Hildegard Knef

Hildegard Frieda Albertine Knef (Ulm, 28. decembar 1925. - Berlin, 1. februar 2002.), njemačka glumica, pjevačica, pjesnikinja i književnica. U svijetu poznata i pod imenom Hildegarde Neff.

 Biografija 
 Porodica 
Hildegard Knef rođena je u Ulmu kao kći Hansa Theodora Knefa, trgovca duhanom flamanskog porijekla i Friede Auguste, rođ. Gröhn. Već 1926. otac joj umire od sifilisa, nakon čega se s majkom seli u Berlin koja se 1933. ponovno udala. Hildegard je pohađala licej Friedrich Rückert u tadašnjem Berlin-Schönebergu.

Udavala se tri puta. Od 1947.-1951. bila je u braku s Kurtom Hirschom, filmskim agentom iz Hollywooda i sudetskim židovom, čiji su se roditelji nakon rata preselili u SAD. Od 1962.-1976. bila je udana za britanskog glumca Davida Camerona, koji je s njom nastupao na njemačkoj turneji s predstavom "Nicht von gestern (Born Yesterday)". Cameron je i otac njene kćeri (Christina Antonia, 1968.). Od 1977. do svoje smrti 2002. godine bila je u braku s Paulom von Schell.

 Počeci filmske karijere 
Talentirana Knef, koja je još kao dijete slikala portrete, napustila je školu s 15 godina i započela školovanje za crtačicu u filmskom studiju UFA u Berlinu. Zbog ljepote ju je 1943. godine zapazio šef studija Wolfgang Liebeneiner te joj je osigurao stipendiju za glumačko školovanje pri istom studiju. Veliko zanimanje za Hildegard Knef pokazao je i sam Joseph Goebbels, po čijim joj je napucima izvršena i korekcija nosa. 1944. godine je imala aferu s glavnim filmskim dramaturgom ("Reichsfilmdramaturg") Ewaldom von Demandowsky-im, koji je ujedno bio i glavni producent filmske kuće Tobis. Još prije kraja Drugog svjetskog rata nastupila je s manjim ulogama u nekoliko filmova ("Unter den Brücken", 1944., "Fahrt ins Glück", 1945. i dr.).

1945. Hildegard Knef u razrušenom Berlinu nastupa u kabareu i pozorištu i uskoro upoznaje svog prvog supruga Kurta Hirscha, američkog časnika, za kojeg se udaje 15. decembra 1947. Zapažena u pozorištu dobija ulogu u prvom poratnom njemačkom filmu "Die Mörder sind unter uns" ("Ubice su među nama") iz 1946., koji joj je osigurao međunarodnu karijeru. Za ulogu u filmu "Film ohne Titel" ("Film bez naslova") dodijeljena joj je 1948. godine nagrada za najbolju žensku ulogu na festivalu u Locarnu. Iste godine po prvi put se pojavljuje na naslovnici magazina "Stern" i uskoro postaje prva velika poslijeratna njemačka zvijezda.

Zahvaljujući međunarodnom uspjehu i velikoj reportaži američkog magazina "Life" hollywoodski filmski producent David O. Selznick pozvao ju je u SAD za kojeg početkom 1948. godine potpisuje sedmogodišnji ugovor. U tom razdoblju uči engleski jezik i snima bezbrojne filmske probe, te upoznaje svoju sunarodnjakinju Marlene Dietrich. 1950. postaje i građankom SAD-a.

 Između Evrope i SAD-a 

Godine 1950. nakratko se vratila u Njemačku i snimila kontroverznu melodramu Willi Forsta "Die Sünderin" ("Griješnica"). Film je izazvao oštre prosvjede Katoličke crkve kako zbog kratke scene s golom Hildegard Knef, tako i zbog svoje teme o prostituciji i samoubistvu, čime je prerastao u jedan od najvećih njemačkih filmskih skandala. Zbog filma su organizirane brojne demonstracije i zatvorena kina u brojnim njemačkim i evropskim gradovima, a zbog njega su vođeni i sudski procesi. Međutim, film je samo u Njemačkoj vidjelo preko 7 miliona gledalaca čime je popularnost glumice dodatno porasla. Istovremeno s uspjehom filma Knef je u oktobru 1951. objavila i svoju prvu ploču ("Ein Herz ist zu verschenken").

