njega je bilo pozvano deset igrača. Sponzor je bila duhanska kompanija Benson & Hedges. U finalu je pobijedio John Spencer rezultatom 9–8 protiv Raya Reardona, osvojivši 2.000 funti. Naredne godine turnir je premješten u New London Theatre, a 1979. u Wembley Conference Centre.

1981. broj pozvanih igrača povećan je na 12, a 1983. još jednom je povećan na 16. Od 1984. do danas prvih 16 igrača s WPBSA-liste automatski su pozvani na turnir. Godine 1984. Kirk Stevens postao je prvi igrač koji je postigao maksimalni brejk na Mastersu, u polufinalu protiv Jimmyja Whitea."Maximum Breaks" , Snukerska arhiva Chrisa Turnera. 1988. Mike Hallett postao je prvi i do danas jedini koji je izgubio meč u finalu Mastersa ne osvojivši ni frejm – Steve Davis "pomeo" ga je 9–0. Stephen Hendry imao je nevjerovatan niz pobjeda na Mastersu koji je trajao od njegovog prvog nastupa 1989. do finala 1994, kad je u odlučujućem frejmu izgubio od Alana McManusa. Hallett se 1991. plasirao u svoje drugo finale u četiri godine, ali je izgubio od Hendryja 8-9 iako je vodio 7–0 i 8–2. Ovaj poraz označio je kraj Hallettovog vremena kao jednog od najboljih igrača tih godina.

Godine 1990. sponzori su uveli dvije pozivnice koje je glavno snukersko izvršno tijelo dodjeljivalo po vlastitom nahođenju; ti igrači igrali bi protiv 15-og, odnosno 16. nosioca za mjesto u 1. kolu turnira. Sljedeće godine pokrenut je Benson & Hedges Championship, čiji je pobjednik dobijao jednu od dvije pozivnice. Drugu je i dalje dodjeljivalo izvršno tijelo. Od 1996. finale se igra na deset dobijenih frejmova (prije se igralo na devet).

 1997–2006. 
mini|200px|Trofej Mastersa koji se koristi od 2004.
U finalu 1997. Steve Davis pobijedio je Ronnieja O'Sullivana 10–8. Meč je ostao zapamćen po tome što je jedna gledateljica ušla u prostor za igrače potpuno naga."The Masters - A Potted History" , Global Snooker. Davis je zaostajao 4-8, ali je tada nanizao šest frejmova i osvojio titulu.Benson & Hedges Masters 1997, snooker.org. Finale sljedeće godine između Marka Williamsa i Stephena Hendryja odlučeno je na vraćenoj crnoj kugli.Kad je rezultat na kraju frejma izjednačen, vraća se crna kugla na stol (na svoju poziciju) i igrači nastavljaju s igrom dok je neko ne ubaci ili potpuno promaši. Pobijedio je Williams iako je zaostajao 6–9."Williams is the Master", Liverpool Daily Post (arhivirano na TheFreeLibrary.com)Benson & Hedges Masters 1998, snooker.org. U finalu 2000. Ken Doherty nije uspio ubaciti posljednju crnu kuglu za maksimalni brejkJohn Dee, "Doherty misses out on his maximum", The Daily Telegraph, 30. 3. 2005., a na kraju je i izgubio meč od Matthewa Stevensa.Benson & Hedges Masters 2000, snooker.org.

Godine 2003. Benson & Hedges morao je prekinuti sponzoriranje Mastersa zbog novih ograničenja za reklamiranje duhanskih proizvoda u Ujedinjenom Kraljevstvu; tako je 2004. turnir bio bez sponzora. Iduće godine pojavio se novi sponzor – Rileys Club. Kvalifikacijski turnir nije održan, a obje pozivnice dodijelilo je izvršno tijelo, no vraćen je u kalendar u sljedećoj sezoni."Kvalifikacijski turnir za Masters" , Snukerska arhiva Chrisa Turnera. Osiguranje SAGA preuzelo je sponzoriranje 2006, a kasnije je potpisan ugovor s tom firmom do 2009."SAGA Insurance sign until 2009", SportBusiness International Online, 13. 10. 2006. Izdanje za 2006. godinu bilo je posljednje koje je održano u Wembley Conference Centreu prije njegovog potpunog rušenja u ljeto kako bi se dobilo na prostoru za nove građevinske projekte."Search on for new Masters venue", BBC Sport, 18. 1. 2006. Nakon što je u oktobru iste godine Paul Hunter, koji je tri puta u četiri godine osvojio Masters, izgubio bitku protiv raka, Jimmy White pokrenuo je inicijativu da se trofej za pobjednika Mastersa nazove po Hunteru. Paulova udovica Lindsey kasnije je izrazila istu želju tvrdeći da "...svi to očekuju. Svaki igrač s kojim sam razgovarala, svaki navijač, misli da je to definitivna stvar". World Snooker, glavno upravno snukersko tijelo, odlučilo je da se trofej ne preimenuje, izjavivši: "Naš odbor jednoglasno se slaže da je Stipendija 'Paul Hunter' najprikladnija počast. Kao što je i Hunter vješto napredovao kroz amaterske nivoe, ova stipendija pružit će priliku nadarenim mladim igračima da upotpune svoj talent kroz vrhunski trening."

