Muzej

Muzej (od starogrčkog . μουσείο[ν], musío - sjedište Muza) je ustanova posvećena izlaganju i očuvanju kulturno značajnih predmeta. Mnogi muzeji imaju izložbe ovih predmeta koje su javno izložene, a neki imaju privatne kolekcije koje koriste istraživači i stručnjaci. U poređenju sa bibliotekom, muzej ima mnogo širi spektar predmeta i obično se fokusira na određenu temu kao što su umjetnost, nauka, prirodna historija, lokalna historija i druge teme. Javni muzeji u kojima se održavaju izložbe i interaktivne demonstracije često se smatraju turističkim atrakcijama, a mnogi muzeji privlače veliki broj posjetitelja izvan zemlje domaćina, a najposjećeniji muzeji na svijetu redovito privlače milijune posjetitelja godišnje. 

Dijele se na:
 naučne (arheološki, historijski, etnografski, prirodoslovni, tehnički, vojni, kriminalistički, higijenski, školski, pomorski i dr.)
 i umjetničke (koji sadrže zbirke slika, skulptura, grafika i objekata primijenjene umjetnosti).

Po karakteru, strukturi i teritorijalnoj kompetenciji na državne, zemaljske, pokrajinske, gradske i zavičajne. Često se upotrebljavaju i nazivi umjetnička galerija (za veće zbirke slika i skulptura) i kabinet (za zbirke grafika, novaca i medalja).

Prvi muzej pojavljuje se u helenističkoj Aleksandriji, a današnji tip zbirke umjetnina i rijetkosti u doba renesanse u Italiji. I crkvene riznice imat će značajnu ulogu u sakupljanju i čuvanju vrijednih predmeta od srednjeg vijeka pa sve do danas. Iz renesansnih zbirki razvit će se muzeji i galerije. Od vremena Francuske revolucije muzeji se otvaraju javnosti (1793. godine Louvre je postao prvi nacionalni muzej u Evropi i od njegovog otvaranja kraljevske zbirke Louvrea postaju dostupne široj javnosti.), u 19. vijeku većinom dobijaju vlastite zgrade, prilagođene vlastitoj namjeni, a u 20. vijeku ustaljuju se principi za savremenu muzejsku arhitekturu.

Osim izložbenih prostorija muzej ima spremišta (čitav se inventar rijetko izlaže), prostorije za restauriranje i prepariranje muzejskih predmeta, fotografski laboratorij, prostorije za stručno osoblje, s inventarima i bibliotekom. U Drugom svjetskom ratu i drugim ratovima mnoštvo muzeja je uništeno.

Od osnivanja Zemaljskog muzeja Bosne i Hercegovine u Sarajevu 1888. godine počinje sistematski muzeološki rad u Bosni i Hercegovini.

Nauka koja proučava ciljeve i principe rada muzeja naziva se muzeologija. Dijeli se na opću i specijaliziranu muzeologiju. Historija muzeja predstavlja uvod u opću muzeologiju.
mini|Dvorana Prirodoslovnog muzeja u Londonu, Engleska
mini|Ulaz u Muzej Međimurja u Čakovcu, Hrvatska

 Svrha 
Svrha modernih muzeja je prikupljanje, čuvanje, tumačenje i izlaganje predmeta od umjetničkog, kulturnog ili naučnog značaja za proučavanje i obrazovanje javnosti. Za gradske čelnike, aktivna muzejska zajednica može se vidjeti kao mjerilo kulturnog ili ekonomskog zdravlja grada i način da se poveća sofisticiranost njegovih stanovnika. Za muzejske profesionalce, muzej se može smatrati načinom za edukaciju javnosti o misiji muzeja, kao što su građanska prava ili zaštita životne sredine. Muzeji su, prije svega, skladišta znanja. Godine 1829. James Smithson je u zavještanju kojim je finansirao Smithsonian Institution naveo da želi osnovati instituciju "za povećanje i širenje znanja".