Obilježena kao "griješnica" Hildegard Knef bježi natrag u Hollywood, gdje snima cijeli niz filmova za 20th Century Fox. Amerikanci su čak 1952. godine Hildegarde Neff izabrali za najseksipilniju glumicu. Istovremeno sa snimanjem brojnih filmova u Americi, kada upoznaje i slavnu Marilyn Monroe i ostavlja svoje otiske pred legendarnim kinom Chinese Theatre, nastupa i u brojnim njemačkim, britanskim i francuskim filmovima. Ujedno je prva i najuspješnija Nijemica s vlastitim show-om na Broadwayu, gdje je nastupala u mjuziklu Cole Portera "Silk Stockings" ("Svilene čarape"). Upravo zbog sukoba Fox-a i MGM-a oko filmskih prava na navedeni mjuzikal Hildegard Knef 1957. godine iz principa raskida ugovor s filmskom kućom odbivši snimiti preostale filmove. Glumica je time završila blistavu filmsku karijeru na vrhuncu slave i vratila se u Njemačku.

 Film i muzika 
Po povratku u Njemačku i dalje snima filmove sa više ili manje uspjeha, no kasnih 1950tih i ranih 1960tih godina uglavnom snima u Engleskoj i Francuskoj. Sve više se posvećuje pjevanju čime je započela novu, drugu karijeru u životu. Iako je pjevala još u svojim ranijim filmovima, kao pjevačica i glumica posebno se proslavila kao Ninotschka u glavnoj ulozi Cole Porterovog mjuzikla "Silk Stockings" od 1954.-1956. na Broadwayu. 1958. nastupa u BBC-ovom televizijskom show-u "The Hildegarde Neff Show". U Engleskoj objavljuje prve ploče u Evropi, a zatim i nekoliko jazz ploča u Francuskoj. Zahvaljujući pozitivnom odjeku njenih ploča i pjesama u inostranstvu, postiže i prve muzičke uspjehe u domovini.

1962. snima prvu ploču u Njemačkoj i single "Er war nie ein Kavalier" ("Nikad nije bio kavalir") postaje veliki uspjeh. 1963. objavljuje prvi LP "So oder so ist das Leben", a kao pjevačica šansona dobija i prvi show na njemačkoj televiziji. 1965. potpisuje i prvi vlastiti tekst ("Werden Wolken alt?"). Sljedeći LP album "Ich seh die Welt durch deine Augen" s vlastitim tekstovima 1966. godine postiže golemi uspjeh, te kreće na prvu koncertnu turneju.

Ponovno reda uspjeh za uspjehom, a jedan od najvećih hitova zasigurno je optimistično-ironična pjesma "Für mich soll’s rote Rosen regnen".

Ella Fitzgerald nazvala je Hildegard Knef "najboljom pjevačicom bez glasa". Njen senzualni alt, jasan izgovor, jedinstvena interpretacija i tekstovi prožeti ironijom stvorili su od Hildegard Knef neponovljivu pojavu njemačke zabavne muzike. Nijemci, ali i ostali joj se dive i obožavaju je te je počinju nazivati "Die Knef". Poznata kao veliki perfekcionist i profesionalac surađivala je isključivo s vrhunskim muzičarima kao što su Kurt Edelhagen, Hans Hammerschmid, Bert Kaempfert i Gert Wilden.

