Si Ču

Si Ču (Chu Hsi, Zhu Xi, kin. 朱熹) (Kina, 18. oktobar 1130. - Kina, 23. april 1200.) bio je kineski filozof.

Bio je vodeći predstavnik novo-konfucijske škole u vrijeme dinastije Sung, začetnik novokonfucijske skolastike. Zovu ga kineski Toma Akvinski, srodan je arapskom filozofu El Gazaliju. Napisao je oko 70 knjiga. Njegove "Četiri knjige" o konfucionizmu nisu prepoznate u njegovo vrijeme, a kasnije su postale vrlo cijenjene i klasična literatura. Proučavao je ključne pojmove kineske filozofije: qi (vitalnu energiju koja struji tijelom i okolišem) i li (moral). Utjecao je na kineske, japanske i korejske filozofe. Bio je vrhunski majstor kaligrafije. Časopis "Life" postavio ga je na 45. mjesto u popisu najvažnijih osoba u posljednjih 1000 godina.

Zhu Xi ( [ʈʂú ɕi ́ ] ; kineski 朱熹; 18. oktobar 1130 – 23. april 1200), ranije romanizovani Ču Hsi, bio je kineski kaligraf, historičar, filozof, pjesnik i političar za vrijeme dinastije Song. Zhu je bio utjecajan u razvoju neokonfucijanizma. Dao je veliki doprinos kineskoj filozofiji i iz temelja preoblikovao kineski svjetonazor. Njegovi radovi uključuju njegovo uređivanje i komentare Četiri knjige (koje su kasnije formirale nastavni plan i program ispita za državnu službu u Carskoj Kini od 1313. do 1905.), njegove spise o procesu "istraživanja stvari" (kineski    ), i njegov razvoj meditacije kao metode za samokultivaciju.

Bio je učenjak sa širokim znanjem o klasicima, komentarima, historijama i drugim spisima svojih prethodnika. Tokom svog života mogao je više puta služiti kao državni službenik, iako je većinu svog odraslog života izbjegavao javnu funkciju. Također je napisao, sastavio i uredio skoro stotinu knjiga i dopisivao se sa desetinama drugih naučnika. Predavao je grupama studenata, od kojih su mnogi godinama birali da studiraju kod njega. Izgradio je učenja braće Cheng i drugih; i dalje razvijali svoje metafizičke teorije u pogledu principa (lǐ 理) i vitalne sile (qì 氣). Njegovi sljedbenici su sačuvali hiljade njegovih razgovora u pisanoj formi.

Zhu Xi, čija porodica potiče iz okruga Wuyuan, Huizhou (u modernoj provinciji Jiangxi), rođen je u Fujianu, gdje je njegov otac radio kao šerif podprefekture. Nakon što je njegov otac bio primoran otići sa dužnosti zbog njegovog protivljenja vladinoj politici smirivanja džurčena 1140. godine, Zhu Xi je od svog oca primio upute kod kuće. Mnoge anegdote potvrđuju da je bio starmali. Zabilježeno je da se sa pet godina usudio da pita šta se nalazi iza neba, a sa osam je shvatio značaj Klasika filijalnosti (Xiaojing). Kao mlad, bio je inspirisan Mencijevom tvrdnjom da svi ljudi mogu postati mudrac. Nakon očeve smrti 1143. godine, učio je sa očevim prijateljima Hu Xianom, Liu Zihuijem i Liu Mianzhijem. Godine 1148, u dobi od 19 godina, Zhu Xi je položio carski ispit i postao predstavljeni učenjak (jinshi ). Zhu Xijeva prva službena pozicija bila je kao podprefekturni registrar Tong'ana (), kojoj je služio od 1153-1156. Od 1153. počeo je da uči kod Li Tonga, koji je slijedio neokonfucijansku tradiciju Cheng Haoa i Cheng Yija, a formalno je postao njegov učenik 1160.

Godine 1179., nakon što nije služio u službenoj dužnosti od 1156., Zhu Xi je imenovan za prefekta vojnog okruga Nankang (), gdje je oživio akademiju White Deer Grotto.Gardner, pp. 3 - 6 i degradiran tri godine kasnije zbog napada na nesposobnost i korumpiranost nekih uticajnih zvaničnika. Bilo je nekoliko slučajeva primanja imenovanja i kasnije degradacije. Po razrješenju sa posljednjeg imenovanja optužen je za brojne zločine i podnesena je peticija za njegovo pogubljenje. Veći dio ove opozicije predvodio je Han Tuozhou, premijer, koji je bio Zuov politički rival. Iako su njegova učenja bila žestoko napadnuta od strane establišmenta, skoro hiljadu hrabrih ljudi prisustvovalo je njegovoj sahrani.Chan 1963: 588. Nakon smrti Han Tuozhoua, Zhuov nasljednik Zhen Dexiu, zajedno sa Wei Liaowengom, učinio je Zhuovu granu neokonfucijanizma dominantnom filozofijom na Dvoru Song.mini|Pismo Zhu Xija (1194) kojim se podređenom službeniku daju instrukcije o pitanjima lokalne uprave nakon što se povukao s mjesta administratora Tanzhoua radi ponovnog imenovanja da predaje na carskom dvoru