Prirodnjački muzeji u kasnom 19. vijeku su ilustrovali naučnu želju za klasifikacijom života i za tumačenjima svijeta. Svrha je bila prikupljanje svih primjera za svaku oblast znanja za istraživanje i prikaz. Kako su američki koledži rasli u 19. vijeku, razvili su sopstvene zbirke prirodne historije za upotrebu svojih studenata. Do posljednje četvrtine 19. stoljeća, naučna istraživanja na univerzitetima su se pomjerila prema biološkim istraživanjima na ćelijskom nivou, a vrhunska istraživanja su se preselila iz muzeja u univerzitetske laboratorije.Steven Conn,"Museums and American Intellectual Life, 1876–1926", 1998, The University of Chicago Press, 65. Iako se mnogi veliki muzeji, kao što je Smithsonian Institution, još uvijek poštuju kao istraživački centri, istraživanje više nije glavna svrha većine muzeja. Iako je u toku debata o svrhama interpretacije muzejske zbirke, postojala je dosljedna misija zaštite i očuvanja kulturnih artefakata za buduće generacije. Mnogo pažnje, stručnosti i troškova ulaže se u napore očuvanja kako bi se usporilo raspadanje starih dokumenata, artefakata, umjetničkih djela i zgrada. Svi muzeji prikazuju predmete koji su važni za kulturu. Kao što piše historičar Steven Conn: "Vidjeti samu stvar, vlastitim očima i na javnom mjestu, okružen drugim ljudima koji imaju neku verziju istog iskustva, može biti očaravajuće."Steven Conn, "Museums and American Intellectual Life, 1876–1926", 1998, The University of Chicago Press, 262.

Namjena muzeja varira od institucije do institucije. Neki favorizuju obrazovanje nego očuvanje, ili obrnuto. Na primjer, 1970-ih Kanadski muzej nauke i tehnologije davao je prednost obrazovanju u odnosu na očuvanje svojih predmeta. Prikazivali su objekte kao i njihove funkcije. Na jednoj izložbi nalazila se historijska štamparska mašina koju je jedan član osoblja koristio s posjetiocima da kreiraju muzejske uspomene.Babian, Sharon, CSTM: A History of the Canada Science and Technology Museum, str. 42–45 Neki muzeji nastoje doseći široku publiku, kao što su nacionalni ili državni muzeji, dok drugi imaju specifičnu publiku, poput lokalnih historijskih organizacija. Uopšteno govoreći, muzeji prikupljaju predmete od značaja koji su u skladu s njihovom misijom za konzervaciju i izlaganje. Osim pitanja provenijencije i konzervacije, muzeji uzimaju u obzir nekadašnju upotrebu i status predmeta. Na primjer, sa vjerskim ili svetim predmetima se rukuje u skladu s kulturnim pravilima. Židovski predmeti koji sadrže Božje ime ne smiju se odbaciti, već ih treba zakopati.

Iako većina muzeja ne dozvoljava fizički kontakt sa povezanim artefaktima, postoje neki koji su interaktivni i potiču praktičniji pristup. 2009, palata Hampton Court, palata Henrija VIII, u Engleskoj je otvorila prostoriju za vijeće za širu javnost kako bi stvorila interaktivno okruženje za posjetioce. Međutim, umjesto da dozvoli posjetiteljima da rukuju predmetima starim 500 godina, muzej je napravio replike, kao i replike kostima. Svakodnevne aktivnosti, historijska odjeća, pa čak i promjene temperature uranjaju posjetitelja u utisak o tome kakav je život Tudora mogao biti.Lipschomb, Suzannah, "Historical Authenticity and Interpretive Strategy at Hampton Court Palace", The Public Historian 32, no.3,  august 2010, str. 98–119.

 Definicije 
Glavne profesionalne organizacije iz cijelog svijeta nude definicije o tome što čini muzej i njihovu svrhu. Zajedničke teme u svim definicijama su javno dobro i briga, očuvanje i tumačenje zbirki.

Trenutna definicija muzeja Međunarodnog vijeća muzeja (usvojena 2022.): 

Definicija Kanadskog muzejskog udruženja: 

Definicija Udruženja muzeja Ujedinjenog Kraljevstva: 

Iako Američka alijansa muzeja nema takvu definiciju, njihova lista kriterija za akreditaciju za učešće u njihovom programu akreditacije kaže da muzej mora: 

Osim toga, postoji zakonska definicija muzeja u zakonodavstvu Sjedinjenih Država koja ovlašćuje osnivanje Instituta za muzejske i bibliotečke usluge: 

