Avdo Palić

Avdo Palić (4. april 1958 – 5. septembar 1995?) bio je pukovnik Armije Republike Bosne i Hercegovine i komandant odbrane Žepe tokom cijele opsade duge četrdeset mjeseci u ratu u Bosni i Hercegovini.

Dana 27. jula 1995, Palić je nestao nakon što je otišao na sastanak sa UNPROFOR-om i Vojskom Republike Srpske. Posljednji put je viđen živ u zatvoru u Bijeljini u septembru 1995, nakon čega je njegova sudbina ostala misterija 14 godina.  Dana 5. augusta 2009. objavljeno je da su njegovi posmrtni ostaci pronađeni još u novembru 2001, ali da nisu pozitivno identifikovani DNK-analizom sve do jula 2009.

 Biografija 
Rođen je u mjestu Krivača kod Han-Pijeska. Tokom studija u Sarajevu upoznao je svoju suprugu Esmu iz Žepe. Prije rata je živio u Vlasenici gdje je bio zaposlen kao nastavnik u lokalnoj srednjoj školi, a zatim se preselio u Sarajevo.

 Rat u Bosni i Hercegovini 
Esma je došla u Žepu, svoj rodni grad, 29. marta 1992. kako bi posjetila rodbinu. Njen budući suprug joj se pridružio ubrzo nakon toga, kada je došao u posjetu ocu u Vlasenici. Kada je rat počeo početkom aprila, Vlasenica je pala u ruke srpskih snaga, a Palić je došao u Žepu, gdje je postao komandant lokalne jedinice Teritorijalne odbrane Republike Bosne i Hercegovine, a potom i komandant svih snaga bosanske vlade u tom području (koje će na kraju postati poznate kao 285. laka brdska brigada ARBIH).

Sljedeće tri i po godine branioci Žepe pružaju otpor. Tokom rata Avdo i Esma su se vjenčali. Esma je rodila dvije kćerke, Semru i Nejru.

Dana 4. juna 1992, konvoj od 40 vozila srpskih trupa poslan je s Pala da okupira Žepu. Dok je prolazio kroz kanjon na putu do grada, upao je u zasjedu Palića i njegovih ljudi. Branitelji Žepe nisu bili adekvatno naoružani i opremljeni da zaustave konvoj, pa su također pomjerali kamenje i kotrljali balvane u kanjon u nastojanju da zaustave napad. Četrdeset pet srpskih vojnika je ubijeno, a još 31 je zarobljeno. Svi zarobljeni srpski vojnici su kasnije razmijenjeni za hranu. Nakon tog neuspješnog pokušaja okupacije Žepe, Srbi su je opsjedali naredne tri godine.

Enklava Žepa nalazila se u udaljenom, planinskom i gusto pošumljenom području i bila je potpuno okružena pobunjeničkom vojskom Republike Srpske koja je redovno i neselektivno granatirala enklavu. Žepa je u potpunosti zavisila od vanjskih zaliha hrane i lijekova koje su trebali dostavljati ukrajinski mirovni snaga UNPROFOR-a, ali su srpske snage stalno ometali isporuke. Ipak, branioci Žepe su uspjeli odoljeti uprkos ozbiljnom nedostatku oružja i municije. Gotovo svo njihovo oružje je zarobljeno od neprijatelja ili je prokrijumčareno pješice ili helikopterom iz područja pod kontrolom bosanskohercegovačke vlade.

Dana 6. maja 1993, Vijeće sigurnosti Ujedinjenih nacija usvojilo je Rezoluciju 824. Rezolucijom je šest područja u Bosni i Hercegovini, uključujući Žepu, proglašeno "sigurnim zonama" i proglašeno da "trebaju biti slobodna od oružanih napada i bilo kakvog drugog neprijateljskog čina".

Nakon usvajanja rezolucije, enklava Žepa je demilitarizovana i tamo je stacioniran kontingent vojnika UNPROFOR-a iz Ukrajine. Snage Armije Republike Bosne i Hercegovine predale su većinu svog oružja UNPROFOR-u u zamjenu za garancije UN-a da će zaštititi enklavu u slučaju napada. Međutim, granatiranje, kao i druge ofanzivne akcije protiv Žepe, nastavljene su.

