Arthur C. Clarke

Sir Arthur Charles Clarke bio je britanski pisac i pronalazač. Uz Isaaca Asimova smatra se najpoznatijim piscem naučne fantastike ali za razliku od njega Clarke se čvrsto drži nauke i njenih realnih dometa i hipoteza. Glavne teme njegovih romana i priča su istraživanje kosmosa, mora i vremena, mjesto čovjeka u svemiru i posljedice ljudskih kontakata sa vanzemaljskim inteligencijama.

Rođen je u Mineheadu u Somersetu u Engleskoj. Poslije srednje škole, pošto nije imao novca da plati univerzitetsko obrazovanje, zaposlio se kao revizor u jednom ministarstvu. Tokom Drugog svjetskog rata služio je u RAF-u kao specijalista za radare, i učestvovao u izgradnji prvih sistema za rano uzbunjivanje i automatsko navođenje pilota sa zemlje. Njegova jedina ne-naučno-fantastična knjiga Glide Path bazirana je na tom radu. Poslije rata završio je Kraljevski Koledž u Londonu i magistrirao matematiku i fiziku 1948.

Oženio se amerikankom Marilyn Mayfield u junu 1953, ali su se već u decembru iste godine razveli. Kako je sam kasnije rekao: 

Njegov najveći doprinos nauci je ideja da bi se geostacionarni sateliti mogli koristiti kao komunikacioni releji. U njegovu čast, Međunarodna astronomska unija nazvala je geostacionarnu orbitu (42.000 km) Clarkeovom orbitom.

Godine 1951. napisao je kratku priču Stražar (), koju je poslao na jedno BBC-jevo takmičenje. Priča je odbijena na tom takmičenju i komisija ju je ocijenila veoma lošom. Međutim, 1964. će ta priča postati glavna inspiracija za njegovo vjerovatno najpoznatije djelo i film koje je napisao zajedno sa Stanleyem Kubrickom - 2001: Odiseja u svemiru (premijerno prikazan 1968). Iako se na koricama knjige ne nalazi Kubrickovo ime, a na špici filma pod oznakom za režisera ne stoji i Clarke-ovo, sam Clarke često je govorio da bi na knjizi moralo stajati "Napisali Arthur Clarke i Stanley Kubrick", a na filmu "Režirali Stanley Kubrick i Arthur Clarke".

Od 1956. živio je u Colombu, glavnom gradu Šri Lanke. Godine 1988. konstantirano je da boluje od post poli sindroma i otad je bio vezan za invalidska kolica. Britanska kraljica Elizabeta II proglasila ga je vitezom 2000. Preminuo je 19. marta 2008.

 Biografija 
 Rane godine 
Rođen je u Minehead, Somerset, Engleska, i odrastao u obližnjem Bishops Lydeardu. Kao dječak, živio je na farmi, gdje je uživao u posmatranju zvijezda, sakupljanju fosila i čitanju američkih naučnofantastičnih časopisa. Srednje obrazovanje stekao je u Huishovoj gimnaziji u Tauntonu. Neki od njegovih ranih uticaja uključivali su duhanske karte dinosaura, što je dovelo do entuzijazma za fosile počevši od oko 1925. Svoje interesovanje za naučnu fantastiku pripisao je čitanju tri članka: izdanje Amazing Stories iz novembra 1928. iz 1929; Poslednji i prvi ljudi Olafa Stapledona 1930; i Osvajanje svemira Davida Lasera 1931.Clarke, Arthur C., 1983, Of Sand and Stars: New York Times Book Review, 6March 1983, reprinted in Clarke, Arthur C., 1984, 1984: Spring / A Choice of Futures: New York, Ballantine Books, str. 151–157.

U tinejdžerskim danima pridružio se Junior Astronomical Association i doprinosio društvenom časopisu Urania, koji je u Glasgowu uređivala Marion Eadie. Na njegov zahtjev dodala je odjeljak "Astronautika", koji je sadržavao niz njegovih članaka o svemirskim letjelicama i svemirskim putovanjima. Također je pisao za "Debates and Discussions Corner", kontrapunkt članku "Urania" koji je bio protiv svemirskih putovanja, kao i njegova sjećanja na Walt Disney film Fantasia. Preselio se u London 1936. gdje se pridružio Odboru za obrazovanje kao revizor penzija. On i neke kolege pisci naučne fantastike dijelili su stan u Gray's Inn Roadu, gdje je dobio nadimak "Ego" zbog zaokupljenosti temama koje su ga zanimale, a kasnije je svoju kancelariju punu suvenira nazvao svojom "ego komorom".

Drugi svjetski rat 
Tokom Drugog svjetskog rata od 1941. do 1946. služio je u Kraljevskom vazduhoplovstvu kao specijalista za radare i bio je uključen u radarski odbrambeni sistem ranog upozoravanja, što je doprinjelo uspjehu RAF-a tokom bitke za Britaniju. Većinu svoje ratne službe proveo je radeći na radaru za prilaz kontrolisanom zemljom (GCA), što je dokumentovano u poluautobiografskom Glide Path, njegovom jedinom nenaučnofantastičnom romanu. Iako GCA nije vidio mnogo praktične upotrebe tokom rata, nakon nekoliko godina razvoja pokazao se vitalnim za Berlinski zračni most 1948-1949. Clarke je u početku služio kao oficir i bio je kaplar instruktor na radaru u Radio školi broj 2, RAF Yatesbury u Wiltshireu. Čin mlađeg poručnika (tehnička grana) dodjeljen mu je 27. maja 1943. Unaprijeđen je u oficira 27. novembra 1943. Postavljen je za glavnog instruktora obuke u RAF Honiley u Warwickshireu, a napustio je vojsku s činom poručnika.

 Nakon rata 
Nakon rata, stekao je prvorazrednu diplomu iz matematike i fizike na Kraljevskom koledžu u Londonu. Nakon toga, radio je kao pomoćnik urednika u Physics Abstracts. Bio je predsjednik Britanskog interplanetarnog društva od 1946. do 1947. i ponovo od 1951. do 1953.

Iako nije bio začetnik koncepta geostacionarnih satelita, jedan od njegovih najvažnijih doprinosa na ovom polju bila je ideja da bi bili idealni telekomunikacioni releji. Predstavio je ovu ideju u radu koji je privatno kružio među ključnim tehničkim članovima Britanskog interplanetarnog društva 1945. Koncept je objavljen u Wireless World u oktobru te godine. Također je objavio niz publicističkih knjiga koje opisuju tehničke detalje i društvene implikacije raketiranja i svemirskih letova. Najznačajniji od njih mogu biti Interplanetary Flight: An Introduction to Astronautics (1950), The Exploration of Space (1951) i The Promise of Space (1968). Kao priznanje za ove doprinose, geostacionarna orbita 36.000 kilometara iznad ekvatora je zvanično priznata od strane Međunarodne astronomske unije kao Clarkeova orbita.

