Organizacija islamske saradnje

Organizacija islamske saradnje ili OIS (ranije Organizacija islamske konferencije;   – Munazzamat al-mu'tamar al-islāmī;  – OIC;  – OCI) međunarodna je organizacija koja okuplja 57 država u kojima je islam državna, većinska ili manjinska religija.

Organizacija navodi da je "kolektivni glas muslimanskog svijeta", a radi na "očuvanju i zaštiti interesa muslimanskog svijeta u duhu promocije međunarodnog mira i harmonije". OIC ima stalnu delegaciju pri UN-u i najveća je međunarodna organizacija izvan Ujedinjenih naroda. Službeni jezici su arapski, engleski i francuski.

 Historija 
Još u 19. stoljeću među muslimanima se javila ideja da se ummet organizira sa ciljem ostvarivanja zajedničkih političkih, ekonomskih i socijalnih ciljeva. Nakon kolapsa Osmanskog carstva i halifata nakon 1. svjetskog rata stvorio se vakuum na polju panislamskih institucija. Gubitak u šestodnevnom ratu 1967. godine vođenog između arapskih država i Izraela samo je dao poticaja za uspostavljanje jedne takve organizacije.

25. septembra 1969[http://www.oic-oci.org/page_detail.asp?p_id=52  veliki broj vođa islamskih zemalja sastao se u Rabatu, u Maroku, zbog slučaja požara u džamiji Al Aqsa u Jerusalemu, koji je 21. augusta te godine podmetnuo australski protestantski ekstremist.

U martu 1970. održana je prva islamska konferencija ministara vanjskih poslova u Džeddi. Organizovan je glavni sekretarijat koji je zadužen za održavanje veza između zemalja članica i koordinaciju njihovih postupaka. U Džeddi je od tada smješteno privremeno sjedište organizacije u iščekivanju "oslobođenja Jerusalema".

Na konferenciji ministara vanjskih poslova u Kairu 5. augusta 1990. prihvaćena je Deklaracija o ljudskim pravima u islamu, što je svojevrsna prilagodba ljudskih prava šerijatskom zakonu.

 Ciljevi 
Ciljevi Organizacije islamske konferencije koji su definisani poveljom napisanom u Džeddi u martu 1972. jesu:
 Učvršćivanje islamske solidarnosti između zemalja članica;
 Ojačavanje saradnje između zemalja članica na privrednim, društvenim, kulturnim, naučnim i drugim važnim poljima i savjetovanje među zemljama članicama unutar međunarodnih organizacija;
 Raditi na uklanjanju rasne diskriminacije i kolonijalizma u svim oblicima;
 Podnošenje odgovarajućih mjera kako bi se učvrstio mir i svjetska sigurnost osnovana na pravdi;
 Usklađivanje postupaka u svrhu očuvanja svetih mjesta, podrška borbi palestinskom narodu i pomoć u ostvarenju njihovih prava i oslobađanju njihove teritorije;
 Podrška svim muslimanima koji se bore za očuvanje svog dostojanstva, nezavisnosti i nacionalnih zakona;
 Pravljenje pogodne atmosfere za saradnju i razumijevanje između zemalja članica i drugih zemalja.

 Članice 
Organizacija islamske saradnje trenutno ima 57 država članica (s godinom pristupanja):

  1969.1
  1969.
  1969.
  1969.2
  1969.
  1969.
  1969.
  1969.3
  1969.
  1969.
  1969.
  1969.
  1969.
  1969.
  1969.
  1969.
  1969.
  1969.
  1969.
  1969.
  1969.
  1969.
  1969.
  1969.
  1969.
  1970.
  1970.
  1970.
  1970.
  1970.
  1972.
  1974.
  1974.
  1974.
  1974.
  1974.
 1975.
  1975.
  1976.
  1976.
  1976.
  1978.
  1982.
  1984.
  1986.
  1991.
  1992.
  1992.
  1992.
  1992.
  januar 1993.4
  1994.
  1995.
  1995.
  1996.
  1997.
  1998.
  2001.

Napomene
 1 - Odgođeno članstvo od 1980. - marta 1989.
 2 - Odgođeno članstvo od maja 1979. - marta 1984.
 3 - Od 1990. kao Republika Jemen ujedinjena s DNR Jemen
 4 - Povučeno članstvo u avgustu 1993.

 Države posmatrači 
Sljedeće su države posmatrači u OIK-a (s godinom pristupa):
  (1979)
  (1994)
  (1997)
  (1998)
  (2005)

 Posmatračke muslimanske organizacije i zajednice 
 Moroski nacionalni oslobodilački front 1977.
 Parlamentarna unija zemalja članica OIK-a 2000.
 Forum mladih islamske konferencije za dijalog i saradnju 2005.

