Igračka

Igračke predstavljaju sva sredstva kojima se djeca služe u igri. Ovaj pojam se obično vezuje za djecu ili kućne ljubimce, mada i odrasle osobe i životinje u prirodi ponekad koriste igračke. One mogu biti napravljene od drveta, plastike, metala i drugih materijala. Pored fabrički proizvedenih igračaka, često se u igri upotrebljavaju i predmeti sa drugom osnovnom namjenom. Igračke su važne za razvoj djece, jer se kroz igru razvija motorika, koordinacija i uče i stiču različite vještine i znanja.

Igračka je materijalni element igre koji svojim osobinama bitno utječe na njen tok i sadržaje. Igračka je nužni pratilac igre, čak i kada u njoj nije realno prisutna, jer egzistira u dječjem sjećanju, mašti i predstavama. Mnoštvo igara, se obavlja uz pomoć materijala koji nije posebno napravljen za tu svrhu. Jedno od najomiljenijih pribora za igru je kuhinjsko posuđe, zatim pojedini aparati ili njihovi dijelovi, stare konzerve itd. Igračke, u užem smislu riječi, predstavljaju predmete koji su proizvedeni zanatski ili industrijski da bi poslužili za igru. Igračka ima vaspitno-obrazovnu vrijednost ako odgovara nekoj od autentičnih potreba djeteta i omogućava mu, svojim osobinama, aktivnosti koje doprinose njegovom razvoju i učenju. Igračke su korišćene još tokom prahistorije. To potvrđuju razni predmeti pronađeni tokom arheoloških iskopavanja.

 Historija 
 Antika 
Igračke i igre preuzete su sa lokaliteta drevnih civilizacija i pominju se u antičkoj literaturi. Igračke iskopane iz Civilizacije doline Inda (3010–1500 p. n. e.) uključuju mala kolica, zviždaljke u obliku ptica i igračke majmune koji su mogli kliziti niz konopac. Jedan od najranijih primjera dječjih igračaka je set od tri kamene kugle pronađene u grobnici četverogodišnje djevojčice u neolitskom nalazištu Xi'an Banpou.

Najranije igračke napravljene su od prirodnih materijala, poput kamenja, štapova i gline. Prije više hiljada godina, egipatska djeca su se igrala lutkama koje su imale perike i pokretne udove, koje su bile napravljene od kamena, grnčarije i drveta. Međutim, dokaze o igračkama u Starom Egiptu izuzetno je teško sa sigurnošću identificirati u arheološkim zapisima. Male figurice i modeli pronađeni u grobnicama obično se tumače kao ritualni predmeti; one sa naselja lakše se označavaju kao igračke. To uključuje vrtljive vrhove, loptice opruge i drvene modele životinja s pokretnim dijelovima.

U staroj Grčkoj i starom Rimu, djeca su se igrala lutkama od voska ili terakote: štapovima, lukovima i strelama, te jo-joom. Kada su grčka djeca, posebno djevojčice, postala punoljetna, bio je običaj da igračke svog djetinjstva žrtvuju bogovima. Uoči vjenčanja, mlade djevojke oko četrnaest godina nudile bi svoje lutke u hramu kao obred prijelaza u odraslo doba.

Najstarija poznata mehanička slagalica također dolazi iz antičke Grčke i pojavila se u 3. vijeku p. n. e. Igra se sastojala od kvadrata podijeljenog na 14 dijelova, a cilj je bio stvoriti različite oblike od komada. U Iranu su "brave za slagalice" napravljene još u 17. vijeku.

 Doba prosvjetiteljstva 
Igračke su postale sve raširenije s promjenom zapadnjačkih stavova prema djeci i djetinjstvu koje je donijelo prosvjetiteljstvo. Ranije su djeca često smatrana malim odraslim osobama od kojih se očekivalo da rade kako bi proizveli dobra potrebna porodici za preživljavanje. Kao što je naučnik dječje kulture Stephen Kline tvrdio, srednjovjekovna djeca su bila "potpunije integrisana u svakodnevni tok pravljenja i konzumiranja, slaganja. Nisu imala autonomiju, odvojene statuse, privilegije, posebna prava ili oblike društvenog ponašanja koji su u potpunosti bili njihovi sopstveni."


