Heuristika

Heuristika (εὑρίσκω - heuriskein; lat.: heurisricus - saznati, otkriti ili heuristička tehnika rješavanje problema, mentalna prečica, pravilo)

 To je bilo koji pristup rješavanju problema koji koristi pragmatični metod koji nije u potpunosti optimiziran, usavršen ili racionaliziran, ali je ipak "dovoljno dobar" kao aproksimacija ili supstitucija atributa. Tamo gdje je pronalaženje optimalnog rješenja nemoguće ili nepraktično, heuristički metodi se mogu koristiti za ubrzanje procesa pronalaženja zadovoljavajućeg rješenja. Heuristike mogu biti mentalne prečice koje olakšavaju kognitivno opterećenje donošenja odluke.

{{blockquote
|text= Heurističko zaključivanje se često zasniva na indukciji ili na analogiji... Indukcija je proces otkrivanja općih zakona... Indukcija pokušava pronaći regularnost i koherentnost... Njeni najuočljiviji instrumenti su generalizacija, specijalizacija, analogija.[...] Heuristika raspravlja o ljudskom ponašanju suočenom s problemima [... koji su] sačuvani u mudrosti poslovica".
|author=George Pólya
|title=How to Solve It}}

Kontekst

Gigerenzer i Gaissmaier (2011) navode da podskup strategije uključuju heuristike, regresijsku analizu i pristrasno zaključivanje.

Heuristike su strategije zasnovane na pravilima za generiranje optimalnih odluka, poput problema efekta sidrenja i maksimizacije korisnosti. Ove strategije zavise od korištenja lahko dostupnih, iako labavo primjenjivih, informacija za kontrolu rješavanja problema kod ljudi, mašina i apstraktnih pitanja. > Kada pojedinac primijeni heuristiku u praksi, ona uglavnom djeluje kako se očekuje. Međutim, alternativno može stvoriti sistematske greške.

Najosnovnija heuristika je metoda pokušaja i greške, koja se može koristiti u svemu, od spajanja matica i vijaka do pronalaženja vrijednosti varijabli u algebarskim problemima. U matematici, neke uobičajene heuristike uključuju upotrebu vizualnih reprezentacija, dodatnih pretpostavki, zaključivanje unaprijed/nazad i pojednostavljenje.

Teorija dvostrukog procesa se bavi utjelovljenjem heuristike.

Heuristički modeli strogosti

Lakatosova heuristika se zasniva na ključnom terminu: opravdanje.

Odluke s jednim razlogom

Odluke s jednim razlogom su algoritmi koji se sastoje od tri pravila: pravila pretraživanja, pravila potvrde (zaustavljanja) i pravila odlučivanja 
 Heuristika "uzmi najbolje"  
 Heuristika pauze: "pravilo nedavnosti posljednje kupovine" "

 Heuristika prioriteta Heuristika prvog uzimanjaOdluke zasnovane na prepoznavanju
Klasa čija je funkcija određivanje i filtriranje suvišnih stvari.
Heuristika prepoznavanja Za dvije alternative, heuristika je definirana kao (Goldstein & Gigerenzer 2002): 'Heuristika prepoznavanja: Ako je jedna od dvije alternative prepoznata, a druga nije, tada se zaključuje da prepoznata alternativa ima veću vrijednost u odnosu na kriterij.
 Heuristika fluentnosti 

Heuristike praćenjaHeuristike praćenja su klasična heuristika.
Heuristika pogleda
 Pokazivanje i pozivanje

Kompenzacija

 Heuristika prebrojavanja Heuristika jednakostiSocijalne heuristike
Socijalne heuristike 
{{citat|Socijalne heuristike uključuju heuristike imitacije, heuristiku "oko za oko", heuristiku društvenog kruga i usrednjavanje tuđih sudova kako bi se iskoristila "mudrost mase" (Hertwig & Herzog 2009). Imitiranje uspješnih, na primjer, ubrzava učenje redoslijeda znakova i može pronaći redoslijede koji nadmašuju redoslijed valjanosti "uzmi najboljeg" (Garcia-Retamero et al. 2009).| hdl = 11858/00-001M-0000-0024-F16D-5
| hdl-access = free
}}
Imitacija