 2007–danas 
mini|200px|Arena u Alexandra Palaceu tokom Mastersa 2012.
Kao manja promjena, 2007. dodijeljena je dodatna pozivnica, povećavši ukupni broj učesnika na 19. Turnir je održan u Wembley Areni. 2008. ukinuta je ova dodatna pozivnica.

O'Sullivan je igrao četiri uzastopna finala (2004–2007), pobijedivši u dvama (2005. i 2007). Hunter je pobijedio u prvom od ta četiri finala rezultatom 10–9, nadoknadivši zaostatak 2–7, napravivši usput pet trocifrenih brejkova. To je bila Hunterova treća titula na Mastersu u četiri godine. O'Sullivan je izveo sjajnu predstavu u finalu 2005, pobijedivši Johna Higginsa 10–3. Finale se ponovilo i sljedeće godine, a nivo igre bio je jako visok. U drugom i trećem frejmu O'Sullivan je počistio stol brejkovima od 138 i 139 poena da bi zatim izgubio pet frejmova zaredom. Ipak, uspio se vratiti i izboriti odlučujući frejm, u kojem je napravio brejk od 60 poena, ali je tada pogriješio i dozvolio Higginsu da se vrati u igru. Higgins je to iskoristio, počistivši stol brejkom od 64 poena i osvojivši titulu na posljednjoj crnoj kugli. Međutim, O'Sullivan se iskupio godinu kasnije protiv Ding Junhuija, pobijedivši dominantnom igrom 10–3, ali i utješivši vidno uznemirenog Kineza odmah nakon meča. Iste godine Junhui je postao drugi igrač u historiji koji je postigao maksimalni brejk na Mastersu učinivši to u pretkolu (za igrače s pozivnicom) protiv Anthonyja Hamiltona.

U ljeto 2008. SAGA se povukla kao sponzor turnira, tako da je izdanje za 2009. bilo bez sponzora. Sljedeće godine sponzor je bio PokerStars.com. Za 2011. godinu ponovo je ukinut kvalifikacijski turnir (koji još nije vraćen u kalendar) i nisu dodijeljene pozivnice, a sponzor je bio Ladbrokes Mobile. Finale ovog turnira ušlo je u historiju jer su prvi put u finalu igrala dva igrača iz Azije. Godine 2012. turnir je premješten u Alexandra Palace u Londonu, a sponzor je bio BGC Partners. Od 2014. turnir sponzorira Dafabet.

Dana 20. aprila 2016, pola godine prije desete godišnjice Hunterove smrti, trofeju je ipak dato Hunterovo ime, a glavni čovjek World Snookera Barry Hearn rekao je da ta organizacija "zabrljala" što to nije učinila ranije.

Godine 2017. O'Sullivan je osvojio svoju sedmu titulu na Mastersu i prestigao Hendryja, koji ih ima šest. Učinio je to odbranivši prošlogodišnju titulu, osvojivši je treći put u četiri godine. U finalu je igrao i 2019, ali ga je porazio Judd Trump. To mu je bilo i 13. finale Mastersa (u 25 nastupa na turniru).

