Malahit

Malahit je relativno česti karbonatni mineral poznat kao bazični bakar-karbonat hemijskog sastava: Cu2CO3(OH)2. Po Strunzovoj sistematici minerala spada u klasu "karbonata i nitrata". Zelene je boje i kristalizira u monoklinskom kristalnom sistemu. Individualni kristali malahita su dosta rijetki, a oni mogu imati igličast ili prizmatični habitus. Malahit nastaje iz bakarnih ruda i često dolazi zajedno sa azuritom (). Uglavnom se nalazi u obliku masivnih ili grozdastih agregata u svim nijansama zelene.

 Historija i etimologija 
Ljudima je malahit poznat još iz prahistorije. Pripadnici drevnih civilizacija nosili su hamajlije i nakit od malahita u svrhu zaštite od bolesti i loše sreće. Plinije Stariji (23–79) opisivao je malahit u svom djelu Naturalis historia. Ime minerala potiče od latinske riječi molochitis, a izvedeno iz grčkog μαλάχη, odnosno po starogrčkom izgovoru maláchē što znači sljez. Pretpostavlja se da boja kamena podsjeća na snažnu zelenu boju listova sljeza.

Već u Antičkoj Grčkoj, Starom Egiptu i Rimu, ovaj mineral je bio naročito cijenjen. Egipćani su iz malahita isijecali razne umjetničke predmete kao što su hamajlije i skarabeje ili su fino isitnjeni mineral u obliku praha koristili kao sjenilo za oči. Suprotno ranijim pretpostavkama, malahit nije korišten kao osnova za dobijanje zelenih pigmenata korištenih u zidnim crtežima u staroegipatskim grobnicama, što se u aspektu modernih istraživanja pokazalo za vrlo vjerovatno. I u starokineskoj civilizaciji malahit je bio dosta cijenjen materijal. Tako naprimjer pigment načinjen od malahita otkriven je u ostacima sloja boje na kipovima vojske terakote, u mauzoleju prvog kineskog cara Qin Shi Huanga.

Sve do Srednjeg vijeka, malahit se koristio za lemljenje predmeta koje su izrađivali zlatari. U tu svrhu, on se najprije mrvio u prah i pomoću ribljeg ljepila i vode pretvarao u emulziju zvanu "zlatno ljepilo" (grč. chrysokolla, chrysos - zlato; kolla - ljepilo). U vatri zapaljenoj na drvenom uglju, "zlatno ljepilo" se reducira zbog prisustva ugljik-monoksida do bakra, pri čemu nastaje legura bakra kojom se može lemiti. Na taj način bilo je moguće lemljenje finih zlatnih žica i zlatih perli i kuglica na površinu nekog predmeta. Etruščani su bili vrsni znalci ovog postupka a i stari Egipćani su također poznavali ovu metodu. Primjer upotrebe ove metode u starom Egiptu bile su mrtvačke maske i drugi predmeti pronađeni u grobnici faraona Tutankhamona.

 Rasprostranjenost 
Malahit je mineral koji se može pronaći na brojnim nalazištima širom svijeta, uglavnom u gornjim oksidnim zonama depozita rude bakra. U prirodi je najčešće povezan sa azuritom, bazičnim plavim karbonatom bakra (), koji sadrži manje hemijski vezane vode u svojim kristalima, a također i sa hrizokolom (bakar-silikatom). Malahit je mnogo više rasprostranjen u prirodi od azurita. Velika nalazišta malahita pronađena su na Uralskom gorju u Rusiji, okrugu Katanga u DR Kongu, u Zimbabveu i Čileu. Ova nalazišta bila su važni izvori malahita u lapidarne svrhe (za obradu poludragog kamenja i slično).

Izvori malahita, koji se koristio u srednjevjekovnom evropskom slikarstvu, nisu poznati,  mada postoje rijetka spominjanja rudnika bakra u Mađarskoj kao jednog od mogućih izvora azurita i malahita, a dobro su poznati antički rudnici bakra širom istočnog dijela Centralne Evrope. Chessy-les-Mines u blizini Lyona mogao bi biti drugi izvor malahita. Vanoccio Biringuccio, italijanski metalurg iz 15. vijeka, pisao je o zelenom azuru, za šta današnji naučnici smatraju da se radi o malahitu. U istim izvorima također se spominje njemački azur što bi moglo odgovarati azuritu. Postoji veći broj manjih nalazišta rude bakra u Kini i Japanu, a koji su mogli služiti kao izvori malahita. Međutim, mnogi današnji trgovci bojama u Japanu uvoze malahit iz afričkih država i Čilea.

 Osobine 
Za malahit je karaktristična njegova izrazita zelena boja, a koja u pojedinim nalazištima može varirati od svijetlozelene do gotovo crno-zelene. Malahit iskazuje općenito izuzetno snažan pleohroizam (višebojnost), koja se manifestira tako što se njegova boja mijenja u zavisnosti od smjera i pravca svjetlosti koja na njega pada, počev od gotovo potpune prozirnosti, preko žutozelene do tamne zelene.

Tvrdoća po Mohsu malahita iznosi od 3,5 do 4, dok je njegova gustoća od 3,6 do 4,05 g/cm³, u zavisnosti od stepena čistoće njegovih spojeva. Udio bakra u njemu iznosi oko 57,3 %.

Zbog svoje relativno male tvrdoće i ne toliko velike gustoće, malahit je podložan lahkom lomljenju. Sunčeva svjetlost čini ga dosta bljeđim, a voda mu može "oduzeti" dio sjaja, a u nekim slučajevima može doći i do promjene boje.

 Reference 

Kategorija:Minerali bakra
Kategorija:Karbonatni minerali