Njegovu knjigu iz 1951, Istraživanje svemira, koristio je pionir raketa Wernher von Braun da ubijedi predsjednika Johna F. Kennedyja da je moguće otići na Mjesec.

Nakon izdanja 2001: Odiseja u svemiru 1968, postao je veoma tražen kao komentator nauke i tehnologije, posebno u vrijeme svemirskog programa Apollo. Dana 20. jula 1969. pojavio se kao komentator za CBS News emisiju o slijetanju Apolla 11 na Mjesec.

 Šri Lanka i ronjenje 
Od 1956. do svoje smrti 2008. živio je na Šri Lanki, prvo u Unawatuni na južnoj obali, a zatim u Colombu. U početku su on i njegov prijatelj Mike Wilson putovali po Šri Lanki, roneći u koralnim vodama oko obale sa Beachcombers Clubom. Godine 1957, tokom ronjenja kod Trincomaleeja, Clarke je otkrio podvodne ruševine hrama, što je kasnije učinilo regiju popularnom među roniocima. Opisao ga je u svojoj knjizi The Reefs of Taprobane iz 1957. Ovo je bila njegova druga knjiga o ronjenju nakon The Coast of Coral iz 1956. Iako je uglavnom živio u Colombu, osnovao je malu školu ronjenja i jednostavnu ronilačku radnju u blizini Trincomaleea. Često je ronio u Hikkaduwi, Trincomalee i Nilaveli.

Vlada Šri Lanke ponudila mu je status rezidentnog gosta 1975. Bio je toliko cijenjen da su, kada je njegov kolega pisac naučne fantastike Robert A. Heinlein došao u posjetu, zračne snage Šri Lanke obezbijedile helikopter da ih prevezu širom zemlje.  Početkom 1970-ih, potpisao je ugovor o izdavanju tri knjige, što je bio rekord za pisca naučne fantastike u to vrijeme. Prvi od tri je bio Sastanak s Ramom 1973, koji je osvojio sve glavne žanrovske nagrade i iznjedrio nastavke koji su zajedno sa serijom iz 2001. činili okosnicu njegove kasnije karijere.


Godine 1986. proglašen je Velikim majstorom od američkih pisaca naučne fantastike.

Godine 1988. dijagnosticiran mu je post-poliomijelitis sindrom, budući da je prvobitno obolio od dječje paralize 1962, a nakon toga je većinu vremena morao koristiti invalidska kolica. Dugi niz godina je bio vice-pokrovitelj humanitarne organizacije British Polio Fellowship.

U čast Kraljičinog rođendana 1989, imenovan je za Komandanta Reda Britanskog carstva (CBE) "za usluge britanskim kulturnim interesima u Šri Lanki". Iste godine je postao prvi kancelar Međunarodnog svemirskog univerziteta, koji je obavljao dužnost od 1989. do 2004. Također je bio kancelar univerziteta Moratuwa u Šri Lanki od 1979. do 2002.

Godine 1994. pojavio se u naučnofantastičnom filmu; glumio je sebe u filmu Without Warning, američkoj produkciji o apokaliptičnom scenariju prvog kontakta s vanzemaljcima predstavljenom u obliku lažne vijesti.

Postao je aktivan u promovisanju zaštite gorila i pokrovitelj Organizacije Gorilla, koja se bori za očuvanje gorila. Kada je iskopavanje tantala za proizvodnju mobilnih telefona ugrozilo gorile 2001, dao je svoj glas njihovom cilju. Ronilačka radnja koju je uspostavio nastavlja da radi u Trincomaleea preko Arthur C Clarke zadužbine.

 Voditelj televizijske serije 
Tokom 1980-ih i ranih 1990-ih, predstavio je televizijske programe Misteriozni svijet Arthura C. Clarkea, Svijet zagonetnih sila Arthura C. Clarkea i Misteriozni Svemir Arthura C. Clarkea.

 Lični život 
Na putovanju na Floridu 1953. upoznao je i ubrzo oženio Marilyn Mayfield, 22-godišnju razvedenu ženu sa malim sinom. Trajno su se razdvojili nakon šest mjeseci, iako je razvod okončan tek 1964.McAleer, Neil. "Arthur C. Clarke: The Authorized Biography", Contemporary Books, Chicago, 1992.  "Brak je bio nespojiv od početka", rekao je Clarke. Merilin se nikada nije preudala i umrla je 1991. Clarke se također nikada nije ponovo oženio, ali je bio blizak sa čovjekom iz Šri Lanke, Leslie Ekanayake (13. juli 1947 – 4. juli 1977), koga je Clarke nazvao svojim "jedinim savršenim prijateljem u životu" u posveti njegovog romana Rajski vodoskoci. Clarke je sahranjen sa Ekanayakeom, koji je umro tri decenije ranije, na centralnom groblju u Colombou.Wilson, Scott. Resting Places: The Burial Sites of More Than 14,000 Famous Persons, 3d ed.: two (Kindle Locations 8622–8623). McFarland & Company, Inc., Publishers. Kindle Edition. U biografiji Stanleya Kubricka, John Baxter navodi Clarkeovu homoseksualnost kao razlog zašto se odselio, zbog tolerantnijih zakona u pogledu homoseksualnosti u Šri Lanki. Novinaru koji je pitao Clarkea da li je gej odgovorio je: "Ne, samo blago veseo." Međutim, Michael Moorcock je napisao:Svi su znali da je gej. Pedesetih sam izlazio na piće sa njegovim dečkom. Upoznali smo njegove štićenike, zapadnjake i istočnjake i njihove porodice, ljude koji su za njegovu dobrotu imali samo najveće pohvale. On može biti samozaokupljen i trezvenjak, ali besprijekorni gospodin do kraja.U intervjuu u izdanju časopisa Playboy iz jula 1986, na pitanje da li je imao biseksualno iskustvo, Clarke je rekao: "Naravno. Ko nije?" U svojoj osmrtnici, Clarkeov prijatelj Kerry O'Quinn napisao je: "Da, Arthur je bio gej... Kao što mi je Isaac Asimov jednom rekao, 'Mislim da je jednostavno otkrio da više voli muškarce. Arthur nije objavljivao svoju seksualnost – to nije bio fokus njegovog života – ali ako su ga pitali, bio je otvoren i iskren."