Kako su se ove ideje počele mijenjati tokom ere prosvjetiteljstva, puhanje mjehurića od ostataka sapuna za pranje posuđa postalo je popularna zabava, kao što je prikazano na slici Mjehur od sapunice (1739.) Jean-Baptiste-Siméona Chardina, a druge popularne igračke uključivale su obruče, kolica, zmajeve, točkove i lutke. Mnoge društvene igre proizveo je John Jefferys 1750-ih, uključujući Putovanje kroz Evropu.FRB Whitehouse (Table Games of Georgian and Victorian Days, Priory House, Herfortshire, UK, 1951) Igra je bila vrlo slična modernim društvenim igrama; igrači su se kretali duž staze bacanjem kocke i slijetanje na različite prostore bi ili pomoglo ili ometalo igrača.

U devetnaestom vijeku, zapadne vrijednosti su davale prednost igračkama sa obrazovnom svrhom, kao što su zagonetke, knjige, karte i društvene igre. Također su bile popularne igračke na temu religije, uključujući model Noine arke s minijaturnim životinjama i predmetima iz drugih biblijskih scena. Uz rastući prosperitet među srednjom klasom, djeca su imala više slobodnog vremena, što je dovelo do primjene industrijskih metoda u proizvodnji igračaka.

Složenije mehaničke i optičke igračke su također izmišljene tokom devetnaestog vijeka. Carpenter i Westley počeli su masovno proizvoditi kaleidoskop, koji je izumio Sir David Brewster 1817, i prodali su preko 200.000 artikala u roku od tri mjeseca u Londonu i Parizu. Kompanija je također bila u mogućnosti da masovno proizvodi magične lampione za upotrebu u fantazmagorijama i galanti predstavama, razvijajući metod masovne proizvodnje korišćenjem procesa štampanja bakarnih ploča. Popularne slike na lampionima uključivale su kraljevske porodice, floru i faunu, te geografske/vještačke strukture iz cijelog svijeta.Shedding some light on the magic lantern .  Mervyn Heard. Retrieved 1 August 2011. Moderni zoetrop izumio je 1833. britanski matematičar William George Horner i popularizirao ga je 1860-ih.Bordwell, David and Kristin Thompson, Film History: An Introduction, 3rd ed. (New York: McGraw-Hill, 2010), 4.  Drvene i porculanske lutke u minijaturnim kućicama za lutke bile su popularne među djevojčicama iz srednje klase, dok su se dječaci igrali klikerima i vozićima.

 Industrijska era i masovno plasirane igračke 

Zlatno doba razvoja igračaka nastupilo je tokom industrijske revolucije. Realne plate su stalno rasle u zapadnom svijetu, omogućavajući čak i porodicama radničke klase da priušte igračke za svoju decu, a industrijske tehnike preciznog inženjeringa i masovne proizvodnje bile su u stanju da obezbjede ponudu da zadovolje ovu rastuću potražnju. Intelektualni naglasak je također sve više stavljen na važnost zdravog i srećnog djetinjstva za budući razvoj djece. Franz Kolb, njemački farmaceut, izumio je plastelin 1880, a 1900. počela je komercijalna proizvodnja materijala kao dječje igračke. Frank Hornby je bio vizionar u razvoju i proizvodnji igračaka i bio je odgovoran za pronalazak i proizvodnju tri od najpopularnijih linija igračaka zasnovanih na inženjerskim principima u dvadesetom vijeku: Meccano, Hornby Model Railways i Dinky Toys.