 Autorica 
1970. Hildegard Knef objavila je svoje prvo autobiografsko djelo Der geschenkte Gaul (Poklonjeno kljuse), na kojem je radila godinama i koje je ubrzo postalo bestseller. Knjiga je prevedena na čak 17 jezika i postala je najprodavanija knjiga jednog njemačkog autora od 1945. godine. 1970. odnosno 1971. objavljeni su njeni najkvalitetniji albumi Knef i Worum geht’s hier eigentlich?, koji ipak nisu postigli očekivani komercijalni uspjeh. 1975. izdaje novu knjigu Das Urteil (Presuda) i to o bolesti od koje je i sama bolovala (rak dojke) te zbog svoje izravnosti ponovno daje povoda za razne rasprave. 1976. knjiga je zauzela drugo mjesto na ljestvici najprodavanijih knjiga u SAD-u.

 Usponi i padovi 
Od 1977. njene ploče izdaju se u sve manjem tiražu. Nakon borbe sa bolešću udala se po treći put za 15 godina mlađeg mađarskog plemića Paula von Schella, zbog čega je često spominjana u "žutoj" štampi. Uvrijeđena je sa mužem i kćerkom 1982. ponovno napustila Berlin i preselila se u Los Angeles. Nakon rata s njemačkim medijima (bolest, razvod, novi brak, face-lifting, svjetska turneja) Knef se potpuno okrenula protiv domovine. U Americi je primljena s oduševljenjem, posebno medija koji su izvještavali o njenom velikom povratku u Hollywood, u kojem ipak nije mogla pratiti zahtjeve savremene filmske produkcijske .

1987. proslavila se uspješnim povratkom na scenu kao "gospođica Schneider" u musicalu "Cabaret" John Kandera i Freda Ebba u berlinskom Theater des Westens. Godine 1989. konačno se vratila u Njemačku gdje je ponovno doživjela staru slavu.

1992. objavila je prvi singl nakon pet godina i to novu interpretaciju hita "Für mich soll's rote Rosen regnen". Istovremeno je dobila brojna priznanja i nagrade za životno djelo, glumila manje sporedne uloge na televiziji i kao legendarna filmska i pjevačka zvijezda gostovala u brojnim TV emisijama. Posljednje godine života ova strastvena pušačica provela je boreći se s bolešću pluća.

