Dijagnoza

Za ostala značenja pogledati: Dijagnoza (čvor)
Medicinska dijagnoza (skr. Dx,Dx ili Ds) je proces određivanja koja bolest ili stanje objašnjava simptome i znakove. Najčešće se naziva dijagnoza s medicinskim kontekstom koji je implicitan. Informacije potrebne za dijagnozu obično se prikupljaju iz historije i fizičkog pregleda osobe koja traži medicinsku pomoć. Često se jedna ili više dijagnostičkih procedura, kao što su medicinski test, također rade tokom procesa. Ponekad se posthumna dijagnoza smatra nekim tipom medicinske dijagnoze.

Dijagnoza je često izazovna, jer su mnogi znaci i simptomi nespecifični. Naprimjer, crvenilo kože (eritem), samo po sebi, znak je mnogih poremećaja i stoga ne govori zdravstvenom radniku šta nije u redu. Stoga se mora provesti diferencijalna dijagnoza, u kojoj se poredi i suprotstavlja nekoliko mogućih objašnjenja. Ovo uključuje korelaciju različitih informacija praćenih prepoznavanjem i razlikovanjem obrazaca. Povremeno se proces olakšava znakom ili simptomom (ili grupom od nekoliko njih) koji je patognomoničan.

Dijagnoza je glavna komponenta procedure posjete ljekaru. Sa stanovišta statistike, dijagnostička procedura uključuje klasifikacijske testove.

 Medicinska upotreba 
Dijagnoza, u smislu dijagnostičke procedure, može se smatrati pokušajem klasifikacije stanja pojedinca u zasebne i različite kategorije koje omogućavaju donošenje medicinskih odluka o liječenju i prognozi. Nakon toga, dijagnostičko mišljenje opisuje se često u smislu bolesti ili drugog stanja. (Međutim, u slučaju pogrešne dijagnoze, stvarna bolest ili stanje pojedinca nije isto što i dijagnoza pacijenta.)

Dijagnostičku proceduru mogu obaviti različiti zdravstveni radnici kao što su ljekar, fizioterapeut, zubar, podijatar, optometrist, medicinska sestra, zdravstveni naučnik ili ljekarski asistent. Ovaj članak koristi  termin "dijagnostičar" kao bilo koju od ovih kategorija osoba.

Dijagnostička procedura (kao i mišljenje do koje se njime dođe) ne uključuje nužno razjašnjavanje etiologije bolesti ili stanja od interesa, odnosno šta je „prouzročilo“ bolest ili stanje . Takvo pojašnjenje može biti korisno za optimizaciju liječenja, dalje preciziranje prognoze ili sprječavanje ponavljanja bolesti ili stanja u budućnosti.

Početni zadatak je otkriti medicinsku indikaciju za obavljanje dijagnostičke procedure. Indikacije uključuju:
 Detekcija bilo kakvog odstupanja od onoga što je poznato kao normalno, kao što se može opisati u smislu, naprimjer, anatomije (struktura ljudskog tijela), fiziologije (kako tijelo funkcionira) , patologije (šta može poći po zlu s anatomijom i fiziologijom), psihologije (misli i ponašanje) i homeostaze (u vezi s mehanizmima za održavanje ravnoteže tjelesnih sistema). Poznavanje onoga što je normalno i mjerenje datog stanja pacijenta u odnosu na te norme može pomoći u određivanju određenog odstupanja pacijenta od homeostaze i stepena odstupanja, što zauzvrat može pomoći u kvantificiranju indikacija za dalju dijagnostičku obradu.
 Pritužba koju je izrazio pacijent.
 Sama činjenica da je pacijent tražio dijagnostičara može biti indikacija za obavljanje dijagnostičke procedure. Naprimjer, u posjeti ljekaru, on može već započeti s izvođenjem dijagnostičke procedure posmatrajući hod pacijenta od čekaonice do ordinacije čak i prije nego što je on ili on počeo žalbe.

Čak i tokom dijagnostičke procedure koja je već u toku, može postojati indikacija za obavljanje druge, odvojene, dijagnostičke procedure za drugu, potencijalno prateću, bolest ili stanje. Ovo se može dogoditi kao rezultat slučajnog nalaza znaka koji nije povezan sa parametrom od interesa, kao što se može dogoditi u sveobuhvatnim testovima kao što su radiološke studije, kao što je magnetna rezonanca ili paneli testova krvi koji također uključuju testove krvi koji nisu relevantni za dijagnozu koja je u toku.