 Planiranje 

Dizajn muzeja se razvijao kroz historiju. Međutim, planiranje muzeja uključuje planiranje stvarne misije muzeja zajedno s planiranjem prostora u kojem će biti smještena zbirka muzeja. Planiranje muzeja ima svoje početke od osnivača muzeja i bibliotekara John Cotton Dana. Dana je detaljno opisao proces osnivanja Muzeja Newark u nizu knjiga početkom 20. stoljeća kako bi drugi osnivači muzeja mogli planirati svoje muzeje. Dana je predložio da potencijalni osnivači muzeja prvo formiraju komitet i da se obrate zajednici radi inputa o tome šta bi muzej trebao obezbijediti ili učiniti za zajednicu.Dana, John Cotton. The New Museum (Woodstock, VT: The Elm Tree Press, 1917), 25. Prema Dani, muzeje treba planirati prema potrebama zajednice:

Način na koji su muzeji planirani i dizajnirani prema tome koje zbirke imaju, ali općenito se pridržavaju planiranja prostora koji je lako dostupan javnosti i koji lako prikazuje odabrane predmete. Ovi elementi planiranja vuku korijene od Johna Cotton Dana, koji je bio uznemiren zbog historijskog smještaja muzeja izvan gradova, iu područjima koja nisu bila lako dostupna javnosti, u sumornim zgradama evropskog stila.Dana, John Cotton. The Gloom of the Museum. (Woodstock, VT: The Elm Tree Press, 1917), 12.

Pitanja pristupačnosti nastavljaju se do danas. Mnogi muzeji nastoje da svoje zgrade, programe, ideje i kolekcije učine dostupnijim javnosti nego u prošlosti. Ne sudjeluje svaki muzej u ovom trendu, ali čini se da je to putanja muzeja u dvadeset prvom stoljeću s naglaskom na inkluzivnosti. Jedan od pionirskih načina na koji muzeji pokušavaju da svoje kolekcije učine dostupnijim je otvaranje skladišta. Većina muzejske zbirke obično je zaključana na sigurnoj lokaciji kako bi se sačuvala, ali rezultat je da većina ljudi nikada ne vidi veliki dio zbirki. Centar za američku umjetnost Luce u Bruklinskom muzeju praktikuje otvoreno skladište gdje javnost može vidjeti predmete koji nisu izloženi, iako uz minimalnu interpretaciju. Praksa otvorenog skladištenja dio je tekuće debate u muzejskom polju o ulozi koju predmeti igraju i o tome koliko bi trebali biti dostupni.

Što se tiče modernih muzeja, interpretativni muzeji, za razliku od muzeja umjetnosti, imaju misiju koja odražava kustosko vođenje kroz predmet koji sada uključuje sadržaj u obliku slika, audio i vizualnih efekata i interaktivnih eksponata. Stvaranje muzeja počinje muzejskim planom, kreiranim kroz proces planiranja muzeja. Proces uključuje identifikaciju vizije muzeja i resursa, organizacije i iskustava potrebnih za realizaciju te vizije. Studija izvodljivosti, analiza uporedivih objekata i interpretativni plan izrađuju se kao dio procesa planiranja muzeja.

Neka muzejska iskustva imaju vrlo malo ili nimalo artefakata i ne zovu se nužno muzejima, a njihova misija to odražava; opservatorija Griffith u Los Angelesu i Nacionalni ustavni centar u Filadelfiji, koji su značajni primjeri gdje postoji malo artefakata, ali se pričaju snažne, nezaboravne priče ili se informacije tumače. Nasuprot tome, Memorijalni muzej holokausta Sjedinjenih Država u Washingtonu, D.C. koristi mnoge artefakte u svojim izložbama.

Muzeji su postavljeni na specifičan način iz određenog razloga i svaka osoba koja uđe na vrata muzeja vidjet će njegovu zbirku potpuno drugačije nego osoba iza njih - to je ono što muzeje čini fascinantnim jer su različito predstavljeni svakom pojedincu.

 Finansijska upotreba 
Posljednjih godina neki gradovi u SAD-u okrenuli su se muzejima kao načinu za ekonomski razvoj gradova. Ovo je posebno slučaj kod postindustrijskih gradova. Primjeri muzeja koji ispunjavaju ove ekonomske uloge postoje širom svijeta. Na primjer, Muzej Bilbao u Guggenheimu, Španija, kao pokušaj baskijske regionalne vlade da revitalizira oronulo staro lučko područje tog grada. Baskijska vlada je pristala platiti 100 miliona dolara za izgradnju muzeja, što je cijena zbog koje su mnogi stanovnici protestvovali protiv projekta. ipak, više od 1,1 milion ljudi posjetilo je muzej 2015, što pokazuje da se čini da se isplatilo lokalnoj vlasti uprkos lokalnim protestima; ključ za ovo je veliki broj stranih posjetilaca muzeja, sa 63% posjetilaca koji žive van Španije i na taj način dovode strane investicije direktno u Bilbao. Sličan projekat bio je Titanic Belfast, izgrađen na napuštenim brodogradilištima u Belfastu, u Sjevernoj Irskoj, po istoj cijeni kao muzej u Bilbau i od istog arhitekte, Franka Gehryja, na vrijeme za 100. godišnjicu Titanika. U početku se očekivao skroman broj posjetilaca od 425.000 godišnje, broj posetilaca u prvoj godini dostigao je preko 800.000, sa skoro 60% izvan Sjeverne Irske. U Sjedinjenim Državama, slični projekti uključuju Muzej umjetnosti u Taubmanu od 81.000 kvadratnih stopa u Roanokeu u Virginiji i The Broad u Los Angelesu.