 Filmografija 

 1944. Träumerei (scene s Hildegard Knef su izbačene iz filma)
 1944. Schauspielschule (UFA-obrazovni film, neobjavljen)
 1944. Unter den Brücken
 1944./45. Frühlingsmelodie (nedovršen)
 1944./45. Die Brüder Noltenius
 1944./45. Fahrt ins Glück
 1946. Die Mörder sind unter uns (Ubice su među nama), uloge: Ernst Wilhelm Borchert, Erna Sellmer, Arno Paulsen
 1947. Zwischen gestern und morgen, uloge: Viktor de Kowa, Winnie Markus, Viktor Staal, Willy Birgel
 1947. Film ohne Titel (Film bez naslova), uloge: Hans Söhnker, Irene von Meyendorff, Willy Fritsch, Fritz Odemar
 1950. Die Sünderin (Griješnica), uloge: Gustav Fröhlich, Robert Meyn, Aenne Bruck, Jochen-Wolfgang Meyn
 1951. Nachts auf den Straßen, uloge: Hans Albers, Lucie Mannheim, Marius Goring, Karin Andersen
 1951. Es geschehen noch Wunder, uloge: Willi Forst, Marianne Wischmann, Werner Fuetterer
 1951. Decision Before Dawn (Odluka prije zore), uloge: Oskar Werner, Garry Merrill
 1952. Diplomatic Courier, uloge: Tyrone Power, Charles Bronson, Karl Malden
 1952. The Snows of Kilimanjaro (Snjegovi Kilimandžara), uloge: Gregory Peck, Ava Gardner
 1952. La Fête à Henriette (Na pariskim ulicama), uloge: Dany Robin, Michel Auclair, Michel Roux
 1952. Night Without Sleep, uloge: Linda Darnell, Garry Merrill, Joyce Mackenzie, June Vincent
 1952. Alraune (Unnatural - the Fruit of Evil), uloge: Erich von Stroheim, Karlheinz Böhm, Harry Meyen, Rolf Henniger, Harry Halm
 1952. Illusion in Moll, uloge: Herbert Hübner, Sybille Schmitz, Albrecht Schoenhals, Hardy Krüger
 1953. The Man Between, uloge: James Mason, Claire Bloom, Aribert Wäscher
 1953./54. Eine Liebesgeschichte, uloge: O. W. Fischer, Viktor de Kowa, Karl Ludwig Diehl
 1954. Geständnis unter vier Augen, uloge: Carl Raddatz, Ivan Desny, Werner Hinz, Franz Schafheitlin
 1954. Svengali, uloge: Terence Morgan, Donald Wolfit, Paul Rogers, Derek Bond, David Kossoff
 1957./58. Madeleine und der Legionär, uloge: Bernhard Wicki, Hannes Messemer, Helmut Schmid
 1958. La Fille de Hambourg (Djevojka iz Hamburga), uloge: Daniel Gélin, Jean Lefebvre
 1958. Subway in the Sky, uloge: Albert Lieven, Vivian Mathalon
 1958. Der Mann, der sich verkaufte (Čovjek koji se prodao), uloge: Hansjörg Felmy, Kurt Ehrhardt, Antje Weisgerber
 1960. Die geliebte Stimme (TV-film)
 1960. La Strada dei Giganti (Die Furchtlosen von Parma), uloge: Chelo Alonso, Dario Michaelis
 1961. Golden Boy (TV-film), uloge: Klaus Kammer, René Deltgen, Werner Bruhns
 1962. Laura (TV-film), uloge: Anton Walbrook, Hellmut Lange, John Van Dreelen
 1962. Lulu, uloge: Nadja Tiller, O. E. Hasse, Mario Adorf, Leon Askin, Charles Régnier, Rudolf Forster
 1962. Landru, uloge: Charles Denner, Stéphane Audran
 1962. Ballade pour un voyou, uloge: Michel Vitold, Philippe Noiret
 1962./63. Caterina di Russia/Cathérine de Russie, uloge: Sergio Fantoni
 1962./63. Die Dreigroschenoper (Opera za tri groša), uloge: Curd Jürgens, June Ritchie, Sammy Davis jr., Lino Ventura, Gert Fröbe, Walter Giller
 1963. Das große Liebesspiel, uloge: Lilli Palmer, Daliah Lavi, Thomas Fritsch, Peter van Eyck
 1963. Gibraltar, uloge: Geneviève Grad, Gérard Barray
 1964. Wartezimmer zum Jenseits, uloge: Götz George, Richard Münch, Carl Lange, Heinz Reincke
 1964. Verdammt zur Sünde, uloge: Martin Held, Else Knott, Christa Lindner, Michael Ande
 1964. Mozambique, uloge: Paul Hubschmid, Vivi Bach, Dietmar Schönherr
 1965. Mrs. Dally – Heute ist Unabhängigkeitstag (TV-film)
 1967. The Dirty Dozen 1967./68. The Lost Continent, uloge: Eric Porter, Suzanna Leigh
 1975. Jeder stirbt für sich allein (Svatko umire sam), uloge: Carl Raddatz, Martin Hirthe, Gerd Böckmann, Brigitte Mira
 1978. Fedora, uloge: William Holden, Marthe Keller, José Ferrer, Mario Adorf, Henry Fonda
 1979. Der Alte: Illusionen über einen Mord (TV-film)
 1980. Checkpoint – Charlie, uloge: Antonia Dauphin, Gerd Duwner, Almut Eggert
 1982. Der Gärtner von Toulouse (TV-film), uloge: Benedict Freitag, Hans Baumann
 1984. Scarecrow & Mrs. King 
 1985. Flügel und Fesseln/L'Avenir d'Émile, uloge: Hermann Treusch, Camille Raymond
 1988. Witchery, uloge: David Hasselhoff, Linda Blair
 1990. Ein Schloss am Wörthersee: Adel verpflichtet zu nichts (TV-film)
 1990. Champ Clos, (TV-film), uloge: Micheline Presle, Inge Meysel
 1994. Tödliches Erbe (TV-film), uloge: Horst Buchholz, Ulrich Wildgruber, Christoph Eichhorn
 1999. Eine fast perfekte Hochzeit (TV-film), uloge: Hans Clarin, Alexander Goebel, Andreas Vitásek
 2001. Wie angelt man sich einen Müllmann? (TV-film, nedovršen), uloge: Ingrid van Bergen
 2001. A Woman And A Half (dokumentarni film o Hildegrd Knef)