 Procedura 
Opće komponente koje su prisutne u dijagnostičkoj proceduri u većini različitih dostupnih metoda uključuju:
 Dopunjavanje već datih informacija daljim prikupljanjem podataka, što može uključivati pitanja iz historija bolesti (potencijalno i od drugih ljudi bliskih pacijentu), fizički pregled i raznih dijagnostičkih testova. Dijagnostički test je bilo koji tip medicinskog testa koji se izvodi radi pomoći u dijagnozi ili otkrivanju bolesti. Dijagnostički testovi se također mogu koristiti za pružanje prognostičkih informacija o osobama s utvrđenom bolešću.Thompson, C. & Dowding, C. (2009) Essential Decision Making and Clinical Judgement for Nurses.
 Obrada odgovora, nalaza ili drugih rezultata. Mogu se tražiti konsultacije sa drugim provajderima i stručnjacima u ovoj oblasti.

Postoji niz metoda ili tehnika koje se mogu koristiti u dijagnostičkoj proceduri, uključujući izvođenje diferencijalne dijagnoze ili praćenje medicinskog algoritma. U stvarnosti, dijagnostička procedura može uključivati komponente više metoda.

 Diferencijalna dijagnoza 

Metod diferencijalne dijagnoze zasniva se na pronalaženju što više bolesti ili stanja kandidata koji mogu uzrokovati znakove ili simptome, nakon čega slijedi proces eliminacije ili barem da se unosi budu više ili manje vjerovatni daljnjim medicinskim testovima i druga obrada, s ciljem dostizanja tačke u kojoj samo jedna kandidatska bolest ili stanje ostaje kao vjerovatno. Konačni rezultat također može ostati lista mogućih stanja, rangiranih prema vjerovatnoći ili ozbiljnosti. Takvu listu često generiraju kompjuterski potpomognuti dijagnostički sistemi.

Dijagnostičko mišljenje koje je rezultiralo ovim metodom može se manje-više smatrati dijagnozom isključenja. Čak i ako ne rezultira niti jednom vjerovatnom bolešću ili stanjem, može barem isključiti bilo kakva stanja koja su neposredno opasne po život.

Osim ako liječnik nije siguran u prisutno stanje, provode se ili zakazuju daljnji medicinski testovi, kao što je medicinsko snimanje, kako bi se potvrdila ili opovrgla dijagnoza, ali i kako bi se dokumentirao status pacijenta i ažurna medicinska povijest pacijenta.

Ako se tokom ovog procesa dođu do neočekivanih otkrića, početna hipoteza može se odbaciti, a pružalac usluge tada mora razmotriti druge hipoteze.

 Prepoznavanje uzoraka 
U metodu prepoznavanje uzoraka pružalac koristi iskustvo da bi prepoznao obrazac kliničkih karakteristika. Uglavnom se zasniva na određenim simptomima ili znacima koji su povezani sa određenim bolestima ili stanjima, ne uključujući nužno kognitivniju obradu uključenu u diferencijalnu dijagnozu.

Ovo može biti primarni metod koji se koristi u slučajevima kada su bolesti "očigledne", ili mu iskustvo pružatelja usluga može omogućiti da brzo prepozna stanje. Teorijski, određeni obrazac znakova ili simptoma može biti direktno povezan s određenom terapijom, čak i bez konačne odluke o tome koja je stvarna bolest, ali takav kompromis nosi znatan rizik da se propusti dijagnoza koja zapravo ima drugačiju terapiju pa se može biti ograničen na slučajeve u kojima se dijagnoza ne može postaviti.

 Dijagnostički kriteriji 

Termin dijagnostički kriteriji označava specifičnu kombinaciju znakova i simptoma i rezultata testova koje kliničar koristi da pokuša da utvrdi ispravnu dijagnozu.

Neki primjeri dijagnostičkih kriterija, također poznatih kao definicija kliničkog slučaja, su:
 Amsterdamski kriteriji za nasljedni nepolipozni kolorektumski karcinom
 McDonaldovi kriteriji za multiplu sklerozu
 ACR kriteriji za sistemski lupus erythematosus
 Centorovi kriteriji za streptokokozu grla

