Pukovniku nema ko da piše

Pukovniku nema ko da piše (španski: El coronel no tiene quién le escriba) je novela kolumbijskog književnika i nobelovca  Gabriela Garcíe Márqueza.

 Radnja 
Novela,  napisana između 1956. - 1957. i izdana 1961., je priča o siromašnom, penzionisanom pukovniku, veteranu hiljadudnevnog rata, koji se još uvijek nada svojoj penziji koja mu je obećana prije petneast godina. Pukovnik živi sa svojom astmatičnom ženom u malom selu u kojem od jedanaest sati navečer vlada policijski sat. Radnja počinje sprovodom na koji se pukovnik sprema poći. Umro je muzičar čija je smrt posebna po tome što je jedina nastupila prirodnim putem nakon toliko mnogo godina. Radnja je postavljena u doba La Violencie u Kolumbiji, kad su vladali ratni zakon i cenzura.

 Književni značaj i kritike 

Za razliku od mnogih drugih Marquezovih djela, ovaj roman u suštini nema podlogu u magijskom realizmu.

Glavni likovi romana nemaju svoja imena, te se na taj način ostavlja utisak neznatnosti i gotovo beznačaja određenih dijelova života pojedinaca. Pukovnik i njegova žena, koji su izgubili sina u jeku političke represije, bore se sa siromaštvom i stanjem financijske nestabilnosti. Korupcija lokalnih i nacionalnih dužnosnika  je očigledna i ona postaje tema kojom se Marquez bavi kroz ovaj roman, bazirajući se prvenstveno na uticaj vlasti na društvo. Pukovnik i njegova žena primorani su da postepeno prodaju imovinu koju im je oporučno ostavio njihov sin. On je mrtav i jedini podsjetnik na njega je pijetao kojeg pukovnik hrani i pripreman za sudjelovanje u borbi pijetlova.

U svom autobigrafskom romanu "Živjeti da bi se pripovijedalo" (španski: Vivir para contarla), Marquez je obajsnio da mu je za ovaj roman kao inspiracija poslužio njegov djed, koji je također bio pukovnik i koji nikad nije dobio mirovinu koja mu je obećana. Međutim vladaju i mišljenja da je Marquezi kao inspiracija poslužilo vlastito iskustvo nezaposlenosti kad je 1961. jedna novinska redakcija čiji je član bio, prestala s radom. Svakodnevnica kojoj je on svjedočio u to vrijeme postala je izvorom inspiracije za ovo djelo.

 Filmska adaptacija 

1999. Arturo Ripstein je režirao istoimeni film, sa Fernandom Lujánom u glavnoj ulozi- ulozi pukovnika.

 Zanimljivosti 
 Restoran/klub u Rigi Pulkvedim Neviens Neraksta je nazvan tako nakon što je ovaj roman preveden na latvijski jezik.
 Ruska rock grupa Bi-2 postigla je veliki uspjeh u Istočnoj Evropi s pjesmom Полковнику никто не пишет (na ruskom Pukovniku nema ko da piše) koja je čak poslužila kao soundtrack popularnom ruskom filmu Brat-2.

 Vanjski linkovi 
 https://web.archive.org/web/20120321031345/http://www.themodernword.com/gabo/gabo_timeline.html
 https://web.archive.org/web/20130421052513/http://www.filmreference.com/film/90/Gabriel-Garcia-Marquez.html

Kategorija:Knjige iz 1961.
Kategorija:Gabriel García Márquez