Sakupio je ogromnu kolekciju rukopisa i ličnih memoara, koju je održavao njegov brat Fred Clarke u Tauntonu, Somerset, Engleska, a koja se naziva "Clarkives". Clarke je rekao da neki od njegovih privatnih dnevnika neće biti objavljeni do 30 godina nakon njegove smrti. Kada su ga upitali zašto su zapečaćeni, odgovorio je: "Pa, u njima bi moglo biti svašta neugodno."

 Viteštvo 
Dana 26. maja 2000. proglašen je za viteza prvostupnika "za zasluge u književnosti" na ceremoniji u Colombou. Dodjela viteškog zvanja objavljena je na novogodišnjoj listi 1998, ali je dodjela nagrade odgođena, na Clarkeov zahtjev, zbog optužbe tabloida Sunday Mirror da plaća dječacima za seks. Policija Šri Lanke je kasnije utvrdila da je optužba neosnovana. Prema The Daily Telegraphu, Mirror je kasnije objavio izvinjenje, a Clarke je odlučio da ne tuži za klevetu. Independent je objavio da slična priča nije objavljena, navodno zato što je Clarke bio prijatelj novinskog tajkuna Ruperta Murdocha. Sam Clarke je rekao: "Imam krajnje mutan pogled na ljude koji se zezaju sa dečacima", a Rupert Murdoch mu je obećao da odgovorni novinari više nikada neće raditi u Fleet Streetu. Clarke je tada propisno proglašen vitezom.

 Kasnije godine 
Iako su on i njegov dom ostali neozlijeđeni cunamijem u Indijskom okeanu 2004, njegova "škola ronjenja Arthur C. Clarke" (sada nazvana "Podvodni safari") u Hikaduwi blizu Gallea je uništena. Uputio je humanitarne pozive, a Zadužbina Arthur C. Clarke radila je na boljim sistemima obavještavanja o katastrofama.

Zbog njegovih poteškoća nakon poliomijelitisa, koji je ograničavao njegovu sposobnost putovanja i ostavljao mu zastoj u govoru, većina njegove komunikacije u posljednjim godinama bila je u obliku snimljenih obraćanja. U julu 2007. dao je video obraćanje za stogodišnjicu Roberta A. Heinleina u kojoj je završio svoje komentare pozdravom sa svojim fanovima. U septembru 2007. obavio je video pozdrav za let NASA-ine sonde Cassini pored Japeta (koji igra važnu ulogu u knjizi 2001: Odiseja u svemiru). U decembru 2007. na svoj 90. rođendan, snimio je video poruku svojim prijateljima i fanovima u kojoj se oprašta od njih.

Umro je u Colombou 19. marta 2008, u dobi od 90 godina. Njegov pomoćnik je opisao uzrok kao respiratorne komplikacije i zatajenje srca koje proizlaze iz post-polio sindroma.

Samo nekoliko sati prije njegove smrti, Bljesak gama-zračenja (GRB) stigao je do Zemlje. Poznat kao GRB 080319B, bljesak je postavio novi rekord kao najudaljeniji objekat koji se može vidjeti sa Zemlje golim okom. To se dogodilo prije oko 7,5 milijardi godina, a svjetlosti je trebalo toliko vremena da stigne do Zemlje. Larry Sessions, naučni pisac za blog Sky and Telescope magazina na earthsky.org, predložio je da se bljesak nazove "Clarkeov događaj". American Atheist Magazine pisao je o toj ideji: "Bila bi to prikladna počast čovjeku koji je toliko doprinio i pomogao da podignemo naše oči i naše umove ka kosmosu koji se nekada smatrao područjem samo bogova."

Nekoliko dana prije nego što je umro, pregledao je rukopis svog završnog djela, Posljednja teorema, na kojem je sarađivao putem e-pošte sa savremenikom Frederikom Pohlom. Knjiga je objavljena nakon njegove smrti. Sahranjen je u Colombou na tradicionalni način Šri Lanke 22. marta. Njegov mlađi brat Fred Clarke i njegova usvojiteljska porodica iz Šri Lanke bili su među hiljadama prisutnih.

Clarkeovi papiri su donirani Nacionalnom muzeju vazduhoplovstva i svemira 2014.

Dana 8. januara 2024. Clarkeov pepeo je lansiran na Peregrine Mission One na Mjesec. Sonda Peregrine nije uspjela sletjeti na Mjesec, a svemirska letjelica se raspala u Zemljinoj atmosferi 19. januara 2024.

 Pisac naučne fantastike 

 Počeci 
Dok je Clarke imao nekoliko priča objavljenih u fanzinima, između 1937. i 1945, prvu priču "Loophole" objavio je u Astounding Science Fiction 1946, koja  je objavljena u aprilu, dok je "Rescue Party", njegova prva priča koju je prodao i koja je objavljena u maju. Zajedno sa pisanjem, kratko je radio kao pomoćnik urednika Science Abstracts (1949) prije nego što se 1951. posvetio pisanju sa punim radnim vremenom.

Počeo je stvarati svoju reputaciju "naučnog" pisca naučne fantastike svojim prvim naučnofantastičnim romanom, Ka spuštanju noći, objavljenim kao novela 1948. Bio je vrlo popularan i smatran je revolucionarnim djelom za neke od koncepata koji su sadržani. Revidirao je i proširio novelu u cijeli roman, koji je objavljen 1953. Clarke je kasnije prepisao i proširio ovo djelo po treći put da bi nastao Grad i zvijezde 1956, koji je ubrzo postao definitivno obavezno štivo u ovom žanru. Njegov treći naučnofantastični roman, Kraj djetinjstva, također je objavljen 1953, čime je učvrstio svoju popularnost. Prvu fazu spisateljske karijere zaključio je šestim romanom, Pad mjesečeve prašine, 1961, koji je također priznati klasik tog perioda.

Za to vrijeme, dopisivao se sa C. S. Lewisom 1940-ih i 1950-ih, a jednom su se sastali u oxfordskom pubu, "Eastgate", kako bi razgovarali o naučnoj fantastici i svemirskim putovanjima. Clarke je izrazio veliku pohvalu za Lewisa nakon njegove smrti, rekavši da je Svemirska trilogija jedno od rijetkih djela naučne fantastike koje treba smatrati književnošću.

 "Stražar" 
[[File:If 195305.jpg|thumb|right|upright|Clarkeova novela "Jupiter Five" bila je na naslovnici u izdanju "If" iz maja 1953.]]