Dok gradske i lokalne samouprave koriste muzeje kao kulturni ekonomski pokretač, pokazalo se da su kontroverzni među muzejskim aktivistima i lokalnim stanovništvom. Javni protesti su se desili u brojnim gradovima koji su na ovaj način pokušali iskoristiti muzeje. Dok većina samouprava subvencionira muzeje ako su finansijski uspješni, kao što se dogodilo u Bilbau, drugi nastavljaju posebno ako se muzej bori da privuče posjetitelje. Muzej umjetnosti Taubman primjer je skupog muzeja (na kraju 66 miliona dolara) koji je postigao mali uspjeh i koji i dalje ima nisku vrijednost za svoju veličinu. Neki muzejski aktivisti vide ovaj način korištenja muzeja kao duboko pogrešan model za takve institucije. Steven Conn, jedan od takvih zagovornika muzeja, vjeruje da "tražiti od muzeja da riješe naše političke i ekonomske probleme znači namjestiti ih za neizbježan neuspjeh, a nas (posjetioce) na neizbježno razočaranje."

 Finansiranje 

Muzeji širom svijeta se suočavaju sa nedostatkom sredstava. Finansiranje muzeja dolazi iz četiri glavne kategorije, a od 2009. godine raspored za Sjedinjene Države je sljedeći: državna podrška (na svim nivoima) 24,4%, privatna (dobrotvorna) 36,5%,  prihod 27,6% i prihod od ulaganja 11,5 %.Bell, Ford W. "How Are Museums Supported Nationally in the U.S.?"  Embassy of the United States of America, 2012.. Accessed 26 March 2017. Državno finansiranje iz Nacionalne zadužbine za umjetnost, najvećeg finansijera muzeja u Sjedinjenim Državama, smanjeno je za 19,586 miliona između 2011. i 2015., prilagođeno inflaciji."National Endowment for the Arts 2011 Annual Report."  National Endowment for the Arts, 2012. Accessed 26 February 2017."National Endowment for the Arts 2015 Annual Report."  National Endowment for the Arts, 2016.. Accessed 26 February 2017. Prosječna potrošnja po posjetiocu u muzeju umjetnosti u 2016. iznosila je 8 dolara između ulaznica, trgovine i restorana, gdje je prosječni trošak po posjetiocu bio 55 dolara.Association of Art Museum Directors (AAMD) , "Art Museums by the Numbers 2016." AAMD.org,. Accessed 26 February 2017.  Korporacije, koje spadaju u kategoriju privatnih donacija, mogu biti dobar izvor finansiranja da se nadoknadi jaz u finansiranju. Iznos koji korporacije trenutno daju muzejima čini samo 5% ukupnog finansiranja.Stubbs, Ryan and Henry Clapp. "Public Funding for the Arts: 2015 Update."  Grantmakers in the Arts, GIA Reader, vol. 26, no. 3, Fall 2015.. Accessed 26 February 2017. Međutim, planirano je da se korporativno davanje umjetnosti poveća za 3,3% u 2017.

 Dizajn izložbe 

Većina srednjih i velikih muzeja zapošljava osoblje za dizajn izložbi za projekte grafičkog i ekološkog dizajna. Pored tradicionalnih 2-D i 3-D dizajnera i arhitekata, ovi odjeli mogu uključivati ​​audio-vizuelne stručnjake, softverske dizajnere, stručnjake za istraživanje publike, stručnjake za evaluaciju, pisce, urednike i pripremače ili rukovaoce umjetnošću. Ovi stručnjaci također mogu biti zaduženi za nadzor usluga dizajna ugovora ili proizvodnje. Proces dizajna izložbe se temelji na planu interpretacije izložbe, određujući najefikasnije, najzanimljivije i najprikladnije metode komuniciranja poruke ili pričanja priče. Proces će često odražavati arhitektonski proces ili raspored, krećući se od idejnog plana, preko šematskog dizajna, razvoja dizajna, ugovorne dokumentacije, izrade i instalacije. Muzeji svih veličina također mogu ugovoriti spoljne usluge preduzeća za proizvodnju izložbi.

