Sluh

Sluh je jedno od pet čula kičmenjaka, uključujući i ljude. Kod njih Slušni sistem prikuplja mehaničke vibracije, koje uzrokuju zvučne talase. Zvuk čujemo, jer živci u ušima pretvaraju vibracije u signale, koji idu u mozak.Craig  A., Rosney C. (1990): Dječja enciklopedija znanosti, Svjetlost Sarajevo. Slušni sistem se sastoji od uha, slušnog živca i dijelova središnjeg živčanog sistema koji su uključeni u osjet sluha. Nemogućnost slušnih organa, da primaju podražaje naziva se gluhoća.

Čulo sluha je veoma osjetljiv receptor spoljnjih draži, koji ima visoko razvijenu sposobnost da  mehaničku energiju zvučnih talasa  pretvara u biolektrične im­pulse i upućuje ih odgovarajućim moždanim centrima. Mehanoreceptori ovog čula su smješteni u tzv. Kortijevom organu unutrašnjeg uha – glavnom funkcijskom dijelu puža.  Do njega zvuk dopire  preko vanjskog i srednjeg uha. Zvučni  valovi  izazivaju  treperenje bubne opne,  koje se prenosi  na slušne koščice: 
čekić,  
nakovanj i 
uzengija. 
Budući da  su  međusobno povezane li­gamentima, one  imaju  stalan položaj, ali i naročito značajnu sposobnost da djeluju kao svojevrsna opruga, koja jačinu primljenih treperenja povećava za više od 20 puta.  Sa  uzengije ove  vi­bracije (preko  "ovalnog okna") dospi­jevaju do puža.

Puž je2,5 puta  spiralno savijena cijev, čija je unutrasnjost, baznom  membranom, uzdužno podijelje­ na na dvije šupljine. Ispunjena je slušnom tečnošću, kroz koju se zvučni tre­ptaji prenose na baznu membranu, a sa nje na čulne ćelije Kortijevog organa. Bazna  membrana je uža  na  osnovi nego pri vrhu puža, što omogućava da se visoki tonovi čuju na početku, a duboki – na  kraju  puževe cijevi. Time se ostvaruje prostorna analiza zvuka po visini. 
Mehanoreceptori Kortijevog or­gana obuhvataju tri spoljna i jedan unu­trašnji red trepljastih ćelija.  Krajnje spoljne ćelije registriraju najtiše zvukove, sa granice čujnosti. Prema unutrašnjosti se raspo­znaju sve snažniji tonovi, što omogućava razlikovanje zvuka po jačini. Stvoreni bioelektriCni impulsi osjetnih celija, putem slusnog  zivca, dospijevaju do sljepoocnog dijela kore veli­ kog mozga, gd je se vrsi ne sa­ mo izostravanje zvuka, nego i psihoakusticka analiza, pose­ bno kada  je rijec o govornim elementima.
Svojstva zvuka i testiranje funkcije
Intenzitet (jačina) i frek­vencija (učestalost)  zvučnih vibracija osnovna su svojstva zvučnih  talasa, od kojih zavise količina i kvalitet zvučnih  informacija.  Zvuk  je zračno treperenje  odredene amplitude (talasne dužine) i frekvencije (broja treptaja u sekundi). Osnovna  jedinica mjere jačine je decibel (dB), a frekvencije herc (Hz). Jake zvučne draži imaju visoku amplitudu, a frekvencija raste sa visinom tona. Normalno ljudsko čulo osjeća zvučne talase frekvencije od 20 do 20.000 Hz.

Funkcionalne  sposobnosti  čula sluha  su određene minimalnom  količinom zvučnih informacija na  osnovu kojih su precizno raspoznatljive najmanje promjene intenziteta i frekvencije zvučnih  vibracija. Ovi diferencijalni pragovi (razlikovanja) posebno su značajni u području tihih – jedva čujnih i veoma jakih tonova.

Apsolutni  prag sluha  je onaj stepen  njegove osjetljivosti na kojem se određeni zvuk  jedva može raspoznati  od apsolutne  tišine. Diferencijalni prag dviju frekvencija ili dva intenziteta zvuka predstavlja najmanju  razliku koju je moguće  osjetiti u određenom području  dubine slušnog  polja. On nema stalnu vrijednost, a zavisi od učestalosti zvučnih vibracija. Prag nelagodnosti i prag bola nalaze se u području visokih intenziteta, kada zvuk gubi svoja bitna svojstva i izaziva osjećaj nelagodnosti i bola. Prag sluha je različit za pojedine frekvencije i oznacava se sa 0 (nula) dB, dok je prag bola priblizno konstantan i normalno se krece od 110 do 130 dB.