Godine 1948. napisao je "Stražar" za BBC takmičenje. Iako je priča odbijena, promijenila je tok Clarkeove karijere. Ne samo da je bila osnova za 2001: Odiseju u svemiru, već je "Stražar" također uveo kosmički element u njegov rad. Mnoga njegova kasnija djela prikazuju tehnološki napredno, ali još uvijek s predrasudama, čovječanstvo koje se suočava s superiornom vanzemaljskom inteligencijom. U slučajevima Kraja djetinjstva i serijala Odiseja u svemiru ovaj susret proizvodi konceptualni proboj koji ubrzava čovječanstvo u sljedeću fazu njegove evolucije. To važi i za daleku prošlost (ali našu budućnost) u Gradu i zvijezdama (i njegovoj originalnoj verziji, Ka spuštanju noći).

U njegovoj autorizovanoj biografiji, Neil McAleer piše: "mnogi čitaoci i kritičari još uvijek smatraju da je Kraj djetinjstva najbolji roman Artura C. Clarkea." Ali Clarke nije koristio Izvanosjetilno opažanje (ESP) ni u jednoj od svojih kasnijih priča, rekavši: "Uvijek sam bio zainteresovan za ESP, i naravno, Kraj djetinjstva je bio u vezi s tim, ali sam se razočarao, dijelom zbog toga što se i dalje svađaju oko toga da li se te stvari dešavaju."

Zbirka ranih eseja objavljena je u The View from Serendip (1977), koja je uključivala i jedno kratko djelo, "When the Twerms Came". Također je pisao kratke priče pod pseudonimima E. G. O'Brien i Charles Willis. Gotovo sve njegove kratke priče mogu se naći u knjizi The Collected Stories of Arthur C. Clarke (2001).

 "Velika trojka" 

Tokom većeg dijela kasnijeg 20. vijeka, Clarke, Isaac Asimov i Robert A. Heinlein bili su neformalno poznati kao "velika trojka" pisaca naučne fantastike. Clarke i Heinlein počeli su pisati jedan drugom nakon što je The Exploration of Space objavljen 1951, a prvi put su se lično sreli sljedeće godine. Ostali su u srdačnim odnosima dugi niz godina, uključujući i tokom posjeta Sjedinjenim Državama i Šri Lanki.

Clarke i Asimov su se prvi put sreli u New Yorku 1953. i decenijama su razmjenjivali prijateljske uvrede i psovke. Uspostavili su usmeni dogovor, "Sporazum Clarke-Asimov", da bi, kada bi ih pitali ko je bolji, njih dvojica rekli da je Clarke bolji pisac naučne fantastike, a Asimov bolji pisac nauke. Godine 1972. Clarke je stavio "sporazum" na papir u svojoj posveti Izvještaju o planeti tri i drugim spekulacijama.

Godine 1984. Clarke je svjedočio pred Kongresom protiv Strateške odbrambene inicijative (SDI). Kasnije, u domu Larryja Nivena u Kaliforniji, zabrinuti Heinlein je napao Clarkeove stavove o vanjskoj i svemirskoj politici Sjedinjenih Država (posebno SDI), energično zagovarajući snažno odbrambeno držanje. Iako su se njih dvoje kasnije formalno pomirili, ostali su udaljeni sve do Heinleinove smrti 1988.

 Odiseja u svemiru 
2001: Odiseja u svemiru, njegovo je najpoznatije djelo, proširena je nakon filma iz 1968. u serijal Odiseja u svemiru. Godine 1982. napisao je nastavak pod nazivom 2010: Druga odiseja, koji je ekraniziran 1984. Clarke je napisao još dva nastavka koji nisu adaptirani u filmove: 2061: Treća odiseja (objavljena 1987) i 3001: Konačna odiseja (objavljena 1997).2061: Treća odiseja uključuje posetu Halleyjevoj kometi prilikom njenog sljedećeg prolaska kroz unutrašnji solarni sistem i pad svemirskog broda na Jovijanov mjesec Evropu. Otkriva se gdje se nalazi astronaut Dave Bowman ("Zvjezdano dijete"), umjetna inteligencija HAL 9000 i razvoj domorodačkog života na Evropi, zaštićen vanzemaljskim Monolitom.3001: Konačna odiseja, liofilizirano tijelo astronauta Franka Poolea, pronađeno od strane svemirskog broda izvan orbite Neptuna, oživljava napredna medicinska nauka. Roman detaljno opisuje prijetnju koju čovječanstvu predstavljaju vanzemaljski monoliti, čiji postupci nisu uvijek onakvi kako su njihovi graditelji namjeravali.

 2001: Odiseja u svemiru 
Clarkeov prvi filmski poduhvat bio je 2001: Odiseja u svemiru, u režiji Stanleya Kubrika. Kubrik i Clarke su se sastali u New Yorku 1964. kako bi razgovarali o mogućnosti zajedničkog filmskog projekta. Kako se ideja razvijala, odlučili su da labavo zasnuju priču na Clarkeovoj kratkoj priči, "Stražar", napisanoj 1948. kao prijavu na BBC-jevom takmičenju za kratku priču. Prvobitno je Clarke trebao napisati scenario za film, ali je Kubrik tokom jednog od njihovih sastanaka za razmišljanje predložio da prije nego počnu sa stvarnim scenarijem, puste mašti na volju tako što će prvo napisati roman na kome će zasnivati ​​film. "Ovo se manje-više i desilo, iako su se pred kraj roman i scenario pisali istovremeno, uz povratne informacije u oba smjera. Tako sam prepisao neke dijelove nakon što sam vidio filmske špice – prilično skup metod književnog stvaranja, u čemu je malo koji drugi autor mogao uživati." Roman je objavljen nekoliko mjeseci nakon izlaska filma.

Zbog užurbanog rasporeda produkcije filma, Kubrik i Clarke su imali poteškoća u saradnji na knjizi. Clarke je završio nacrt romana krajem 1964. s planom da se objavi 1965. prije nego što film bude objavljen 1966. Nakon mnogo odlaganja, film je objavljen u proljeće 1968, prije nego što je knjiga završena. Knjiga je pripisana samo Clarkeu. Clarke se kasnije požalio da je to utjecalo na pretvaranje knjige u roman, te da je Kubrik manipulisao okolnostima kako bi umanjio Clarkeovo autorstvo. Iz ovih i drugih razloga, detalji priče se neznatno razlikuju od knjige do filma. Film sadrži malo objašnjenja za događaje koji se dešavaju. Clarke je, međutim, napisao detaljna objašnjenja "uzroka i posljedice" za događaje u romanu. James Randi je kasnije ispričao da je Clarke, nakon što je vidio premijeru iz 2001, napustio kino u pauzi u suzama, nakon što je odgledao jedanaestominutnu scenu (koja nije dospjela u zbvanično prikazivanje) u kojoj astronaut ne radi ništa drugo nego džogira unutar svemirskog broda, što je bila Kubrickova ideja da pokaže publici koliko putovanja svemirom mogu biti dosadna.