Neki muzejski stručnjaci su počeli da se pitaju da li muzejima uopšte trebaju artefakti. Historičar Steven Conn provokativno postavlja ovo pitanje, sugerišući da sada ima manje predmeta u svim muzejima, jer ih je progresivno zamijenila interaktivna tehnologija. Kako je obrazovni program rastao u muzejima, masovne zbirke predmeta su izgubile na važnosti. Ovo nije nužno negativan razvoj događaja; Dorothy Canfield Fisher je primijetila da je smanjenje broja predmeta potaknulo muzeje da izrastu iz institucija koje su bezumjetno prikazivale svoje brojne artefakte (u stilu ranih ormarića radoznalosti) da umjesto toga "razriješe" predmete predstavljene "za opći pogled na bilo koji predmet ili tačku, a ostatak sklone u arhive-ostave, gdje bi ih mogli konsultovati studenti, jedini ljudi koji su zaista trebali da ih vide." Ovaj fenomen nestajanja predmeta posebno je prisutan u naučnim muzejima poput Muzeja nauke i industrije u Chicagou, koji imaju veliku posjećenost djece školskog uzrasta koja mogu imati više koristi od praktične interaktivne tehnologije nego čitanja etikete pored artefakta.

 Vrste muzeja 

Ne postoji definitivni standard za određene vrste muzeja. Uz to, muzejski pejzaž postao je toliko raznolik da možda nije dovoljno koristiti tradicionalne kategorije da bi se u potpunosti shvatila ogromna raznolikost koja postoji u cijelom svijetu. Međutim, može biti korisno kategorizirati muzeje na različite načine pod više perspektiva. Muzeji mogu varirati ovisno o veličini, od velikih do vrlo malih institucija koje se fokusiraju na određene teme, kao što su određena lokacija, značajna osoba ili određeni vremenski period. Muzeji se također mogu zasnivati na glavnom izvoru finansiranja: centralna ili savezna vlada, pokrajine, regioni, univerziteti; gradovi i zajednice; ostalo subvencionisano; nesubvencionisane i privatne.

Ponekad može biti korisno napraviti razliku između dijahronijskih muzeja koji tumače način na koji se njegov predmet razvijao i evoluirao kroz vrijeme (npr. Lower East Side Tenement Museum i Diachronic Museum of Larissa) i sinhronijskih muzeja koji tumače način na koji je njegov predmet postojao u nekom trenutku. određeno vreme (npr. Kuća Ane Frank). Prema profesoru Univerziteta Floride Eric Kilgermanu, "Dok je muzej u kojem se određeni narativ odvija unutar njegovih sala dijahroničan, oni muzeji koji svoj prostor ograničavaju na jedno iskustvo nazivaju se sinhronijskim."Kilgerman, Eric. Sites of the Uncanny: Paul Celan, Specularity and the Visual Arts , p. 255 (2007).

U svojoj knjizi "Civilizing the Museum", autorica Elaine Heumann Gurian predlaže da postoji pet kategorija muzeja zasnovanih na namjeri, a ne sadržaju: fokusirani na objekte, narativni, fokusirani  na klijenta, fokusirani na zajednicu i nacionalni.

Muzeji se također mogu kategorizirati u glavne grupe prema vrsti zbirki koje prikazuju, uključujući: likovnu umjetnost, primijenjenu umjetnost, zanatstvo, arheologiju, antropologiju i etnologiju, biografiju, historiju, kulturnu historiju, nauku, tehnologiju, dječije muzeje, prirodnu historiju, botaničke i zoološke bašte. Unutar ovih kategorija, mnogi muzeji se dodatno specijaliziraju, npr. muzeji moderne umjetnosti, narodne umjetnosti, lokalne historije, vojne historije, historije vazduhoplovstva, filatelije, poljoprivrede ili geologije. Veličina muzejske zbirke obično određuje veličinu muzeja, dok njena zbirka odražava vrstu muzeja kakav je. Mnogi muzeji obično prikazuju "stalnu zbirku" važnih odabranih predmeta u svojoj oblasti specijalizacije, a mogu povremeno prikazivati "posebne kolekcije" na privremenoj osnovi.

