Trovanje

Trovanje ili otrovanje  je stanje koje se javlja nakon unošenja ili ugrađivanja (injektiranja) dovoljne količine otrova za manje ili više prepoznatljive simptome. Nauka koja proučava otrove i trovanje je toksikologija. Važan princip trovanja je da nije važna samo toksičnost (otrovnost) neke tvari, već i da  je odlučujuća doza . 

Otrovanje se može podijeliti na akutno trovanje i hronično. Prema drugoj klasifikaciji mogu biti namjerni i slučajni. Ako štetna tvar također postepeno nestane iz tijela (na primjer nikotin), tegobe će se pojaviti samo ako unos premaši izlučivanje, što je dovoljno da se koncentracija otrovne supstance podigne iznad praga izazivanja simptoma. Ako dugotrajni unos premašuje izlučivanje, doći će do nakupljanja te supstance, obično u masnom tkivu i jetri, a zatim i u plućima i drugim vitalnim organima.Gift im Schirm.  Spiegel Special 
Historija 

Otrovi i otrovanja su čovječanstvu poznati stoljećima. Na primjer, stari Grci i Rimljani već su često koristili otrovne i otrovne biljke, što se često pokazalo kao efikasno sredstvo za uklanjanje političkih protivnika. Važan faktor u tome bio je taj što je često bilo nemoguće identificirati trovanje kao uzrok smrti . Naprimjer, Theophrastus (370–286. p. n. e.) opisao je kako se otrov može pripremiti iz biljke‘’Conium maculatum’’. Sokrat (470–399 p.n.e.), jedan od najznačajnijih filozofa antičke Grčke, otrovan je ispijanjem napitka iz šoljice sa ekstraktom ove biljke.Tokom srednjeg vijeka, upotreba čaša za piće bila je praćena kucanjem sa sugovornikom, prije nego što se pije iz njih;  moguće je da se spriječi trovanje. Nakon važnih rasprava, vitezovi bi silom kucali šalice jedan o drugog, tako da bi malo pića uvijek odlazilo iz jedne čaše u drugu. Tokom renesanse, trovanje za uklanjanje određenih ljudi i dalje je bilo skoro redovna pojava. Jedan od primjera koji se koriste za ovu svrhu je šminka, sa dodatkom arsena.

Međutim, otrov se nije koristio samo za uklanjanje moćnih ljudi. Naprimjer, Italijanke u renesansi koristile su otrovni sok od velebilja ‘’Atropa belladonna’’, kao kapljice za oči kako bi proširile zjenice. To bi se onda smatralo privlačnijim.

Od renesanse se, međutim, znanje o trovanju razvilo u modernu toksikologiju kakvu poznajemo danas. Osnovu toksikologije postavio je Paracelsus (1493–1541),  s legendarnom izjavom „’’dose sola facit venum’’“ (doza čini otrov), koji je i danas osnovni princip toksikologije. Paracelsus je prvi uspostavio vezu između doze i simptoma trovanja. Kasnije bitna figura bio je francuski ljekar Mateo Orfila (1787-1853),  jedan od prvih koji je napravio eksperimente na životinjama kako bi proučio različite učinke mnogih  tvari. U kasnom 19-om i početkom 20-og stoljeća uglavnom njemački naučnici  su učinili  važan toksikološki  poduhvat .Oswald Smiederberg (1838–1921) i Louis Lewin (1850–1929), naprimjer, istraživali su važnost jetre,  kao organa zadetoksikaciju.

Hronično i akutno trovanje 
Akutno trovanje (ozbiljne) tegobe izaziva prilično brzo. Žrtva je za kratko vrijeme primila jednu ili više visokih doza otrova. Važno je što prije potražiti medicinsku pomoć, nakon čega će žrtva umrijeti ili se oporaviti. Primjeri akutnog trovanja su, na primjer, predoziranje drogom, trovanje ugljik-monoksidom, ujed zmija ili ubrizgavanjesmrtonosne injekcije .

Hronično trovanje je rezultat (godina) gutanja manjih količina otrova. Žrtva prima nejasne simptome koji postepeno postaju ozbiljniji. Često je teško osigurati efikasan tretman za to, jer je otrov često prodro u cijelo tijelo. Važno je, naravno, držati žrtvu dalje od izvora trovanja. Hronično trovanje događa se, naprimjer, kod tvorničkih radnika koji rade sa štetnim tvarima.

Prva pomoć 
Kod akutne izloženosti otrovnoj tvari (gutanje , udisanje ili kontakt sa kožom) važno je ne čekati da se simptomi trovanja  pojave pa tražiti pomoć. U mnogim zemljama, zdravstveni radnici (poput ljekara) i opća javnost mogu se uputiti centar za otrove radi hitnih medicinskih savjeta o trovanju . Ljekar iz centra tada odgovara na sve hitne pozive putem vlastitog broja za hitne slučajeve . U Zapadnoj Evropi, postoje  sa hitnim brojnacionalni centri za trovanje, sa telefonskim brojevima za traženje pomoći ili informacija.