Godine 1972. Clarke je objavio Izgubljene svjetove 2001, koji je uključivao njegove izvještaje o produkciji i alternativne verzije ključnih scena. "Posebno izdanje" romana Odiseja u svemiru (objavljenog 1999.) sadrži Clarkeov uvod u kojem dokumentuje događaje koji su doveli do objavljivanja romana i filma.

 2010: Odiseja dva 
Godine 1982. Clarke je nastavio ep iz 2001. s nastavkom 2010: Druga odiseja. Po ovom romanu snimljen je i film 2010, koji je režirao Peter Hyams a objavljivan je 1984. Zbog političkog okruženja u Americi 1980-ih, film predstavlja temu hladnog rata, s nadolazećim tenzijama nuklearnog ratovanja koje nisu prikazane u romanu. Film se nije smatrao revolucionarnim ili umjetničkim kao 2001. ali su kritike i dalje bile pozitivne.

Clarkeova e-mail prepiska s Hyamsom objavljena je 1984. pod naslovom "The Odyssey File: The Making of 2010", u koautorstvu s Hyamsom, ilustruje njegovu fascinaciju tada pionirskim medijem e-pošte i njegovom upotrebom za komunikaciju na gotovo svakodnevnoj bazi u vrijeme planiranja i proizvodnje filma dok živite na suprotnim stranama svijeta. Knjiga je također uključivala Clarkeovu ličnu listu najboljih naučnofantastičnih filmova ikada snimljenih.

Clarke se pojavio u filmu, prvo kao čovjek koji hrani golubove dok je dr. Heywood Floyd uključen u razgovor ispred Bijele kuće. Kasnije, u bolničkoj sceni s majkom Davida Bowmana, slika naslovnice Time prikazuje Clarkea kao američkog predsjednika, a Kubricka kao sovjetskog premijera.

 Sastanak sa Ramom 
Godine 1996. Sierra Entertainment je stvorio Ramu kao point and click avanturističku igru ​​u stilu Myst. Uz vrlo detaljnu grafiku, Clarke se također pojavio u igri kao vodič za igrača. Ova igra je sadržavala detalje iz Sastanak s Ramom i likove iz romana Rama II.Sastanak sa Ramom je bio izabran za snimanje filma početkom 21. vijeka, ali ovaj film je ostao u "razvojnom paklu". Početkom 2000-ih, glumac Morgan Freeman izrazio je želju da producira film zasnovan na romanu Sastanak s Ramom. Nakon dugotrajnog razvojnog procesa, koji je Freeman pripisao poteškoćama u osiguravanju finansija, 2003. se pokazalo da bi ovaj projekat mogao biti u toku, ali to je bilo vrlo upitno. Film je trebala producirati Freemanova produkcijska kuća, Revelations Entertainment, a David Fincher je još 2001. na web sajtu Revelation's Rama promicao kao režiser filma. Nakon godina proteklih bez napretka, Fincher je u intervjuu krajem 2007. (u kojem je također smatrao da je roman utjecao na filmove Alien i Zvjezdane staze: Film) izjavio da je još uvijek vezan za projekat. Sajt je pokazao da je Stel Pavlou napisao adaptaciju.

Krajem 2008. Fincher je izjavio da film vjerovatno neće biti snimljen. "Izgleda da se to neće dogoditi. Nema scenarija i kao što znate, Morgan Freeman trenutno nije najboljeg zdravlja. Pokušavali smo to učiniti, ali vjerovatno se neće dogoditi." U 2010, međutim, film je najavljen kao još uvijek planiran za buduću produkciju i i Freeman i Fincher su spomenuli da mu je još uvijek potreban dostojan scenarij.

Krajem 2021. najavljeno je da će Denis Villeneuve režirati adaptaciju Sastanak sa Ramom, nakon uspješnog i hvaljenog izdanja Villeneuveove adaptacije Dine Franka Herberta. Freeman je naveden kao producent.

 Naučni pisac 
Objavio je niz publicističkih knjiga sa esejima, govorima, obraćanjima, itd. Nekoliko njegovih publicističkih knjiga sastavljeno je od poglavlja koja mogu stajati samostalno kao zasebni eseji.

 Svemirsko putovanje 
Clarke je posebno popularizirao koncept svemirskog putovanja. Godine 1950. napisao je Međuplanetarni let, knjigu koja opisuje osnove svemirskih letova za laike. Kasnije knjige o svemirskim putovanjima uključivale su Istraživanje svemira (1951), Izazov svemirskog broda (1959), Glasovi sa neba (1965), Obećanje svemira (1968, rev. ed. 1970) i ​​Izveštaj o Planeti tri (1972) zajedno sa mnogim drugima.

 Futurizam 

Njegove knjige o svemirskim putovanjima obično su uključivale poglavlja o drugim aspektima nauke i tehnologije, kao što su računari i bioinženjering. Predvidio je telekomunikacione satelite (iako ih servisiraju astronauti u svemirskim odijelima, koji će zamijeniti vakuumske cijevi satelita kada pregore).

Mnoga njegova predviđanja kulminirala su 1958. kada je započeo seriju eseja u časopisu koji su na kraju postali Profili budućnosti, objavljeni u obliku knjige 1962. Predviđanja do 2100. opisuju izume i ideje, uključujući stvari kao što je "globalna biblioteka" za 2005. Isto djelo je također sadržavalo "Clarkeov prvi zakon" i tekst koji je postao Clarkeova tri zakona u kasnijim izdanjima.

U eseju iz 1959, predvidio je globalne satelitske TV emisije koje će neselektivno prelaziti nacionalne granice i koje će omogućiti stotine kanala dostupnih bilo gdje u svijetu. Zamislio je i "lični primopredajnik, tako mali i kompaktan da ga svaki čovjek nosi". Napisao je: "Doći će vrijeme kada ćemo moći nazvati osobu bilo gdje na Zemlji samo biranjem broja." Takav uređaj bi također, prema Clarkeovoj viziji, uključivao sredstva za globalno pozicioniranje kako "niko više nikada ne bi trebao biti izgubljen". Kasnije, u Profilima budućnosti, predvidio je pojavu takvog uređaja sredinom 1980-ih.