 Oko za oko
 Mudrost gomile

Epistemska heuristika

Propozicijski stav Lozinski i Collinson (1999, citirano u Giugni, 2006) bili su prvi koji su upotrijebili koncept „epistemološkog drhtaja“ kako bi opisali kako se nečije preferirane reprezentacije poznatog svijeta mogu pokazati nesposobnima da odmah shvate „čudesno“ (str. 101).
 Esencija 

Prva epistemološka heuristika koja je bitna za mehanističko zaključivanje jeste da studenti razmišljaju na skalarnim nivoima. Većina definicija mehanističkog zaključivanja (npr. Grotzer & Perkins, 2000; Machamer et al., 2000) koristi termin „osnovni“ da opiše vrste stvari koje se moraju identificirati i okarakterizirati kako bi se objasnio ciljani fenomen.

Epistemološka heuristika: identifikovanje i karakterizacija relevantnih elemenata na skalarnom nivou ispod nivoa ciljanog fenomena.... koristimo termin faktor da bismo se generalno odnosili na relevantne elemente na skalarnom nivou ispod nivoa agregatnog fenomena. Slično tome, generalno se odnosimo na intelektualni rad uključen u karakterizaciju relevantnih svojstava, pravila i ponašanje faktora kao na raspakivanje tih faktora.


Bihevioralna ekonomija

Heuristika afekta 
 Povratna informacija

Ostalo


 Heuristika dostupnosti
Svijest
 Baza i nadgradnja
 Društveni organizam
 Dijalektika
 Granica kontinuuma
 Joharijev prozor
 Društvena racionalnost
 Pustinja (filozofija)
 Efekat manje je bolje
 Minimalistička heuristika
 Ujedinjenje teorija u fizici
 Indukcija unatrag

Meta-heuristika

 Optimalnost Opstanak najsposobnijih
 Mehanička ravnoteža
 Hemijska ravnoteža
 Homeostaza
 Entropija

Historija

George Polya je proučavao i objavio rad o heuristikama 1945. godine. Polya (1945) citira Pappusa iz Aleksandrije kao autora teksta koji Polya naziva heurističkim. Pappusove heurističke metode rješavanja problema sastoje se od analize i sinteze.

Poznatiji autori

Figure
 George Polya
 Herbert A. Simon
 Daniel Kahneman
 Amos Tversky
 Gerd Gigerenzer
 Judea Pearl
 Robin Dunbar
 David Perkins Page
 Herbert Spencer
 Charles Alexander McMurry
 Frank Morton McMurry
 Lawrence Zalcman
 Imre Lakatos
 William C. Wimsatt
Alan Hodgkin
 Andrew Huxley

Radovi
 Meno Kako to riješiti Matematika i uvjerljivo zaključivanjeSavremeno
Proučavanje heuristike u ljudskom *Meno Kako to riješiti Matematika i uvjerljivo zaključivanjeSavremeno
Proučavanje heuristike u ljudskom donošenju odluka razvijeno je 1970-ih i 1980-ih od strane psihologa Amosa Tverskyi Daniela Kahnemana.]] razvijeno je 1970-ih i 1980-ih od strane psihologa Amosa Tverskyja i Daniela Kahnemana. iako je koncept prvobitno uveo dobitnik Nobeloe nagrade Herbert A. Simon. Simonov prvobitni primarni predmet istraživanja bilo je rješavanje problema koje je pokazalo da djelujemo unutar onoga što on naziva ograničena racionalnost. Skovao je termin zadovoljavajući, koji označava situaciju u kojoj ljudi traže rješenja ili prihvataju izbore ili sudove koji su "dovoljno dobri" za njihove svrhe, iako bi se mogli optimizirati.
Rudolf Groner je analizirao historiju heuristike od njenih korijena u antičkoj Grčkoj do savremenog rada u kognitivnoj psihologiji i umjetnoj inteligenciji, predlažući kognitivni stil "heurističko nasuprot algoritamskom mišljenju", koji se može procijeniti pomoću validiranog upitnika.