Početkom 1995, Srbi su pojačali vojne operacije protiv istočnobosanskih enklava Srebrenice i Žepe. U martu 1995, predsjednik Republike Srpske, Radovan Karadžić, izdao je direktivu o dugoročnoj strategiji snaga VRS-a u regiji. Direktiva, poznata kao Direktiva 7, precizirala je da srpske snage trebaju "što prije završiti fizičko odvajanje Srebrenice od Žepe, sprječavajući čak i komunikaciju između pojedinaca u dvije enklave. Planiranim i dobro osmišljenim borbenim operacijama stvoriti nepodnošljivu situaciju potpune nesigurnosti bez nade za daljnji opstanak ili život za stanovnike Srebrenice". Između 6. i 11. jula 1995, Srbi su zauzeli enklavu Srebrenica i počinili genocid u Srebrenici, pogubivši hiljade bosanskih ratnih zarobljenika i muških civila. Nakon toga, usmjerili su pogled na Žepu.

Znajući da su njegovi ljudi brojčano nadjačani, naoružani i da im nedostaje municije, pukovnik Palić je nastojao pregovarati o povlačenju i poštedjeti 9.000 ljudi u Žepi sudbine žrtava masakra u Srebrenici. Prvo je otpratio svoju porodicu na sigurno, a zatim se vratio u Žepu kako bi osigurao siguran prolaz za sve ostale.

Nakon što je Vojska Republike Srpske zauzela Žepu, organizovao je spašavanje preostalog civilnog stanovništva kao i većinu vojnika. Organizovane grupe od po 300 ljudi zajedno s vojnicima koji su pratili kolonu uspjeli su preći u Srbiju. Preko 9000 civila uz pomoć ukrajinskih mirovnjaka uspješno je evakuirano u druge dijelove Bosne i Hercegovine koje su bile pod kontrolom Armije Republike Bosne i Hercegovine (ARBiH).

On je do 27. jula 1995. ostao u Žepi kako bi pregovarao o evakuaciji civila iz zaštićene zone u ukrajinskom kampu UNPROFOR-a na Bokšanici kod Žepe gdje su s Palićem, zarobljeni Mehmed Hajrić i Amir Imamović, članovi ratnog Predsjedništva Žepe. Žrtvujući sebe i odugovlačenjem pregovora uspio je kupiti vrijeme i spasiti većinu civilnog stanovništva Žepe. Nakon odlaska zadnjeg autobusa iz Žepe, Palića su pripadnici VRS-a odveli i zarobili.

 Smrt 
Palić je iz Žepe odveden 4. augusta u tajni vojni zatvor u Bijeljini, odakle su ga 5. septembra 1995, po naređenju Glavnog štaba VRS, na razmjenu zarobljenika odveli kapetan Dragomir Pećanac i pripadnik VRS Željko Mijatović. Tačan datum i mjesto smrti nije poznat.

Palićevi posmrtni ostaci ekshumirani su iz masovne grobnice u novembru 2001. u Vragolovima kod Rogatice, pored ostataka još osam žrtava. Ekshumacija je obavljena 3. novembra iste godine. Ekshumirano je devet kompletnih tijela, a dvije lobanje nađene su nekoliko metara van grobnice. U Palićevom slučaju uzorak nije bio "genetski dovoljno dobar", zato je pri prvom podudaranju s uzorcima krvi u ICMP-jevoj bazi pokazana podudarnost s Palićevom sestrom i djecom u svega 22%. Nakon neuspješne DNK analize Palić je ukopan na mezarje u Visokom, pod oznakom NN. Druga analiza DNK obavljena je u augustu 2009. i sa preciznošću od 99,99% dokazuje da je riječ o skeletnim ostacima Avde Palića. Tijela Mehmeda Hajrića, Amira Imamovića i Avde Palića nakon identifikacije ukopana su u haremu Alipašine džamije u Sarajevu.

 Reference 

 Također pogledajte 
 Opsada Žepe
 Opsada Srebrenice

 Vanjski linkovi 
 Intervju s Avdom Palićem iz 1993. (arhiva)
 Izvještaj organizacije Amnesty International o nestanku Avde Palića 

Kategorija:Oficiri Armije Republike Bosne i Hercegovine
Kategorija:Biografije, Han-Pijesak
Kategorija:Rođeni 1958.
Kategorija:Umrli 1995.
Kategorija:Oficiri Jugoslavenske narodne armije