Opisao je i globalnu kompjutersku mrežu sličnu modernom World Wide Webu u prezentaciji iz 1964. za BBC-jev program Horizon, predviđajući da će se do 21. stoljeća pristup informacijama, pa čak i fizički zadaci poput operacije, moći postići na daljinu i trenutno s bilo kojeg mjesta u svijet koji koristi internet i satelitsku komunikaciju.

U intervjuu za Australian Broadcasting Corporation iz 1974, novinar ga je pitao kako vjeruje da će računar promijeniti budućnost za svakodnevnu osobu i kakav će život izgledati 2001. Clarke je precizno predvidio mnoge stvari koje su postale stvarnost, uključujući i internet bankarstvo, online kupovinu i druge sada uobičajene stvari. Odgovarajući na pitanje o tome kako bi život intervjuerovog sina bio drugačiji, Clarke je odgovorio: "U svojoj kući neće imati računar ovoliki kao ovaj, [pokazuje na obližnji računar], već barem konzolu preko koje može razgovarati preko svog ljubaznog lokalnog računara i dobiti sve informacije koje su mu potrebne za svakodnevni život, kao što su njegovi bankovni izvodi, njegove pozorišne rezervacije, sve informacije koje su vam potrebne tokom života u našem složenom modernom društvu, to će biti u kompaktnom obliku u svojoj vlastitoj kući... i on će to uzeti zdravo za gotovo koliko mi uzimamo telefon."

Opsežan izbor Clarkeovih eseja i poglavlja u knjigama (od 1934. do 1998; 110 komada, od kojih 63 prethodno nisu sakupljena u njegovim knjigama) može se naći u knjizi Pozdrav, dvonošci na bazi ugljenika! (2000), zajedno s novim uvodom i mnogim uvodnim napomenama. Još jedna zbirka eseja, svi prethodno prikupljeni, je By Space Possessed (1993). Clarkeovi tehnički radovi, zajedno sa nekoliko eseja i opsežnog autobiografskog materijala, prikupljeni su u Ascent to Orbit: A Scientific Autobiography (1984).

 Geostacionarni komunikacijski satelit 

Doprinio je popularnosti ideje da bi geostacionarni sateliti bili idealni telekomunikacijski releji. To je prvi put opisao u pismu uredniku Wireless Worlda u februaru 1945. i razradio koncept u radu pod naslovom Extra-terrestrial Relays – Can Rocket Stations Give Worldwide Radio Coverage?, objavljenom u Wireless Worldu u oktobru 1945. Geostacionarna orbita je ponekad poznata kao Clarke orbita ili Clarkeov pojas u njegovu čast.

Nije jasno da li je ovaj članak zapravo bio inspiracija za moderni telekomunikacijski satelit. Prema Johnu R. Pierceu, iz Bell Labsa, koji je bio uključen u projekte Echo satelita i Telstar, 1954 i koji je održao govor na tu temu (objavljen 1955), koristeći ideje koje su bile "u zraku", ali nije bio svjestan Clarkeovog članka u to vrijeme. U intervjuu datom neposredno prije njegove smrti, Clarkea su pitali da li je ikada sumnjao da će jednog dana komunikacijski sateliti postati toliko važni; on je odgovorio: "Često me pitaju zašto nisam pokušao da patentiram ideju komunikacijskog satelita. Moj odgovor je uvijek: 'Patent je zaista licenca za tužbu'."

Iako se razlikuje od Clarkeove ideje o telekomunikacijskom releju, ideja komunikacije putem satelita u geostacionarnoj orbiti je opisana ranije. Na primjer, koncept geostacionarnih satelita opisan je u knjizi Hermanna Obertha iz 1923. Die Rakete zu den Planetenräumen (Raketa u međuplanetarnom prostoru), a zatim ideja o radio-komunikaciji pomoću tih satelita kod Hermana Potočnika (napisano pod pseudonimom Hermann Noordung). Knjiga iz 1928. Das Problem der Befahrung des Weltraums – der Raketen-Motor (The Problem of Space TravelThe Rocket Motor ), odjeljci: Omogućavanje komunikacije i sigurnosti na velike udaljenosti, i (vjerovatno se odnosi na ideju prosljeđivanja poruka putem satelita, ali ne da bi tri bila optimalna) Posmatranje i Istraživanje Zemljine površine, objavljeno u Berlinu. Clarke je priznao raniji koncept u svojoj knjizi Profili budućnosti.

 Podmorski istraživač 
Clarke je bio strastveni ronilac i član Kluba podvodnih istraživača. Osim pisanja, pokrenuo je nekoliko poduhvata vezanih za ronjenje sa svojim poslovnim partnerom Mikeom Wilsonom. Godine 1956, dok su ronili, Wilson i Clarke su otkrili ruinirane zidove, arhitekturu i slike idola potonulog originalnog hrama Koneswaram – uključujući rezbarene stubove s oznakama cvijeća i kamenje u obliku slonovskih glava – raširene po plitkom okolnom morskom dnu. Druga otkrića su uključivala Chola bronce iz originalnog hrama, a ova otkrića su opisana u Clarkeovoj knjizi The Reefs of Taprobane iz 1957.

Godine 1961, dok je snimao kraj grebena Great Basses, Wilson je pronašao olupinu i izvukao srebrne novčiće. Planovi za ronjenje na olupini sljedeće godine prekinuti su kada je Clarke dobio paralizu, koja je na kraju dijagnosticirana kao dječja paraliza. Godinu dana kasnije, Clarke je posmatrao izvlačenje sa obale. Brod, za koji je konačno utvrđeno da pripada Mogulskom caru, Aurangzebu, dao je spojene vreće srebrnih rupija, topova i drugih artefakata, pažljivo dokumentiranih, koji su postali osnova za Blago Velikog grebena. Život na Šri Lanki i učenje njene historije inspirisalo je pozadinu za njegov roman Rajski vodoskoci u kojem je opisao svemirski lift. Vjerovao je da će on učiniti raketni pristup svemiru zastarjelim, što će više od geostacionarnih satelita, na kraju biti njegovo naučno naslijeđe.Personal e-mail from Sir Arthur Clarke to Jerry Stone, Director of the Sir Arthur Clarke Awards, 1November 2006 Godine 2008, rekao je u intervjuu za IEEE Spectrum, "možda će se za jednu generaciju svemirski lift smatrati jednako važnim" kao i geostacionarni satelit, a što je bio njegov najvažniji tehnološki doprinos.