Adaptivna kutija s alatima

„Adaptivna kutija s alatima“ sadrži strategije za izradu heurističkih mehanizama. Osnovne mentalne sposobnosti su pamćenje, frekvencija, trajnost objekta i imitacija. Gerd Gigerenzer i njegova istraživačka grupa tvrdili su da modeli heuristika moraju biti formalni kako bi omogućili predviđanja ponašanja koja se mogu testirati. Oni proučavaju brze i štedljive heuristike u "adaptivnom setu alata" pojedinaca ili institucija, te ekološka racionalnost tih heuristika; to jest, uslovi pod kojima data heuristika vjerovatno će biti uspješna. Deskriptivna studija "adaptivnog seta alata" se vrši posmatranjem i eksperimentom, dok preskriptivna studija ekološke racionalnosti zahtijeva matematičku analizu i računarsku simulaciju. Heuristike – kao što su heuristika prepoznavanja, heuristika "uzmi najbolje" i brza i štedljiva stabla – pokazale su se efikasnim u predviđanjima, posebno u situacijama neizvjesnosti. Često se kaže da heuristike mijenjaju tačnost za trud, ali to je slučaj samo u situacijama rizika. Rizik se odnosi na situacije u kojima su sve moguće akcije, njihovi ishodi i vjerovatnoće poznati. U nedostatku ovih informacija, odnosno u neizvjesnosti, heuristike mogu postići veću tačnost uz manji napor. Ovaj nalaz, poznat kao efekat manje je više, ne bi bio pronađen bez formalnih modela. Vrijedan uvid ovog programa je da su heuristike efikasne ne uprkos svojoj jednostavnosti - već zbog nje. Nadalje, Gigerenzer i Wolfgang Gaissmaier otkrili su da se i pojedinci i organizacije oslanjaju na heuristike na adaptivan način.

Kognitivno-iskustvena teorija o sebi
Heuristike su, kroz veće usavršavanje i istraživanje, počele da se primjenjuju na druge teorije ili da se njima objašnjavaju. Naprimjer, kognitivno-iskustvena teorija o sebi (CEST) je također adaptivni pogled na heurističku obradu. CEST razlaže dva sistema koji obrađuju informacije. Ponekad, grubo govoreći, pojedinci razmatraju probleme racionalno, sistematski, logički, namjerno, uz napor i verbalno. U drugim prilikama, pojedinci razmatraju probleme intuitivno, bez napora, globalno i emocijski. Iz ove perspektive, heuristike su dio većeg iskustvenog sistema obrade koji je često adaptivan, ali podložan greškama u situacijama koje zahtijevaju logičku analizu.

Zamjena atributa
Godine 2002, Daniel Kahneman i Shane Frederick su predložili da kognitivne heuristike funkcionišu procesom koji se naziva zamjena atributa, koji se dešava bez svjesne svijesti. Prema ovoj teoriji, kada neko donese sud (o "ciljnom atributu") koji je računski složen, zamjenjuje se lakše izračunatim "heurističkim atributom". U suštini, kognitivno težak problem se rješava odgovaranjem na prilično jednostavniji problem, bez da je neko svjestan da se to dešava.  Ova teorija objašnjava slučajeve u kojima sudovi ne pokazuju regresiju prema srednjoj vrijednosti. Heuristike se mogu smatrati načinom smanjenja složenosti kliničkih prosudbi u zdravstvu.

Akademske discipline
Psihologija

U psihologiji, heuristike su jednostavna, efikasna pravila, bilo naučena ili usađena evolucijskim procesima. Ove psihološke heuristike su predložene kako bi se objasnilo kako ljudi donose odluke, donose sudove i rješavaju probleme. Ova pravila obično dolaze do izražaja kada se ljudi suočavaju sa složenim problemima ili nepotpunim informacijama. Istraživači koriste različite metode kako bi testirali da li ljudi koriste ova pravila. Pokazalo se da pravila dobro funkcionišu u većini okolnosti, ali u određenim slučajevima mogu dovesti do sistematskih grešaka ili kognitivne pristranosti.

Filozofija
Heuristički postupak se koristi kada entitet X postoji kako bi omogućio razumijevanje ili znanje o nekom drugom entitetu Y.