 Trenutni izazovi 
 Dekolonizacija 

Globalni pokret za dekolonizaciju muzeja uzima zamah od kasnog 20. stoljeća. Zagovornici ovog pokreta tvrde da su "muzeji kutije stvari" i da ne predstavljaju potpune priče; umjesto toga prikazuju pristrasne narative zasnovane na ideologijama, u kojima se određene priče namjerno zanemaruju.  Na ovaj način ljudi ohrabruju druge da razmotre ovu nedostajuću perspektivu, kada gledaju muzejske zbirke, kao svaki predmet koji se gleda u takvim sredinama, kao i svaki predmet koji se gleda u takvim okruženjima. je postavljen od strane pojedinca da predstavlja određeno gledište, bilo historijsko ili kulturno.

Izvještaj iz 2018. o restituciji afričkog kulturnog naslijeđaFelwine Sarr, Bénédicte Savoy: "Rapport sur la restitution du patrimoine culturel africain. Vers une nouvelle éthique relationnelle". Paris 2018; "The Restitution of African Cultural Heritage. Toward a New Relational Ethics" (Download French original and English version, pdf, http://restitutionreport2018.com/  je istaknut primjer u vezi s dekolonizacijom muzeja i drugih zbirki u Francuskoj i tvrdnjama afričkih zemalja da vrate artefakte koji su ilegalno oduzeti iz njihovih izvornih kulturnih sredina.

Od 1868, nekoliko monolitnih ljudskih figura poznatih kao Moai uklonjeno je sa Uskršnjeg ostrva i izloženo u velikim zapadnim muzejima kao što su Nacionalni muzej prirodne historije, Britanski muzej, Louvre i Kraljevski muzeji umjetnosti i historije. Stanovnici Uskršnjeg ostrva postavili su više zahtjeva za povratak Moaija. Rapa Nui ih doživljavaju kao pretke i porodicu ili kao dušu i imaju duboku kulturnu vrijednost za svoj narod. Drugi primjeri uključuju Gweagal Shield, za koji se smatra da je veoma značajan štit preuzet iz zaliva Botany u aprilu 1770. ili partenonske mermerne skulpture, koje je Lord Elgin preuzeo iz Grčke 1805. Uzastopne grčke vlade su bezuspješno podnosile zahtjeve za povratak partenonskih mermera. Još jedan primjer među mnogim drugim je takozvana Montezumina kapa za glavu u Etnološkom muzeju u Beču, koja je izvor spora između Austrije i Meksika.

Laura Van Broekhoven, direktorica Muzeja Pitt Rivers u Oxfordu, Ujedinjeno Kraljevstvo, izjavila je 2020. da bi "etnografski muzeji trebali ispraviti svoju kolonijalnost. Oni bi trebali biti pluriverzum koji pokazuje bogatu raznolikost načina postojanja i znanja, a ne centrirajući bjelinu kao jedini način postojanja. Muzeji treba da omoguće svima da se bolje razumiju."

 Najvažniji muzeji i galerije u Evropi 
 Firenca: Pitti i Uffizi
 Milano: Brera
 Venecija: Akademija u Veneciji
 Rim: Vatikanski muzej
 Pariz: Louvre
 London: British Museum i Nacionalna galerija
 Madrid: Prado
 St. Peterburg: Ermitaž
 Moskva: Tretjakovska galerija
 München: Stara i Nova pinakoteka, Njemački muzej
 Dresden: Galerija u Dresdenu
 Beč: Umjetničko-historijski muzej u Beču
 London: Madame Tussauds

 Najvažniji muzeji i galerije u Americi 
 Washington: Nacionalna galerija
 New York: Metropolitan
 Chicago, Institut umjetnosti
 Pittsburgh, Carnegie muzej umjetnosti

 Reference 

 Dodatna literatura 
Aronsson, Peter., and Gabriella Elgenius. National Museums and Nation-Building in Europe 1750-2010 : Mobilization and Legitimacy, Continuity and Change. Milton Park, Abingdon, Oxon: Routledge, 2015.







 Rentzhog, Sten (2007). Open air museums: The history and future of a visionary idea. Stockholm and Östersund: Carlssons Förlag / Jamtli. 
 Simon, Nina K. (2010). The Participatory Museum. Santa Cruz: Museums 2.0
  – also available in English: 


 Vanjski linkovi