 Pogledi 
 Religija 
Teme religije i duhovnosti pojavljuju se u velikom dijelu Clarkeovog stvaralaštva. Rekao je: "Svaki put do znanja je put do Boga - ili stvarnosti, bez obzira koju riječ više volite da koriste." Sebe je opisao kao "fasciniranog konceptom Boga". J. B. S. Haldane, pred kraj svog života, sugerisao je u ličnom pismu Clarkeu da bi Clarke trebao dobiti nagradu iz teologije jer je jedan od rijetkih ljudi koji su napisali nešto novo o toj temi, i izjavio je da u slučaju da Clarkeovo pisanje ne sadržava više kontradiktornih teoloških pogleda, mogao bi biti prijetnja. Kada je ušao u Royal Air Force, Clarke je insistirao da njegove oznake budu označene kao "panteistički", a ne engleska crkva što je bio standard, i u eseju iz 1991. pod naslovom "Credo" opisao je sebe kao logičnog pozitivistu od 10 godine. Godine 2000. Clarke je za šrilankanske novine The Island rekao: "Ne vjerujem u Boga ili zagrobni život", i identificirao se kao ateista. Bio je počašćen kao humanistički laureat na Međunarodnoj akademiji humanizma. Također je sebe opisao kao "kripto-budistu", insistirajući na tome da budizam nije religija. Pokazao je malo zanimanja za religiju u ranim godinama života, na primjer, otkrio je tek nekoliko mjeseci nakon vjenčanja da njegova žena ima jaka prezbiterijanska uvjerenja.

Kasnije u svom životu, imao je neprijateljskiji pogled na religiju. Često se navodi čuveni Clarkeov citat: "Jedna od velikih tragedija čovječanstva je ta da je religija otela moral." Citiran je u Popular Science 2004. kako je o religiji rekao: "Najzlobniji i uporniji od svih umnih virusa. Trebali bismo ih se riješiti što je prije moguće." U trodnevnom "dijalogu o čovjeku i njegovom svijetu" s Alanom Wattsom, izjavio je da je pristrasan protiv religije i da ne može religijama oprostiti ono što je bilo, što je doživljavao kao njihovu nesposobnost da spriječe zločine i ratove tokom vremena. U svom uvodu u pretposljednju epizodu Tajanstvenog svijeta, pod nazivom "Čudno nebo", Clarke je rekao: "Ponekad mislim da je svemir mašina dizajnirana za vječno zaprepaštenje astronoma", odražavajući dijalog epizode, u kojoj je izjavio ovaj koncept šire, koji se odnosi na "čovječanstvo". Pred sam kraj te iste epizode, čiji je posljednji segment pokrivao Betlehemsku zvijezdu, rekao je da je njegova omiljena teorija da bi to mogao biti pulsar. S obzirom na to da su pulsari otkriveni u intervalu između njegovog pisanja pripovijetke "Zvijezda" (1955.) i stvaranja Tajanstvenog svijeta (1980), te s obzirom na novije otkriće pulsara PSR B1913+16, rekao je: "Kako romantično , ako čak i sada možemo čuti umirući glas zvijezde, koja je najavila kršćansku eru."

Uprkos njegovom ateizmu, teme deizma su zajednička karakteristika u Clarkeovom radu. Clarke je ostavio pismena uputstva za sahranu: "Apsolutno nikakvi vjerski obredi bilo koje vrste, koji se odnose na bilo koju religiju, ne bi trebali biti povezani s mojom sahranom."

 Politika 
Što se tiče slobode informacija, Clarke je vjerovao: "U borbi za slobodu informacija, tehnologija, a ne politika, imati će konačnu odluku." Clarke je također napisao: "Nije lako vidjeti kako ekstremniji oblici nacionalizma mogu dugo opstati kada ljudi vide Zemlju u njenoj pravoj perspektivi kao jedan mali globus naspram zvijezda." Usprotivio se tvrdnjama o suverenitetu nad svemirom navodeći "Postoji simbolika nade u činjenici da se zastave ne vijore u vakuumu." Bio je antikapitalista, izjavljujući da se ne plaši automatizacije jer je "cilj budućnosti puna nezaposlenost, tako da možemo da se igramo."

 Tehnologija 
Što se tiče ljudskih poslova koje zamjenjuju roboti, izjavio je: "Svaki učitelj kojeg može zamijeniti mašina bi i trebao biti zamijenjen!" Podržao je upotrebu obnovljive energije, rekavši: "Volio bih da vidim da se oslobodimo naše trenutne ovisnosti o nafti, i usvojimo čiste izvore energije... Klimatske promjene su sada dodale novi osjećaj hitnosti, naša civilizacija ovisi o energiji, ali ne možemo dozvoliti da nafta i ugalj polako ispeku našu planetu."

 Inteligentni život 
O inteligentnom životu i Fermijevom paradoksu, izjavio je:

 Paranormalne pojave 
Na početku svoje karijere, bio je fasciniran paranormalnim i rekao je da je to dio inspiracije za njegov roman Kraj djetinjstva. Navodeći brojne tvrdnje o paranormalnom za koje se kasnije pokazalo da su lažne, Clarke je opisao svoju raniju otvorenost prema paranormalnom koja ga je pretvorila u "gotovo potpunog skeptika" u vrijeme njegove biografije iz 1992. Slično, u prologu Del Rey izdanja "Kraja djetinjstva" iz 1990, on piše „...nakon... istraživanja mojih programa Misteriozni svijet i Strane moći, ja sam skoro potpuni skeptik. Vidio sam previše tvrdnji kako se rasplinjuju, previše primjera koje su razotkrivene kao lažni, bio je dug, a ponekad i neugodan proces učenja.“Childhood's End, Del Rey, New York, 1990, str. v Tokom intervjua, 1993. i 2004–2005, izjavio je da ne vjeruje u reinkarnaciju, ne postoji mehanizam koji bi to omogućio, iako "uvijek parafraziram J. B. S. Haldanea: 'Univerzum nije samo čudniji nego što zamišljamo, on je čudniji nego što možemo zamisliti'" Pisao je o tome kako je kao reinkarnacija kao ideja fascinantna, ali da favorizira ograničeno postojanje.

Bio je poznat po tome što je vodio nekoliko televizijskih serija koje istražuju neobično: Misteriozni svijet Arthura C. Clarkea (1980), Arthur C. Clarke's World of Strange Power (1985) i Arthur C. Clarke's Mysterious Universe (1994). Ispitane teme su se kretale od drevnih artefakata koje je napravio čovjek nejasnog porijekla (npr. linije Nazca linije ili Stonehenge), do kriptida (navodne životinje nepoznate nauci) ili zastarjelih naučnih teorija koje su imale alternativna objašnjenja (npr. Marsovski kanali).