Dobar primjer je model koji, kao nikada nije identičan onome što modelira, predstavlja heuristički postupak koji omogućava razumijevanje onoga što modelira. Priče, metafore itd. također se mogu nazvati heurističkim u ovom smislu. Klasičan primjer je pojam utopije kako je opisan u najpoznatijem djelu Platona, „Republika“. To znači da "idealni grad" kako je prikazan u „Republici“ nije dat kao nešto čemu treba težiti ili da predstavlja orijentacijsku tačku za razvoj. Umjesto toga, pokazuje kako bi stvari morale biti povezane i kako bi jedna stvar vodila drugoj (često s vrlo problematičnim rezultatima), ako bi se neko odlučio za određene principe i rigorozno ih provodio.

„Heuristika“ se također često koristi kao imenica za opisivanje praktičnog pravila, postupka ili metoda. Filozofi nauke su naglasili važnost heuristike u kreativnom mišljenju i konstrukciji naučnih teorija. Među značajnim djelima su *Karl Popper-ova * Logika naučnog otkrića* i druga djela *Imrea Lakatosa*, Lindleya Dardena i Williama C. Wimsatta.

Pravo 
U pravnoj teoriji, posebno u teoriji prava i ekonomije, heuristike se koriste u pravu kada bi analiza slučaja po slučaj bila nepraktična, u mjeri u kojoj je "praktičnost" definirana interesima upravnog tijela.

Sadašnji režim regulacije vrijednosnih papira uglavnom pretpostavlja da svi investitori djeluju kao savršeno racionalne osobe. U stvari, stvarni investitori suočavaju se s kognitivnim ograničenjima zbog pristranosti, heuristike i efekata uokviravanja. Naprimjer, u svim državama Sjedinjenih Američkih Država, zakonska dob za konzumiranje alkohola za osobe bez nadzora je 21 godina, jer se tvrdi da ljudi moraju biti dovoljno zreli da donose odluke koje uključuju rizike konzumiranja alkohola. Međutim, pod pretpostavkom da ljudi sazrijevaju različitim tempom, specifična dob od 21 godine bila bi prekasno za neke, a prerano za druge. U ovom slučaju, koristi se donekle proizvoljno razgraničenje jer je nemoguće ili nepraktično reći da li je pojedinac dovoljno zreo da mu društvo povjeri tu vrstu odgovornosti. Međutim, neke predložene promjene uključivale su završetak kursa edukacije o alkoholu, a ne navršenih 21 godina kao kriterij za legalno posjedovanje alkohola. Ovo bi politiku o alkoholu za mlade stavilo više na individualnu, a manje na heurističku osnovu, budući da bi završetak takvog kursa vjerovatno bio dobrovoljan i ne bi bio ujednačen u cijeloj populaciji.

Isto obrazloženje se odnosi i na zakon o patentima. Patenti se opravdavaju na osnovu toga što izumitelji moraju biti zaštićeni kako bi imali podsticaj za izume. Stoga se tvrdi da je u najboljem interesu društva da izumitelji dobiju privremeni monopol na svoju ideju koji im dodjeljuje vlada, kako bi mogli nadoknaditi troškove ulaganja i ostvariti ekonomski profit u ograničenom periodu. U Sjedinjenim Državama, trajanje ovog privremenog monopola je 20 godina od datuma podnošenja patentne prijave, iako monopol zapravo ne počinje sve dok prijava ne sazrije u patent. Međutim, kao i kod problema starosne dobi za konzumiranje alkohola gore navedenog, specifičan vremenski period bi trebao biti drugačiji da bi svaki proizvod bio efikasan. Rok od 20 godina se koristi jer je teško reći koji bi broj trebao biti za bilo koji pojedinačni patent. U novije vrijeme, neki, uključujući profesora prava sa Univerziteta Sjeverne Dakote, Erica E. Johnsona, tvrdili su da patenti u različitim vrstama industrija – kao što su softverski patenti – trebaju biti zaštićeni u različitom vremenskom periodu.

Vještačka inteligencija
Kompromis između pristranosti i varijanse daje uvid u opis strategije "manje je više". Heuristika  se može koristiti u sistemima umjetne inteligencije prilikom pretraživanja prostora rješenja. Heuristika se izvodi korištenjem neke funkcije koju dizajner unosi u sistem ili podešavanjem težine grana na osnovu vjerovatnoće da će svaka grana voditi do ciljnog čvora.

