Émile Verhaeren

Émile Verhaeren (Saint-Amand les Puers, 21. maj 1855. - Rouen, 27. novembar 1916.), belgijski pjesnik francuskog izraza

Émile Verhaeren jedan je od najvećih belgijskih pjesnika. Bio je učenik isusovačkog koledža u Gandu, student u Louvainu te odvjetnički pripravnik u Bruxellesu. Jedan je od osnivača časopisa Jeune Belgique. Već u prvim, naturalistički obojenim pjesmama otkriva temperament neobuzdane žestine i divlju snagu izraza.

Od 1887. do 1891. proživljava tešku duševnu krizu, a zbirke iz tog razdoblja ("Večeri", "Paraz", "Crne buktinje") preplavljene su samoubilačkim očajem i nazivane su "trilogijom neurastenije". Od svojih unutrašnjih tegoba pokušava pobjeći putujući Španijom i Engleskom. Susret s Martom Massin pomogao mu je da ponovno zavoli život i postaje bard energije, rada i radnog čovječanstva. Inspirira se panoramama velikih industrijskih gradova od željeza i čelika, slavi naučni progres i čovjeka budućnosti. Svijetlim raspoloženjem prožeta je i njegova ljubavna trilogija, posvećena Marti. U ratu objavljuje patriotska djela "Okrvavljena Belgija" i "Ranjeni gradovi Belgije". Uz liriku pisao je i drame, pripovijetke te knjigu umjetničkih kritika i dojmova. Poginuo je nesretnim slučajem pod kotačima voza.

 Djela 

 "Likovi života" 
 "Mnogostruki sjaj" 
 "Olujne snage" 
 "Praskozorja" 
 "Filip II." 
 "Impressions"

Kategorija:Belgijski pisci
Kategorija:Biografije, Sint-Amands
Kategorija:Rođeni 1855.
Kategorija:Umrli 1916.