 Izbor najpoznatijih pjesama 

 "Für mich soll's rote Rosen regnen"
 "Ich bin den weiten Weg gegangen"
 "Eins und Eins, das macht zwei"
 "Ich brauch Tapetenwechsel"
 "Er war nie ein Kavalier"
 "Aber schön war es doch"
 "Mackie Messer"
 "Es war beim Bal Paré"
 "Er hiess nicht von Oertzen"
 "Grauer Regen"
 "Ich möchte am Montag mal Sonntag haben"
 "Er setzt mich von der Steuer ab"
 "Von Nun An Ging's Bergab"
 "Wenn's dem Esel zu gut geht"
 "Ich hab noch einen Koffer in Berlin"
 "Heimweh nach dem Kurfürstendamm"
 "Berlin, dein Gesicht hat Sommersprossen"

 Diskografija 

 LP-albumi 

 1955. Cole Porter: Silk Stockings 1961. Hildegard Knef spricht Jean Cocteau: Die geliebte Stimme 1963. Die Dreigroschenoper 1963. So oder so ist das Leben 1964. Die großen Erfolge 1964. Hildegard Knef 1964. Seitensprünge nach Noten: Schauspieler singen Chansons (Ilse - Wedkind) 1964. Ihre großen Erfolge 1964. Illusionen 1964. Germany’s Hildegard Neff 1965. Mrs. Dally (Heute ist Unabhängigkeitstag) 1965. Hildegard Knef spricht und singt Tucholsky 1965. Chansons mit Hildegard Knef 1966. Ich seh die Welt durch deine Augen 1966. So hat alles seinen Sinn 1966. Die neue Knef – Tournee LIVE 1966. Die große Knef 1967. Halt mich fest 1967. Hildegard Knef 1968. Träume heißen du 1968. Knef concert 1968. Na und ... 1968. Der Mond hatte frei 1969. Love for Sale 1969. Die großen Erfolge 2 1970. Knef 1970. Portrait in Musik 1970. Hildegard Knef liest: Der geschenkte Gaul – Bericht aus einem Leben 1970. Tapetenwechsel 1970. Grand Gala 1970. Hildegard Knef 1971. From Here On In It Gets Rough 1971. Worum geht’s hier eigentlich? 1971. The World of Hildegard Knef 1971. Gestern - Heute 1972. Und ich dreh’ mich nochmal um 1972. Texte, geschrieben und gelesen: Hildegard Knef 1973. Portrait in Gold 1974. Ich bin den weiten Weg gegangen 1975. Das Urteil – Hildegard Knef liest aus ihrem Roman 1975. Applaus 1975. Star für Millionen: Hildegard Knef 1976. Bei dir war es immer so schön 1976. Die großen Erfolge 1976. Grand Gala der Stars: Hildegard Knef 1977. Lausige Zeiten 1977. Goldene Serie: Hildegard Knef 1978. Heimweh-Blues 1978. Überall blühen Rosen 1979. Eins & Eins – Hildegard Knef, ihre großen Erfolge und das Orchester Bert Kaempfert 1979. Wereldsuccessen 1979. Profile: Hildegard Knef 1979. 20 große Erfolge 1980. Da ist eine Zeit ... 1980. Tournee, Tournee ... Das Live-Album ihrer Konzertreise 1980. Motive: Hildegard Knef 1980. Star-Magazin: Hildegard Knef 1981. Portrait: Hildegard Knef 1984. Aber schön war es doch – 16 große Erfolge 1985. Ihre Freunde nennen sie Hilde 1985. Ihre 16 größten Erfolge 2002. The Reform Sessions CD-albumi 