Bihevioralna ekonomija
Heuristike se odnose na kognitivne prečice koje pojedinci koriste za pojednostavljenje procesa donošenja odluka u ekonomskim situacijama. Bihevioralna ekonomija je oblast koja integriše uvide iz psihologije i ekonomije kako bi se bolje razumjelo kako ljudi donose odluke.

Sidrenje i prilagođavanje su jedna od najopsežnije istraženih heuristika u bihevioralnoj ekonomiji. Sidrenje je tendencija ljudi da donose buduće sudove ili zaključke previše na osnovu originalnih informacija koje su im dostavljene. Ovo početno znanje funkcioniše kao sidro i može uticati na buduće sudove čak i ako sidro nije u potpunosti povezano sa odlukama koje su u toku. S druge strane, prilagođavanje je proces kroz koji pojedinci postepeno mijenjaju svoje početne prosudbe ili zaključke.

Usidravanje i prilagođavanje je uočeno u širokom rasponu konteksta donošenja odluka, uključujući finansijsko odlučivanje, ponašanje potrošača i pregovaranje. Istraživači su identificirali niz strategija koje se mogu koristiti za ublažavanje efekata usidravanja i prilagođavanja, uključujući pružanje više sidrišta, podsticanje pojedinaca da generiraju alternativna sidra i pružanje kognitivnih podsticaja za podsticanje promišljenijeg donošenja odluka.

Ostale heuristike koje se proučavaju u bihevioralnoj ekonomiji uključuju heuristiku reprezentativnosti, koja se odnosi na tendenciju pojedinaca da kategoriziraju objekte ili događaje na osnovu toga koliko su slični tipičnim primjerima, i heuristiku dostupnosti, koja se odnosi na sklonost pojedinaca da procijene vjerovatnoću događaja na osnovu toga koliko im lako pada na pamet.

Stereotipizacija
Stereotipizacija je vrsta heuristike koju ljudi koriste za formiranje mišljenja ili donošenje sudova o stvarima koje nikada nisu vidjeli ili iskusili. Oni funkcionišu kao mentalna prečica za procjenu svega, od društvenog statusa osobe (na osnovu njenih postupaka), do klasifikacije biljke kao drveta na osnovu toga što je visoka, ima deblo i lišće (čak i ako osoba koja vrši procjenu možda nikada prije nije vidjela tu određenu vrstu drveta).

Stereotipi, kako ih je prvi opisao novinar Walter Lippmann u svojoj knjizi Javno mnjenje (1922), su slike koje imamo u glavi, a koje su izgrađene oko iskustava, kao i onoga što nam se govori o svijetu.

Također pogledajte

ACT-R
Algoritam
Primijenjena epistemologija
 Grananje i ograničavanje
 Koherencija
 Teorija odlučivanja
 Utjelovljena kognicija
 Analiza načina i efekata neuspjeha
 Teorija igara
 Heurističko-sistematski model obrade informacija
 Heuristike u prosuđivanju i donošenju odluka
 Idealni tip
 Lista pristranosti u prosuđivanju i donošenju odluka
 Metalepsa
 Metodska škola
 Nužnost i dovoljnost
 Neuroheuristika
 Teorija podsticanja
 Prediktivno kodiranje
 Princip dovoljno dobrog
 Heuristika prioriteta
 Teorija izgleda
 Sistem zasnovan na pravilima
 Pravilo zaključivanja
 SCAMPER
 Situirana kognicija
 Šest šešira za razmišljanje
 Socijalna heuristika
 Subjektivna očekivana korisnost
 Misaoni eksperiment
 TRIZ
 Tutorijal

Reference

Dopunska lieratura
 How To Solve It: Modern Heuristics'', Zbigniew Michalewicz and David B. Fogel, Springer Verlag, 2000. 

 The Problem of Thinking Too Much , 11 December 2002, Persi Diaconis

Kategorija:Poslovice]]

 Vanjski linkovi 
 http://www-stat.stanford.edu/~cgates/PERSI/papers/thinking.pdf 

Kategorija:Biološka pravila
Kategorija:Ekogeografska pravila
Kategorija:Heuristike
Kategorija:Metode rješavanja problema
Kategorija:Pravila empirijskog pristupa

Kategorija:Biološka terminologija
Kategorija:Sociologija
Kategorija:Društvo