U Tajanstvenom svijetu Arthura C. Clarkea, opisuje tri vrste "misterija":

 Misterije prve vrste: Nešto što je nekada bilo potpuno zbunjujuće, ali je sada potpuno shvaćeno, npr. duga.
 Misterije druge vrste: Nešto što trenutno nije u potpunosti shvaćeno a što može biti u budućnosti.
 Misterije treće vrste: Nešto što mi ne razumijemo.Arthur C Clarke's Mysterious Universe

Clarkeovi programi o neobičnim pojavama parodirani su u epizodi humoristične serije The Goodies iz 1982, u kojoj je njegova emisija otkazana nakon što se ustvrdilo da on ne postoji.

 Teme, stil i uticaji 
Clarkeov rad obilježen je optimističnim pogledom na nauku koja osnažuje istraživanje Sunčevog sistema i svjetskih okeana. Njegove slike budućnosti često sadrže utopijsko okruženje sa visoko razvijenom tehnologijom, ekologijom i društvom, zasnovano na autorovim idealima. Njegove rane objavljene priče obično su sadržavale ekstrapolaciju tehnološke inovacije ili naučnog proboja u temeljnu dekadenciju njegovog vlastitog društva.

Tema koja se ponavlja u njegovim djelima je ideja da će evolucija inteligentne vrste na kraju učiniti od njih nešto blisko bogovima. To je istraženo u romanu Kraj djetinjstva iz 1953. i ukratko dotaknuto u svom romanu Imperial Earth. Čini se da je na ovu ideju transcendencije kroz evoluciju utjecao Olaf Stapledon, koji je napisao niz knjiga koje se bave ovom temom. Clarke je o Stapledonovoj knjizi Last and First Men iz 1930. rekao da "Nijedna druga knjiga nije imala veći uticaj na moj život... [Ona] i njen nasljednik Star Maker (1937) su dva vrha [Stapledonove] književne karijere."

Clarke je bio poznat kao obožavatelj irskog pisca fantastike Lorda Dunsanyja, koji se dopisivao s njim sve do Dunsanyjeve smrti 1957. Dunsanyja je opisao kao "jednog od najvećih pisaca stoljeća". Također je naveo H. G. Wellsa, Julesa Vernea i Edgara Ricea Burroughsa kao utjecaje.

 Bibliografija 
 Prodor u svemir (Prelude to Space, 1951)
 Ostajem na Marsu (The Sands of Mars, 1951)
 Ostrva na nebu (Islands in the Sky, 1952)
 Ka spuštanju noći (Against the Fall of Night, 1953)
 Kraj djetinjstva (Childhood's End, 1953)
 Ekspedicija na Zemlju (Expedition to Earth, 1953), zbirka pripovjedaka
 Svjetlost zemaljska (Earthlight) (1955)
 Reach for Tomorrow (1956), zbirka pripovjedaka
 Grad i zvijezde (The City and the Stars, 1956)
 Priče iz "Bijelog jelena (1957), zbirka pripovjedaka
 The Deep Range (1957)
 S druge strane neba (The Other Side of the Sky, 1958), zbirka pripovjedaka
 Pad mjesečeve prašine (A Fall of Moondust, 1961)
 Tales of Ten Worlds (1962), zbirka pripovjedaka
 Dolphin Island (1963)
 Glide Path (1963) - njegova jedina ne-naučno-fantastiča knjiga
 The Nine Billion Names of God (1967), zbirka pripovjedaka
 2001: Odiseja u svemiru'' (istoimeni film u režiji Stanleya Kubricka)
 The Lion of Comarre & Against the Fall of Night (1968)
 Of Time and Stars (1972), zbirka pripovjedaka
 Sunčani vjetar (The Wind from the Sun, 1972), zbirka pripovjedaka
 Sastanak s Ramom (Rendezvous with Rama, 1973)
 The Best of Arthur C. Clarke (1973), zbirka pripovjedaka
 Imperial Earth (1975)
 Rajski vodoskoci (The Fountains of Paradise, 1979)
 2010: Druga odiseja (2010: Odyssey Two, 1982)
 Stražar (The Sentinel, 1983), zbirka pripovjedaka
 Pjesme daleke zemlje (The Songs of Distant Earth, 1986)
 2061: Treća odiseja (2061: Odyssey Three, 1988)
 Susret sa meduzom (A Meeting With Medusa, 1988)
 Kolijevka (Cradle, 1988), sa Gentry Leejem
 Rama II (Rama II, 1989), sa Gentry Leejem
 Beyond the Fall of Night (1990), sa Gregory Benfordom
 Tales From Planet Earth (1990), zbirka pripovjedaka
 The Ghost from the Grand Banks (1990)
 More Than One Universe (1991), zbirka pripovjedaka
 Ramin vrt (The Garden of Rama, 1991), sa Gentry Leejem
 Otkrivena Rama (Rama Revealed, 1993), sa Gentry Leejem
 Božiji čekić (The Hammer of God, 1993)
 The Snows of Olympus - A Garden on Mars (1994), album slika s komentarima
 Apokalipsa Amerike (Richter 10, 1996), s Mikeom McQuayem
 3001: Konačna odiseja (3001: The Final Odyssey, 1997)
 Okidač (The Trigger, 1999)
 Svjetlost drugih dana (The Light of Other Days, 2000), sa Stephenom Baxterom
 Oko vremena (Time's Eye, 2004), sa Stephenom Baxterom
 Oluja sa sunca (Sunstorm, 2005), sa Stephenom Baxterom
 Prvorođeni (Firstborn, 2007), sa Stephenom Baxterom
 Posljednja teorema (The last Theorem, 2008), sa Frederik Pohlom

 Bilješke 

 Reference 

 Vanjski linkovi 

  of Arthur C. Clarke
  Zadužbine Arthur C. Clarkea
 Arthur C. Clarke (1917–2008) Međunarodna astronautička federacija
 Arthur C. Clarke Kratka priča od 31 riječi 



 Grob




 Arthur C. Clarke Papers, Posebna kolekcija na Univerzitetu Južnog Misisipija (Zbirka dječje književnosti de Grummonda)

Kategorija:Rođeni 1917.
Kategorija:Umrli 2008.
Kategorija:Engleski ateisti
Kategorija:Britanski izumitelji
Kategorija:Britanski pisci
Kategorija:Britanski pisci naučne fantastike
Kategorija:Oficiri RAF-a