Važne mjere za prvu pomoć su uglavnom da se ne smije ništa jesti ili piti (poput mlijeka, što se često čini) ili dopustiti žrtvi da povraća, a da vas liječnik ne uputi na to. Međutim, obično se preporučuje žrtvi koja je progutala nagrizajuću supstancu da ispere usta i popije čašu vode, da bi isprala grlo. Prilikom prskanja opasne tvari u oči ili na kožu, najbolje je obilno isprati vodom. Ako se ispušta iritirajući ili otrovni plin, važno je evakuirati sve prisutne iz prostorije i pravilno prozračiti sobu.

Liječenje i detoksikacija 
Metabolizam ima mnogo mehanizme da razgradi zagađivače ili da se zaustavi djelovanje otrova; u mnogim slučajevima dovoljno je za izlječenje da se zaustavi daljnji unos štetne tvari i tijelo miruje. Međutim, ponekad postoje i  antidoti ili određene mjere (naprimjer, dijaliza bubrega ili terapija inhalacijom) mogu ubrzati ili olakšati uklanjanje otrova iz tijela.

U sklopu alternativne medicine, detoksikacija smatra se važnom mjerom za održavanje zdravlja, koje uključuje spravljanje različitih čajeva i ostalih mapitaka, osobito odnamjenskih  ljekovitih biljaka (metvica, kamilica i sl.).

Epidemiologija

Prema podacima Svjetske zdravstvene organizacije , procijenjeno je da je 193.000 ljudi širom svijeta umrlo tokom 2012. od posljedica slučajnog trovanja. U zemljama u razvoju glavni uzročnici trovanja bili su pesticidi, nafta, proizvodi za domaćinstvo, ugljik-monoksid i lijekovi. U razvijenim zemljama su glavni uzroci bili lijekovi, ugljik-monoksid, kozmetika i proizvodi za čišćenje. Globalna stopa smrtnosti zbog slučajnih trovanja smanjila se za 34% u razdoblju od 2000. do 2012. godine, pri čemu je glavni pad u Evropi i  jugoistočnoj Aziji, gdje se stopa smrtnosti prepolovila u tom periodu. Smrtnost je najveća kod djece mlađe od pet godina i starijih od 55 godina; također je za 50% veća za muškarce nego za žene. Važno je znati ispravno procijeniti smrtnost uslijed trovanja za uspostavljenje visokokvalitetnih registara stanovništva, tako da se pravilno procjenjuje smrtnost. Osim slučajnih uzroka, trovanje može biti i posljedica zagađenja okoliša, poput trovanja olovom kao posljedicom miniranja u rudnicima zlata, nesigurnih praksi recikliranja ili industrijskih emisija ili izlaganja na radnom mjestu (naprimjer, teški metali, rastvarači ili štetna isparenja.

Kako bi promovirala sigurnija upotrebu hemikalija širom svijeta, Međunarodna konferencija o upravljanju hemikalijama (u organizaciji UN-ovog programa za okoliš, između ostalog), 2006. godine usvojila je "Strategiju pristupa međunarodnom upravljanju hemikalijama". Glavne prepreke smanjenju smrtnosti uslijed slučajnih trovanja uključuju veliki broj hemikalija koje su dostupne na tržištu (nisu sve testirane na toksičnost ili nisu obuhvaćene učinkovitom regulacijom), nedostatak sigurnijih alternativa toksičnim supstancama i nedostatak poticaja za korištenje sigurnijih alternativa. Pored toga, mnoge zemlje još uvijek nemaju potrebne instrumente politike i institucionalnu sposobnost za procjenu i sprečavanje negativnog uticaja opasnih tvari. U 2017. godini, naprimjer, samo 46% svih država članica Svjetske zdravstvene organizacije ima centar za trovanje. Veći naglasak na prevenciji također bi mogao pomoći u smanjenju broja trovanja.

Značajno smanjenje broja smrtnih slučajeva i bolesti uzrokovanih opasnim hemikalijama i zagađenje zraka, vode i tla do 2030. godine je jedan od ciljeva održivog razvoja, koje su postavile Ujedinjene nacije.

Pravna kvalifikacija

Prema Kaznenom zakonu većine zemalja, namjerno trovanje potpada pod krivično djelo maltretiranja, koje je namjerno nanošenje štete zdravlju izjednačeno članom koji regulira (pokušaj) ubistva. Preko izjave o civilnoj odgovornost i oštetćenje može se dobiti od počinitelja, ako se taj može identificirati. Međutim, nenamjerno trovanje može u nekim slučajevima dovesti i do odgovornosti ili kriminalizacije. Primjer je tvornica u kojoj su zaposlenici namjerno izloženi prekomjernim djelovanjem povećanih količina otrovnih tvari. Pored trovanja pojedine osobe, Krivični zakonik sadrži i odredbe o, naprimjer, trovanju, opskrbe pitkom vodom.

U Krivičnim zakonicima, "trovanje" znači "počiniti ubistvo supstancama koje mogu uzrokovati smrt manje ili više brzo, bez obzira na to kako se te tvari koriste ili upravljaju". Propisana kazna za trovanje je i doživotna kazna. Određeni članovi zakona reguliraju kažnjavanje svih ostalih okolnosti, gdje su se toksične tvari davale ili pokušavale, a da nije bilo ubistava.

Također pogledajte
Otrov
Toksikologija

Reference

 Vanjski linkovi 

Kategorija:Toksikologija