 1985. The Lady Is A Tramp – Internationale Erfolge 1988. Concert – Ihre größten Erfolge 1988. Idole: Hildegard Knef 1989. Silk Stockings – 1955 Original Broadway Cast 1992. Ihre großen Erfolge 1993. Für mich soll's rote Rosen regnen – Ihre 20 schönsten Songs 1994. The Fantastic World of Voices: The Great Hildegard Knef 1994. Tonfilm-Schlager: Berühmte Filmmelodien und ihre besten Interpreten 1937–1955 1999. "17 Millimeter"
 1999. Ich Sing Dein Lied 2000. Das gab's nur einmal 2000. Die Grossen Erfolge 2000. Halt Mich Fest 2002. Aber schön war es doch 2002. Knef Sings, Kaempfert Swings 2002. In Concert 2002. Singt Cole Porter (Expanded & Remastered) 2003. A Woman and a Half 2003. Singt und Spricht Tucholsky 2003. So Oder So Ist das Leben 2005. Der Geschenkte Gaul 2005. Das Urteil 2005. Schöne Zeiten - Ihre unvergessenen Singles 2005. Knef 2005. Ich bin den weiten Weg gegangen''

 Nagrade i priznanja 

 1949. nagrada za najbolju žensku ulogu u filmu "Film ohne Titel" ("Film bez naslova") na filmskom festivalu u Locarnu
 1951. otisci ruku i nogu pred kinom Graumans Chinese Theater u Hollywoodu
 1953. nagrada francuske filmske kritike za ulogu u filmu "La Fête à Henriette"
 1956. izbor za glumicu s najvećim seksipilom (SAD)
 1959. njemačka filmska nagrada za najbolju sporednu žensku ulogu u filmu "Der Mann, der sich verkaufte" ("Čovjek koji se prodao")
 1968. Zlatna ploča
 1968. izbor za najbolju njemačku pjevačicu
 1969. muzička nagrada Edison za najbolji tekst i popularnost u Evropi
 1975. odličje SR Njemačke prvog reda za zasluge na priznanju SR Njemačke u svijetu
 1976. Zlatna nagrada za najbolju žensku ulogu u filmu "Jeder stirbt für sich allein" ("Svatko umire sam") na međunarodnom filmskom festivalu Karlovy Vary
 1976. nagrada Mark Twain za englesko izdanje "Das Urteil"
 1977. njemačka filmska nagrada za cjelokupno filmsko djelo
 1980. Zlatni tulipan (holandska muzička nagrada)
 1993. nagrada grada Düsseldorfa "Helmut Käutner"
 1995. Veliko odličje Berlina za zasluge
 1996. prva dobitnica nagrade "Marlene" 
 1999. njemačka video nagrada za životno djelo
 1999. nagrada za najbolju jazz produkciju godine za album "17 Millimeter" s jazz muzičarom Till Brönnerom
 2000. Zlatna kamera za životno djelo
 2000. ECHO za životno djelo
 2001. Bambi za životno djelo

 Vanjski linkovi 

  Službeni site kluba obožavatelja


Kategorija:Njemački muzičari
Kategorija:Njemačke pjevačice
Kategorija:Njemačke glumice
Kategorija:Biografije, Ulm
Kategorija:Rođeni 1925.
Kategorija:Umrli 2002.