 Posmatračke međunarodne organizacije 
 Arapska liga 1975.
 Ujedinjeni narodi 1976.
 Pokret nesvrstanih 1977.
 Organizacija afričkog jedinstva 1977.
 Organizacija za privrednu saradnju 1995.

 Pokušaji članstva 
  Indija koja je druga zemlja na svijetu po broju muslimana (više od 175 miliona) pokušala je dobiti status zemlje posmatračice u OIK-u. Iako su mnoge članice podupirale ovu kandidaturu, Pakistan i druge zemlje su je blokirali. Smatra se da je kandidatura zaustavljena zbog statusa Kašmira, te zbog indijskog otvaranja diplomatskih odnosa s Izraelom 1992. i smanjenja potpore Palestini.
 Filipini su pokušali pridružiti se OIK-u, ali je to odbila muslimanska zajednica u državi. U ovoj većinski katoličkoj državi, muslimani čine oko 5% (4.5 miliona) stanovništva.

Struktura i organizacija
Organizacija islamske konferencije se sastoji od slijedećih tijela:
 Islamski samit
 Islamska konferencija ministara vanjskih poslova
 Generalni sekretar
 Stalni sekretarijat
 Podružnice organizacije
 Specijalizovane institucije

Glavni sekretar
Generalni sekretar bira se iz redova državljana država članica u skladu s načelima pravedne geografske zastupljenosti, rotacije i jednake mogućnosti za sve države članice. Bira se od strane Vijeća ministara vanjskih poslova na period od pet godina s mogućnošću ponovnog izbora na još jedan mandat. Spisak glavnih sekretara OIK-a od njenog osnivanja:
 Tunku Abdul Rahman (Malezija): 1971–1973.
 Hassan Touhami (Egipat): 1974–1975.
 Amadou Karim Gaye (Senegal): 1975–1979.
 Habib Chatty (Tunis): 1979–1984.
 Sharifuddin Pirzada (Pakistan): 1985–1988.
 Hamid Algabid (Niger): 1989–1996.
 Azeddine Laraki (Maroko): 1997–2000.
 Abdelouahed Belkeziz (Maroko): 2001–2004.
 Ekmeleddin İhsanoğlu (Turska): 2004–2014.
 Iyad bin Amin Madani (Saudijska Arabija): 2014–2016.
 Yousef Al-Othaimeen (Saudijska Arabija): 2016–

 Samit Islamske konferencije 
{| border="1" cellpadding="4" cellspacing="0" style="margin: 1em 1em 1em 0; background: #f9f9f9; border: 1px #aaa solid; border-collapse: collapse;"
|-----
! Broj
! Datum
! Država
! Mjesto
|-----
| 1.http://www.oic-oci.org/oicv2/page/?p_id=67&p_ref=36&lan=en  Samit Islamske konferebcije
| 22–25. septembar 1969.
| Maroko
Rabat
|-----
| 2.
| 22–24. februar 1974.
| Pakistan
Lahore
|-----
| 3.
| 25–29. januar 1981.
| Saudijska Arabija 
Meka i Ta'if
|-----
| 4.
| 16–19. januar 1984.
| Maroko 
Casablanca
|-----
| 5.
| 26–29. januar 1987.
| Kuvajt 
Kuvajt
|-----
| 6.
| 9–11. decembar 1991.
| Senegal 
Dakar
|-----
| 7.
| 13–15. decembar 1994.
| Maroko 
Casablanca
|-----
| 1. vanredni || 23. mart 1997.
| Pakistan 
Islamabad
|-----
| 8.
| 9–11. decembar 1997.
| Iran 
Teheran
|-----
| 9.
| 12–13. novembar 2000.
| Katar 
Doha
|-----
| 2. vanredni || 5. mart 2003.
| Katar 
Doha
|-----
| 10.
| 16–17. oktobar 2003.
| Malezija 
Putrajaya
|-----
| 3. vanredni
| 7–8. decembar 2005.
| Saudijska Arabija 
Meka
|-----
| 11.http://www.thefreelibrary.com/Karzai+flies+to+Senegal+for+11th+OIC+summit.-a0217315651 
| 13–14. mart 2008.
| Senegal 
Dakar
|-----
| 4. vanredni 
| 14–15. august 2012.
| Saudijska Arabija 
Meka
|-----
| 12.
| 6–7. februar 2013.
| Egipat 
Kairo
|-----
| 5. vanredni 
| 6–7. mart 2016.
| Indonezija 
Jakarta
|-----
| 13.
| 14–15. april 2016.
| Turska 
Istanbul
|-----
| 6. vanredni 
| 13 decembar 2017.
| Turska 
Istanbul
|-----
|}

 Reference 

 Vanjski linkovi 
 Službeni sajt    
 Islamska saradnja – dokumenti i informacije   

Kategorija:Međunarodne organizacije
Kategorija:Islam
Kategorija:Organizacije osnovane 1969.
*