 Sistem za podršku kliničkom odlučivanju 
Sistemi za podršku kliničkom odlučivanju su interaktivni kompjuterski programi dizajnirani da pomognu zdravstvenim radnicima u zadacima donošenja odluka. Kliničar stupa u interakciju sa softverom koristeći i kliničarovo znanje i softver kako bi napravio bolju analizu podataka o pacijentima nego što bi ljudi ili softver mogli sami napraviti. Obično sistem daje prijedloge koje kliničar može pregledati, a kliničar bira korisne informacije i uklanja pogrešne prijedloge.Decision support systems. 26 July 2005. 17 Feb. 2009 <http://www.openclinical.org/dss.html > Neki programi pokušavaju to učiniti zamjenom kliničara, kao što je očitavanje izlaza srčanog monitora. Takvi automatizirani procesi se obično smatraju "uređajem" od strane FDA i zahtijevaju regulatorno odobrenje. Nasuprot tome, klinički sistemi za podršku odlučivanju koji "podržavaju", ali ne zamjenjuju kliničara, smatraju se "proširenom inteligencijom", ako ispunjava kriterije FDA da (1) otkriva osnovne podatke, (2) otkriva osnovnu logiku i (3) ostavlja kliničaru da oblikuje i donese odluku.

 Ostali metodi dijagnostičke procedure 
Ostali metodi koje se mogu koristiti u izvođenju dijagnostičke procedure uključuju:
 Upotreba medicinskih algoritama
 "Iscrpna metoda", u kojoj se postavlja svako moguće pitanje i prikupljaju svi mogući podaci.

 Neželjeni efekti  
Problemi s dijagnozom su dominantni uzrok plaćanja medicinskih nesavjesnosti, čineći 35% ukupnih isplata u studiji od 25 godina podataka i 350.000 zahtjeva.

 Predijagnoziranje 

Prekomjerna dijagnoza je dijagnoza "bolesti" koja nikada neće uzrokovati simptome ili smrt tokom pacijentovog života. To je problem jer ljude nepotrebno pretvara u pacijente i jer može dovesti do ekonomskog otpada (prekomerna upotreba) i tretmani koji mogu uzrokovati štetu. Prekomjerna dijagnoza se javlja kada je bolest ispravno dijagnosticirana, ali dijagnoza nije bitna. Ispravna dijagnoza može biti irelevantna jer liječenje bolesti nije dostupno, nije potrebno ili nije željeno.

 Greške 

Većina ljudi će doživjeti barem jednu dijagnostičku grešku u svom životu, prema izvještaju američke Nacionalne akademije nauka, inženjerstva i medicine iz 2015. godine.

Uzroci i faktori greške u dijagnozi su:
 manifestacije bolesti nisu dovoljno uočljive
 bolest je izostavljena iz razmatranja
 Nekim aspektima dijagnoze pridaje se preveliki značaj
 stanje je rijetka bolest sa simptomima koji upućuju na mnoga druga stanja
 stanje ima rijetku prezentaciju

 Vrijeme kašnjenja 
Prilikom postavljanja medicinske dijagnoze, vrijeme kašnjenja je odgoda u vremenu dok se ne napravi korak ka dijagnozi bolesti ili stanja. Vrste vremena kašnjenja su uglavnom:
 Vrijeme kašnjenja od početka do medicinskog susreta, vrijeme od početka simptoma do posjete pružatelju zdravstvene njege
 Vrijeme kašnjenja od susreta do dijagnoze, vrijeme od prvog medicinskog susreta do dijagnoze
 Vrijeme kašnjenja zbog kašnjenja u očitavanju rendgenskih snimaka navedeno je kao veliki izazov u pružanju njege. Ministarstvo zdravlja i ljudskih službi je navodno otkrilo da je interpretacija rendgenskih zraka rijetko dostupna ljekarima hitne pomoći prije otpusta pacijenta.

Duga vremena kašnjenja se često nazivaju "dijagnostičkom odisejom".

 Historija 

Prvi zabilježeni primjeri medicinske dijagnoze nalaze se u spisima Imhotepa (2630–2611 p. n. e.) u starom Egiptu (Papirus Edwina Smitha). Babilonski medicinski udžbenik, Dijagnostički priručnik koji je napisao Esagil-kin-apli (fl.1069–1046 p. n. e.), uveo je upotrebu empirije, logike i racionalnost u dijagnozi poremećsaje ili bolesti.H. F. J. Horstmanshoff, Marten Stol, Cornelis Tilburg (2004), Magic and Rationality in Ancient Near Eastern and Graeco-Roman Medicine, pp. 97–98, Brill Publishers, . Tradicionalna kineska medicina, kako je opisano u Unutrašnjem kanonu žutog cara ili Huangdi Neijingu, specificira četiri dijagnostička metoda: inspekciju, auskultaciju-olfakciju, ispitivanje i palpaciju. Hipokrat je bio poznat po tome da postavlja dijagnoze kušajući urin svojih pacijenata i mirisajući njihov znoj.