Meccano je bio sistem konstrukcije modela koji se sastojao od metalnih traka, ploča, ugaonih nosača, točkova, osovina i zupčanika za višekratnu upotrebu, sa šarafima i vijcima za spajanje komada i omogućio je izradu radnih modela i mehaničkih uređaja. Dinky Toys je bio pionir u proizvodnji livenih igračaka sa proizvodnjom autića, vozova i brodova, a modeli vozova postali su popularni 1920-ih. Britanska kompanija je napravila revoluciju u proizvodnji igračaka vojnika pronalaskom procesa šupljeg livenja u olovo 1893.Joplin, N. (1996). Toy Soldiers. London: Quintet Publishing, Ltd. – proizvodi kompanije ostali su industrijski standard dugi niz godina.

Slagalice su također postale popularne. Godine 1893, engleski advokat Angelo John Lewis, pisajući pod pseudonimom profesora Hoffmana, napisao je knjigu pod nazivom Zagonetke stare i nove. Sadržao je, između ostalog, više od 40 opisa zagonetki sa tajnim mehanizmima za otvaranje. Ova knjiga je prerasla u referencu za zagonetke i bila je veoma popularna u to vrijeme. Tangram slagalica, porijeklom iz Kine, proširila se u Evropu i Ameriku u 19. vijeku.

Godine 1903, dana nakon objavljivanja Priče o zecu Petru, engleska autorica Beatrix Potter stvorila je prvu mekanu igračku Zeca Petra i registrovala ga u Uredu za patente u Londonu, čime je postao najstariji licencirani lik. Nakon toga je uslijedila druga "spin-off" roba tokom godina, uključujući slikanje knjiga i društvene igre. Magazin Smithsonian je naveo: "Potter je također bila poduzetnik i pionir u licenciranju i prodaji književnih likova. Potter je izgradila maloprodajno carstvo od svoje "knjige o zečićima" koja danas vrijedi 500 miliona dolara. U tom procesu, stvorila je sistem koji se nastavlja u korist svih licenciranih likova, od Mickeya Mausa do Harryja Pottera."

U tandemu s razvojem masovno proizvedenih igračaka, ostvarili su se ideali prosvjetiteljstva o pravima djece na obrazovanje i slobodno vrijeme. Tokom kasnog 18. i ranog 19. vijeka, mnoge porodice su morale da šalju svoju djecu da rade u fabrikama i drugim lokacijama da sastave kraj s krajem – baš kao što su njihovi prethodnici zahtjevali njihov rad za proizvodnju kućnih dobara u srednjem vijeku. Međutim, eksploatacija i zlostavljanje djece radnika od strane vlasnika preduzeća u ovom periodu razlikovalo se od načina na koji su djeca tretirana kao radnici unutar porodične jedinice. Zahvaljujući zagovaranju, uključujući fotografsku dokumentaciju eksploatacije i zlostavljanja djece od strane vlasnika preduzeća, zapadne zemlje su donijele niz zakona o dječjem radu, zabranjujući dječji rad u državama kao što su SAD (1949). Ovo je u potpunosti ukorijenjena, kroz zakon, zapadnjačka ideja da je djetinjstvo vrijeme za razonodu, a ne rad — a sa slobodnim vremenom dolazi i više prostora za potrošnu robu kao što su igračke.

Tokom Drugog svjetskog rata slučajnim inovacijama nastale su neke nove vrste igračaka. Nakon što je pokušao da stvori zamjenu za sintetičku gumu, Amerikanac Earl L. Warrick je nehotice izmislio "nutty kit" tokom Drugog svjetskog rata. Kasnije je Peter Hodgson prepoznao potencijal kao igračke iz djetinjstva i prodavao je kao Intelignetni plastelin. Slično, Play-Doh je prvobitno kreiran kao sredstvo za čišćenje tapeta. Godine 1943. Richard James je eksperimentirao s oprugama kao dio svog vojnog istraživanja kada je vidio kako se jedna olabavila i pala na pod. Bio je zaintrigiran načinom na koji se kretao po podu. Proveo je dvije godine fino podešavajući dizajn kako bi pronašao najbolji mjerač čelika i zavojnice; rezultat je bio Slinki, koji je nastavio da se prodaje u prodavnicama širom Sjedinjenih Država.