Fiziološko  djejstvo buke na čulo sluha i organizam  u cjelini u najvećoj mjeri se  ostvaruje  povećanjem  nadražaja  simpatičkog  dijela  nervnog sistema,  koji djeluje bez uticaja naše volje. Ogromna  većina ljudskih  djelatnosti  odvija se u uslovima odredenog ozvučenja radnog prostora pa je organizam adaptiran na izvjesne "normalne" tonalitete buke. Njen optimum uveliko zavisi od vrste rada, raspoloženja, individualnih sklonosti  i drugih  činilaca. Zato  apsolutna tišina, u kojoj šumovi tijela, puls, disanje, protok  krvi i zvučni znaci ostalih životnih funkcija postaju vrlo glasni, izaziva neprijatan osjećaj, uznemirenje  i psihičke smetnje koje se ne mogu dugo izdržati. Medutim, pri intenzitetima buke preko 60 dB,a naročito preko 80 dB, javljaju se različiti simptomi  pojačanog nadražaja simpatikusa, koji na većoj budnosti postaju još izraženiji i dovode do burnih reakcija organizma  i oštećenja čula sluha. 
Mogući poremećaji u ljudskom organizmu usljed prekomjerne buke
 Poremećena funkcija PosljedicaCirkulacijaStezanje krvnih sudova: 
porast krvnog pritiska, 
slabljenje periferne cirkulacije DisanjeSmetnje u ritmu i razmjeni gasova VarenjePoremecaji misicne radljivosti (peristaltike) probavnih organa MetabolizamRast općeg metabolizma, 
Povećana potrošnja energijeRad centralnog nervnog sistemaUmor, razdražljivost i nesanicaAktivnost endokrinih žlijezdaPovećano lučenje stimulatora metabolizma (hipofiza) 
Smanjeno lučenje insulina (gušterača): povećanje koncentracije šećera u krvi

U pužu, naročito u njegovom vršnom dijelu, smanjuje se cirkulacija krvi, osobito pri frekvencijama zvuka oko 4000 Hz. Istovremeno se povećava opterećenje Kortijevog organa i bazne mem­brane, gdje se obično i javljaju prva organska oštećenja unutrašnjeg uha.

Ispitivanje funkcije čula sluha obuhvata proučavanje njegovih kvalitativnih (kakvoćnih) i kvantitativnih (količinskih, mjernih) svojstava. Kvalitativne sposo­bnosti se određuju orijentaciono, u cilju procjene općeg stanja oštrine sluha, a kvantitativne osobine se tiču mogućnosti razlikovanja jačine i frekvencije zvuka, odnosno stepena oštećenja receptora za frekventno područje koje se nenormalno čuje. U ovoj oblasti još uvijek se može primjeniti i ispitivanje sluha pomoću šapata i govora različite glasnosti. Šapat se normalno čuje sa udaljenosti od 6 m. Ako je njegova čujnost ispod 4 m, radi se o lahkom oštećenju, ispod 1 m – o srednje teškom, a sposobnost da se čuje tek vikanje uz samo uho, prate teška oštećenja ove funkcije. Savremene kvantitativne metode ispitivanja funkcije sluha su:
akumetrija – pomoću zvučnih viljuski i 
audiometrija – pomocu elektronskog aparata-audiometra. U oba slučaja mjere se provodljivost zvučnih vibracija kroz ušni kanal  i mastoidni (sisasti) dio sljepoočne  kosti iza ušne  skoljke. Prva se označava kao 
vazdušna  provodljivost, a druga kao 
koštana provodljivost Audiometrija  je naučno najpouzdaniji i najprecizniji metod ispitivanja svih svo­jstava funkcije sluha, a može biti tonska, uz upotrebu zvučnog generatora čistih tonova i govorna - na osnovu  broja prepoznatih i ispravno ponovljenih emi­tovanih riječi. Ako iz bilo kojih razloga ispitanik ne može ili ne želi da subjektivno sarađuje, u testiranju ove funkcije primjenjuje se objektivna audiometrija, pre­ma prirodi odgovarajućih moždanih i refleksnih reakcija.

Reference

 Također pogledajte 
Čulo
 Gluhoća
 Tinitus

 Vanjski linkovi 
 http://labspace.open.ac.uk/course/view.php?id=5630
 https://web.archive.org/web/20110129053859/https://mustelid.physiol.ox.ac.uk/drupal/
 http://otology-neurotology.com/pt/re/otoneuroto/abstract.00129492
 http://hypertextbook.com/facts/2003/ChrisDAmbrose.shtml Frekventni raspon sluha kod čovjeka (en)

Kategorija:Čula
Kategorija:Čulo sluha
Kategorija:Slušni sistem
Kategorija:Audiologija