 Etimologija 

Medicinska dijagnoza ili stvarni proces postavljanja dijagnoze je kognitivni proces. Kliničar koristi nekoliko izvora podataka i spaja dijelove slagalice kako bi napravio dijagnostički utisak. Početni dijagnostički utisak može biti širok pojam koji opisuje kategoriju bolesti umjesto određene bolesti ili stanja. Nakon početnog dijagnostičkog otiska, kliničar dobija naknadne testove i procedure kako bi dobio više podataka koji bi podržali ili odbacili originalnu dijagnozu i pokušat će je suziti na specifičniji nivo. Dijagnostičke procedure su specifični alati koje kliničari koriste za sužavanje dijagnostičkih mogućnosti.

Glagol od dijagnoza je "dijagnosticirati", a osoba koja postavlja dijagnozu naziva se "dijagnostičar".
Reč dijagnostika izvedena je preko latinskog od grčkog διάγνωσις – diágnōsis,  od διαγιγνώσκειν – diagignṓskein, što znači "razlučiti, razlikovati".

 Društvo i kultura 
 Društveni kontekst 
Dijagnoza može imati više oblika. To može biti pitanje imenovanja bolesti, lezije, disfunkcije ili invaliditeta. To može biti vježba imenovanja upravljanja ili imenovanja prognoze. Može ukazivati na stepen abnormalnosti u kontinuumu ili na vrstu abnormalnosti u klasifikaciji. Na njega utiču nemedicinski faktori kao što su moć, etika i finansijski podsticaji za pacijenta ili ljekara. To može biti kratak sažetak ili opsežna formulacija, čak iu obliku priče ili metafore. To može biti sredstvo komunikacije kao što je kompjuterski kod preko kojeg pokreće plaćanje, recept, obavještenje, informacije ili savjet. Može biti patogeni ili salutogeni. Generalno je neizvjesno i privremeno.

Kada se dobije dijagnostičko mišljenje, pružatelj usluga može predložiti plan upravljanja, koji će uključivati liječenje kao i planove za praćenje. Od ovog trenutka, osim liječenja stanja pacijenta, pružatelj može educirati pacijenta o etiologiji, progresiji, prognozama, drugim ishodima i mogućim liječenjima njenih ili njegovih bolesti, kao i pružanje savjeta za održavanje zdravlja.

Predlaže se plan liječenja koji može uključivati terapiju i naknadne konsultacije i testove za praćenje stanja i napretka liječenja, ako je potrebno, obično prema medicinskim smjernicama koje pruža medicinska oblast o liječenju određene bolesti.

Relevantne informacije treba dodati u medicinsku dokumentaciju pacijenta.

Nereagovanje na tretmane koji bi normalno djelovali može ukazivati na potrebu za revizijom dijagnoze. Nancy McWilliams identificira pet razloga koji određuju neophodnost dijagnoze:
 dijagnoza za planiranje liječenja;
 informacije sadržane u njemu koje se odnose na prognozu;
 zaštita interesa pacijenata;
 dijagnoza može pomoći terapeutu da saosjeća sa svojim pacijentom;
 može smanjiti vjerovatnoću da će neki uplašeni pacijenti proći liječenje.

 Srodni tipovi koncepata 
Podtipovi dijagnoza uključuju:

Klinička dijagnoza
 Dijagnoza postavljena na osnovu medicinskih znakova i prijavljenih simptoma, a ne dijagnostičkih testova
Laboratorijska dijagnostika
 Dijagnoza zasnovana na laboratorijskim izvještajima ili rezultatima testova, a ne na fizičkom pregledu pacijenta. Naprimjer, pravilna dijagnoza zaraznih bolesti obično zahtijeva i ispitivanje znakova i simptoma, kao i rezultate laboratorijskih testova i karakteristike uključenog patogena.
Radiološka dijagnostika
 Dijagnoza zasnovana prvenstveno na rezultatima studija medicinske slike. Greenstickove frakture su uobičajene radiološke dijagnoze.
Tkivna dijagnoza
 Dijagnoza zasnovana na makroskopskom, mikroskopskom i molekulskom pregledu tkiva kao što su biopsije ili cijeli organi. Naprimjer, konačna dijagnoza karcinoma se postavlja pregledom tkiva kod  patologa.
Glavna dijagnoza
Jedna medicinska dijagnoza koja je najrelevantnija za pacijentovu glavnu pritužbu ili potrebu za liječenjem. Mnogi pacijenti imaju dodatne dijagnoze.
Priznavanje dijagnoze
 Dijagnoza navedena kao razlog zbog kojeg je pacijent primljen u bolnicu; može se razlikovati od stvarnog problema ili od "otpusnih dijagnoza", što su dijagnoze zabilježene kada je pacijent otpušten iz bolnice.
Diferencijalna dijagnoza
Proces identifikacije svih mogućih dijagnoza koje bi mogle biti povezane sa znakovima, simptomima i laboratorijskim nalazima, a zatim isključivanje dijagnoza dok se ne donese konačna odluka.
Dijagnostički kriteriji
Označava kombinaciju znakova, simptoma i rezultata testa koje kliničar koristi da pokuša da utvrdi ispravnu dijagnozu. Oni su standardi, koje obično objavljuju međunarodni komiteti, i dizajnirani su da ponude najbolju moguću osjetljivost i specifičnost, poštujući prisustvo stanja, uz najsavremeniju tehnologiju.
Prenatalna dijagnoza
Rad dijagnoze prije rođenja
Dijagnostika isključenja
Zdravstveno stanje čije se prisustvo ne može utvrditi sa potpunim povjerenjem iz anamneze, pregleda ili testiranja. Dijagnoza se stoga postavlja eliminacijom svih drugih razumnih mogućnosti.
Dvojna dijagnoza
 Dijagnoza dva povezana, ali odvojena, medicinska stanja ili komorbidet. Pojam se gotovo uvijek odnosio na dijagnozu ozbiljne mentalne bolesti i poremećaja upotrebe supstanci, međutim, sve veća prevalencija genetičkog testiranja otkrila je mnoge slučajeve pacijenata s višestrukim pratećim genetičkim poremećajima.
Samodijagnostika
 Dijagnoza ili identifikacija zdravstvenog stanja kod sebe. Samodijagnoza je vrlo česta.
Udaljena dijagnoza
 Tip telemedicine koja postavlja dijagnozu pacijenta, a da nije fizički u istoj prostoriji sa pacijentom.
Sestrinska dijagnoza
 Umjesto da se fokusira na biološke procese, sestrinska dijagnoza identifikuje odgovore ljudi na situacije u njihovim životima, kao što su spremnost na promjenu ili spremnost da prihvate pomoć.
Kompjuterska dijagnostika
Pružanje simptoma omogućava računaru da identifikuje problem i dijagnostikuje korisnika najbolje što može. Zdravstveni skrining počinje identifikacijom dijela tijela gdje se nalaze simptomi; kompjuter unakrsno referencira bazu podataka za odgovarajuću bolest i predstavlja dijagnozu.
Prekomjerna dijagnoza
 Dijagnoza "bolesti" koja nikada neće izazvati simptome, uznemirenost ili smrt tokom pacijentovog života
Dijagnoza korpe za otpatke
 Nejasna, ili čak potpuno lažna, medicinska ili psihijatrijska oznaka data pacijentu ili odjelu medicinske dokumentacije iz suštinski nemedicinskih razloga, kao što je uvjeravanje pacijenta davanjem službene etikete da učiniti da pružalac usluga izgleda efektivno ili da dobije odobrenje za liječenje. Ovaj izraz se također koristi kao pogrdna oznaka za sporne, loše opisane, pretjerano korištene ili upitno klasificirane dijagnoze, kao što su pouchitis i senilnost, ili za odbacivanje dijagnosticira da je to prekomerna medikalizacija, kao što je označavanje normalnih odgovora na fizičku glad kao reaktivna hipoglikemija.
Retrospektivna dijagnoza
 Označavanje bolesti u istorijskoj ličnosti ili specifičnom istorijskom događaju koristeći savremeno znanje, metode i klasifikacije bolesti.

 Također pogledajte
 Dijagnostički kodovi
 Grupa u vezi s dijagnozom
 Dijagnostički i statistički priručnik za mentalne poremećaje
 Odnos doktor-pacijent
 Etiologija (medicina)
 Međunarodna statistička klasifikacijabolesti i srodnih zdravstvenih problema (ICD)
 Medicinska klasifikacija
 Merckov priručnik za dijagnozu i terapiju
 Pogrešna dijagnoza i medicinska greška
 Nosologija
 Sestrinska dijagnoza
 Patogeneza
 Patologija
 Predviđanje
 Preimplantacijska genetička dijagnoza
 Prognoza
 Znak (medicina)
 Simptom

 Liste 
 Lista dijagnostičkih skale klasifikacije i ocjenjivanja koje se koriste u psihijatriji
 Spisak bolesti
 Lista poremećaja
 Lista medicinskih simptoma
 :Kategorija:Bolesti

 Reference 

 Vanjski linkovi 




Kategorija:Medicinska terminologija
Kategorija:Nosologija
Kategorija:Zdravlje