Godine 1208, osam godina nakon njegove smrti, car Ningzong iz Songa rehabilitovao je Zhu Xia i počastio ga posthumnim imenom Wen Gong (), što znači „uvaženi džentlmen kulture“.Chan 1989: 34. Oko 1228. godine, car Lizong od Songa počastio ga je posthumnom plemićkom titulom vojvoda (države) Hui (). Godine 1241., spomen-ploča Zhu Xiju postavljena je u konfucijanski hram u QufuuGardner 1989: 9., čime je uzdignut u konfučijanskog sveca. Danas se Zhu Xi poštuje kao jedan od "Dvanaest filozofa" () konfucijanizma. Moderni sinolozi i Kinezi ga često nazivaju Zhu Wen Gong () umjesto njegovog imena.

 Ljudska priroda 
Zhu Xi je ranijeg konfucijanca Xun Zi-a smatrao heretikom jer je odstupio od Menciusove ideje o urođenoj ljudskoj dobroti. Čak i ako su ljudi pokazivali nemoralno ponašanje, vrhovni regulativni princip je bio dobar. Uzrok nemoralnih postupaka je qi. Zhu Xijeva metafizika je da sve sadrži li i qi. Li je princip koji je u svemu i koji upravlja univerzumom. Svaka osoba ima savršenu li. Kao takvi, pojedinci bi se trebali ponašati u savršenom skladu sa moralom. Međutim, dok je li osnovna struktura, qi je također dio svega. Qi zamagljuje našu savršenu moralnu prirodu. Zadatak moralne kultivacije je da očisti naš Qi. Ako je naš Qi jasan i uravnotežen, tada ćemo djelovati na savršeno moralan način.

 Također pogledajte 
 Konfučijanizam
 Fusnote i reference 

 Literatura 

 J. Percy Bruce.  Chu Hsi and His Masters, Probsthain & Co., London, 1922.
 Daniel K. Gardner. Learning To Be a Sage,  University of California Press, Berkeley, 1990.  .
 Bruce E. Carpenter. 'Chu Hsi and the Art of Reading' in Tezukayama University Review (Tezukayama daigaku ronshū),  Nara, Japan, no. 15, 1977, pp. 13–18. 
 Wing-tsit Chan, Chu Hsi: Life and Thought (1987).  .
 Wing-tsit Chan, Chu Hsi: New Studies. University of Hawaii Press: 1989.  
 Gedalecia, D (1974). "Excursion Into Substance and Function." Philosophy East and West. vol. 4, 443–451.
 Hoyt Cleveland Tillman, Utilitarian Confucianism: Ch‘en Liang's Challenge to Chu Hsi (1982)
 Wm. Theodore de Bary, Neo-Confucian Orthodoxy and the Learning of the Mind-and-Heart (1981), on the development of Zhu Xi's thought after his death
 Wing-tsit Chan (ed.), Chu Hsi and Neo-Confucianism (1986), a set of conference papers
 Donald J. Munro, Images of Human Nature: A Sung Portrait (1988), an analysis of the concept of human nature in Zhu Xi's thought
 Joseph A. Adler, Reconstructing the Confucian Dao: Zhu Xi's Appropriation of Zhou Dunyi (2014), a study of how and why Zhu Xi chose Zhou Dunyi to be the first true Confucian Sage since Mencius
 Lianbin Dai, “From Philology to Philosophy: Zhu Xi (1130–1200) as a Reader-Annotator” (2016). In Canonical Texts and Scholarly Practices: A Global Comparative Approach, edited by Anthony Grafton and Glenn W. Most, Cambridge: Cambridge University Press, 2016, 136–163, on Zhu Xi within the context and development of neo-Confucianism

 Prijevodi 
Svi prijevodi su odlomci osim tamo gdje je drugačije naznačeno.



 Wing-tsit Chan (1963), A Source Book in Chinese Philosophy. Princeton, NJ: Princeton University Press.
 Gardner, Daniel (1986). Chu Hsi and Ta-hsueh: Neo-Confucian Reflection on the Confucian Canon. Cambridge: Harvard UP.

 A full translation of 近思錄.


 Potpuni prijevod 續近思錄.

 Potpuni prijevod 家禮.

 Potpuni prijevod 易學啟蒙.

 Potpuni prijevod Zhu Xi-jevih komentara o Zhou Dunyi-jevom Taijitu shuo 太極圖說 i Tongshu 通書.

 Potpuni prijevod Zhu Xi's Zhouyi benyi 周易本義, sa uvodom i napomenama.

 Vanjski linkovi 



 Zhu Xi and his Calligraphy Gallery at China Online Museum
 Zhu Xi's large-character calligraphy from the Yijing
 Chu Hsi and Divination - Joseph A. Adler

 First part of the Classified Conversations of Master Zhu

Kategorija:Kineski filozofi