Nakon Drugog svjetskog rata, kako je društvo postajalo sve bogatije i nova tehnologija i materijali (plastika) za proizvodnju igračaka postali dostupni, igračke su postale jeftine i sveprisutne u domaćinstvima širom zapadnog svijeta. U ovom trenutku, igračke s poznatim markama postale su široko rasprostranjene u SAD-u – novi fenomen koji je pomogao da se igračke na tržištu masovno proizvode za djecu koja odrastaju uz dovoljno slobodnog vremena i tokom perioda relativnog prosperiteta.

Među poznatijim proizvodima iz 1950-ih bila je linija danske kompanije Lego šarenih isprepletenih plastičnih konstrukcionih setova (baziranih na Kiddicraftov  samouklapajuće blokove Hilaryja Pagea, koje je londonski V&A Muzej djetinjstva opisao kao među "igračke koje morate imati" " iz 1940-ih), Mr. Potato Head, Barbie lutka (inspirisana Bild Lilli lutka iz Njemačke) i Action Man. Rubikova kocka postala je ogroman prodavac 1980-ih. U moderno doba, postoje kompjuterizirane lutke koje mogu prepoznati i identificirati objekte, glas njihovog vlasnika i izabrati između stotina unaprijed programiranih fraza kojima će odgovoriti.

 Kultura 
Čin dječje igre igračkama utjelovljuje vrijednosti koje su postavili odrasli iz njihove specifične zajednice, ali kroz prizmu dječje perspektive. U kulturnim društvima, igračke su medij za poboljšanje kognitivnog, socijalnog i lingvističkog učenja djeteta.

U nekim kulturama igračke se koriste kao način da se unaprijede djetetove vještine unutar tradicionalnih granica njihovih budućih uloga u zajednici. U kulturama Sahare i Sjeverne Afrike, djeca olakšavaju igru ​​korištenjem igračaka za prikazivanje scena prepoznatljivih u njihovoj zajednici, poput lova i stada. Vrijednost se stavlja u realističnu verziju razvoja u pripremi djeteta za budućnost u koju će vjerovatno odrasti. Ovo omogućava djetetu da zamisli i stvori ličnu interpretaciju o tome kako gleda na svijet odraslih.

Međutim, u drugim kulturama igračke se koriste za proširenje razvoja djetetove spoznaje na idealistički način. U ovim zajednicama, odrasli pridaju vrijednost igri igračkama aspiracijama koje su postavili svom djetetu. U zapadnoj kulturi, Barbie i Action-Man predstavljaju realistične figure, ali u maštovitom stanju van domašaja društva ove djece i odraslih. Ove igračke ustupaju mjesto jedinstvenom svijetu u kojem je dječja igra izolirana i neovisna o društvenim ograničenjima koja se stavljaju na društvo, ostavljajući djeci slobodu da se udube u imaginarnu i idealiziranu verziju onoga što bi njihov životni razvoj mogao biti.

Osim toga, djeca iz različitih zajednica mogu se ponašati prema svojim igračkama na različite načine na osnovu svojih kulturnih običaja. Djeca u bogatijim zajednicama mogu biti posesivna prema svojim igračkama, dok djeca iz siromašnijih zajednica mogu biti spremnija da više dijele i komuniciraju s drugom djecom. Važnost koju dijete pridaje posjedovanju diktira vrijednosti koje postoje u zajednici koje djeca svakodnevno primjećuju.

 Igračke za životinje 
Nije neobično da se neke životinje igraju igračkama. Primjer za to je delfin koji se trenira da gurne loptu kroz obruč. Mlade čimpanze koriste štapove kao lutke – društveni aspekt se vidi u činjenici da mlade ženke češće koriste štap na ovaj način nego mladi mužjaci čimpanzi. Oni nose svoj odabrani štap i stavljaju ga u svoje gnijezdo. Takvo ponašanje viđamo i kod nekih odraslih ženki čimpanzi, ali nikada nakon što postanu majke.

 Literatura 







 Također pogledajte 
 Igra na ploči
 Plišana igračka

 Reference