 Pobjednici 

 Godina Pobjednik Finalist Rezultat Sezona 1975.  John Spencer  Ray Reardon 9–8 1974/75. 1976.  Ray Reardon  Graham Miles 7–3 1975/76. 1977.  Doug Mountjoy  Ray Reardon  7–6 1976/77. 1978.  Alex Higgins  Cliff Thorburn 7–5 1977/78. 1979.  Perrie Mans  Alex Higgins 8–4 1978/79. 1980.  Terry Griffiths  Alex Higgins 9–5 1979/80. 1981.  Alex Higgins  Terry Griffiths 9–6 1980/81. 1982.  Steve Davis  Terry Griffiths 9–5 1981/82. 1983.  Cliff Thorburn  Ray Reardon 9–7 1982/83. 1984.  Jimmy White  Terry Griffiths 9–5 1983/84. 1985.  Cliff Thorburn  Doug Mountjoy 9–6 1984/85. 1986.  Cliff Thorburn  Jimmy White 9–5 1985/86. 1987.  Dennis Taylor  Alex Higgins 9–8 1986/87. 1988.  Steve Davis  Mike Hallett 9–0 1987/88. 1989.  Stephen Hendry  John Parrott 9–6 1988/89. 1990.  Stephen Hendry  John Parrott 9–4 1989/90. 1991.  Stephen Hendry  Mike Hallett 9–8 1990/91. 1992.  Stephen Hendry  John Parrott 9–4 1991/92. 1993.  Stephen Hendry  James Wattana 9–5 1992/93. 1994.  Alan McManus  Stephen Hendry 9–8 1993/94. 1995.  Ronnie O'Sullivan  John Higgins 9–3 1994/95. 1996.  Stephen Hendry  Ronnie O'Sullivan 10–5 1995/96. 1997.  Steve Davis  Ronnie O'Sullivan 10–8 1996/97. 1998.  Mark Williams  Stephen Hendry 10–9 1997/98. 1999.  John Higgins  Ken Doherty 10–8 1998/99. 2000.  Matthew Stevens  Ken Doherty 10–8 1999/00. 2001.  Paul Hunter  Fergal O'Brien 10–9 2000/01. 2002.  Paul Hunter  Mark Williams 10–9 2001/02. 2003.  Mark Williams  Stephen Hendry 10–4 2002/03. 2004.  Paul Hunter  Ronnie O'Sullivan 10–9 2003/04. 2005.  Ronnie O'Sullivan  John Higgins 10–3 2004/05. 2006.  John Higgins  Ronnie O'Sullivan 10–9 2005/06. 2007.  Ronnie O'Sullivan  Ding Junhui 10–3  2006/07. 2008.  Mark Selby  Stephen Lee 10–3 2007/08. 2009.  Ronnie O'Sullivan  Mark Selby 10–8 2008/09. 2010.  Mark Selby  Ronnie O'Sullivan 10–9 2009/10. 2011.  Ding Junhui   Marco Fu 10–4 2010/11. 2012  Neil Robertson  Shaun Murphy 10–6 2011/12. 2013  Mark Selby  Neil Robertson 10–6 2012/13. 2014  Ronnie O'Sullivan  Mark Selby 10–4 2013/14. 2015  Shaun Murphy  Neil Robertson 10–2 2014/15. 2016  Ronnie O'Sullivan  Barry Hawkins 10–1 2015/16. 2017  Ronnie O'Sullivan  Joe Perry 10–7 2016/17. 2018  Mark Allen  Kyren Wilson 10–7 2017/18. 2019  Judd Trump  Ronnie O'Sullivan 10–4 2018/19. 2020  Stuart Bingham  Ali Carter 10–8 2019/20. 2021.  Yan Bingtao  John Higgins 10–8 2020/21. 2022.  Neil Robertson  Barry Hawkins 10–4 2021/22. 2023.  Judd Trump  Mark Williams 10–8 2022/23. 2024.  Ronnie O'Sullivan  Ali Carter 10–7 2023/24. 2025.  Shaun Murphy  Kyren Wilson 10–7 2024/25. 2026.  Kyren Wilson  John Higgins 10–6 2025/26.

 Statistika 
 Finalisti 
 Igrač Titule Finala 86 63 32 31 30 30 24 23 22 22 21 20 13 13 12 11 11 11 10 10 10 10 10 10 10 10 03 02 02 02 02 01 01 01 01 01 01
 Aktivni igrači napisani su podebljanim slovima.

 Pobjednici po državama 
DržavaBroj igračaUkupnoPrva titulaPosljednja titula10251975.2026.561976.2003.391989.2006.341978.2018.131983.1986.122012.2022.222011.2021.111979.1979.

 Reference 

*
Kategorija:Sportska takmičenja u Engleskoj
Kategorija:Snuker u Evropi