Toma Akvinski

Toma Akvinski (oko 1225.-1274.), bio je italijanskiConway, John Placid (1911). Saint Thomas Aquinas. LondonVaughan, Roger Bede (1871). The Life and Labours of St. Thomas of Aquin. Vol. I. London. dominikanski fratar i svećenik, jedan od najpoznatijih filozofa kršćanske skolastike (srednjovjekovna filozofija), u tradiciji poznat kao Doctor Angelicus, Doctor Communis i Doctor UniversalisVidi Pius XI, Studiorum Ducem 11 (29 June 1923), AAS, XV ("non-modo Angelicum, sed etiam Communem seu Universalem Ecclesiae Doctorem"). The title Doctor Communis dates to the fourteenth century; the title Doctor Angelicus dates to the fifteenth century, see Walz, Xenia Thomistica, III, p. 164 n. 4. Tolomeo da Lucca writes in Historia Ecclesiastica (1317): "This man is supreme among modern teachers of philosophy and theology, and indeed in every subject. And such is the common view and opinion, so that nowadays in the University of Paris they call him the Doctor Communis because of the outstanding clarity of his teaching." Historia Eccles. xxiii, c. 9.. Ime Akvinski identifikuje njegovo porijeklo u okrugu Aquino u današnjem Laciju, Italija. Između ostalog, bio je istaknuti zagovornik prirodne teologije i otac škole mišljenja (koja je obuhvatala i teologiju i filozofiju) poznate kao tomizam. On je tvrdio da je Bog izvor i svjetlosti prirodnog razuma i svjetla vjere. Opisan je kao "najuticajniji mislilac srednjovekovnog perioda"Wippel, John F. (1995) 2nd ed., "Aquinas, Saint Thomas," The Cambridge Dictionary of Philosophy, Cambridge University Press. str. 36. i "najveći od srednjovekovnih filozofa-teologa".Broadie, Alexander (1999).  "Aquinas, St Thomas," The Oxford Companion to Philosophy, Oxford University Press, str. 43. Njegov uticaj na zapadnjačku misao je značajan, a veliki deo moderne filozofije potiče iz njegovih ideja, posebno u oblastima etike, prirodnog prava, metafizike i političke teorije.

Za razliku od mnogih struja u Katoličkoj crkvi tog vremena, Toma je prihvatio nekoliko ideja koje je iznio Aristotel—koga je nazvao "Filozofom"—i pokušao je sintetizirati aristotelovsku filozofiju s principima kršćanstva.

Njegova dva glavna djela su: Sporna pitanja o istini (1256–1259), "Protiv zabluda nevjernika" (Summa contra Gentiles), i nedovršena, ali veoma uticajna "Summa Theologiae" (1265–1274), koja je priznata kao vrhunsko dostignuće srednjovjekovne sistematske teologije. Njegovi komentari na Sveto pismo i na Aristotela također čine važan dio njegovog djela. Toma se ističe po svojim euharistijskim pjesmama, koje čine dio crkvene liturgije. Katolička crkva poštuje Tomu Akvinskog kao sveca i smatra ga uzornim učiteljem za one koji studiraju za svećenike. U moderno doba, prema papinskim direktivama, proučavanje njegovih djela dugo se koristilo kao jezgro potrebnog programa studija za one koji traže zaređenje za svećenike ili đakone i za druge studente svetih disciplina. (filozofija, katolička teologija, crkvena historija, liturgija i kanonsko pravo).Code of Canon Law, Can. 252, §3 

Kao doktor Crkve, Toma Akvinski se smatra jednim od najvećih teologa i filozofa Katoličke crkve. Papa Benedikt XV je izjavio: „Ovaj (Dominikanski) Red... dobio je novi sjaj kada je Crkva proglasila Tomino učenje svojim i tog doktora, počašćenog posebnim pohvalama Papa, gospodara i pokrovitelja katoličkih škola."Benedict XV Encyclical Fausto appetente die  29 June 1921, AAS 13 (1921), 332; Pius XI Encyclical Studiorum Ducem §11, 29 June 1923, AAS 15 (1923), cf. AAS 17 (1925) 574; Paul VI, 7 March 1964 AAS 56 (1964), 302 (Bouscaren, vol. VI, str. 786–88).

Toma Akvinski je u svom cjelokupnom opusu nastojao da protivrječnosti krščanske dogmatike prevlada na taj nači da stvori koherentne religijske dogme. On se u izgradnji krščanske logike oslanja na Aristotelov Organon, a prihvata i Platonovu filozofiju o dominirajućoj ideji nad materijom. Kao teolog polazi od dvije temeljne krščanske dogme: praroditeljskom grijehu i vječnom ispaštanju. Kao rezultat toga temelj njegove teološko filozofske antropologije je spas i put prema spasenju. Također, zastupa kolektivitet, dominaciju nad ljudskim rodom, a ne individualni život pojedinca.

Akvinski se bori protiv neoplatonskih tvrdnji o svijetu koje su potekle od Augustina i Ibn Sine, koji svode čovječanstvo na posmatrače svijeta u kojem je sve propisano i gdje je sve izraz Božije volje. Akvinski se zalaže za Aristotelove tvrdnje da je čovjek glavni autor svojih djela. Njegova sinteza aristotelovog učenja i krišćanskog učenja postati će glavna okosnica filozofije katoličke crkve.
 Gnoseologija 

U svojoj gnoseologiji (teoriji spoznaje), Toma Akvinski se zalaže za Aristotelove tvrdnje da saznanje podrazumijeva izvjesnu sličnost između onoga koji saznaje i onoga što se saznaje, iz čega slijedi da saznanje počinje čulnom percepcijom.

 Socijalna misao 

Toma Akvinski u potpunosti je valorizirao grčku filozofiju, posebno Aristotelovu logiku, teoriju Platona i Plotina o općem dobru i nepokretnom pokretaču, te je prilagodio kršćanskom učenju. Njegova stajališta dala su poseban doprinos u profiliranju kršćanskih dogmi koje je stvorio u 13. vijeku. U epohi zrelog feudalizma njegovo učenje će postati oficijelnim učenjem Katoličke crkve 1870 godine.

Također je razvio, kada je riječ o državi, teoriju suvereniteta, gdje narod dobrovoljno prenosi određene ovlasti na suverenog kralja, monarha. Ovu njegovu teoriju narodnog suvereniteta, preuzet će neki teolozi, franjevci i protestanti i razviti je u politički sistem, u jedan koherentan teoretijsko-politički sistem. Mada se zalagao za teoriju narodnog suvereniteta u borbi između rimskog papinstva i svjetovnih vladara, Toma je stajao na strani papinstva, teokratskog apsolutizma.

Za razliku od Aurelije Augustina , on društvo posmatra kao statičan, zatvoren sistem ponavljanja jednog te istog. Ako je na djelu društvo kao zatvoren sistem, nepromjenjiv, ono nema određenu perspektivu, te je njegova vizija svijeta romantičarsko-pesimistički obojena.

Analogno Aristotelu on čovjeka posmatra kao društveno biće, on je kauzalno i nužno po svojoj prirodi vezan za društvo, a njegova društvenost se ispoljava kroz sferu jezika, kulture, običaja i tradicije. Analogno Aristotelu, prema njemu fundament, zadaća države je da proizvodi vrline, iz ove temeljne zadaće proizlaze sve druge funkcije države.
mini|Super Physicam Aristotelis, 1595.
Ovozemaljska država nije ništa drugo nego priprema pojedinaca, kršćana za onozemaljsku državu. Država je, dakle, sredstvo za realizaciju neke više svrhe, a to jest put spasenja.

Iz ovog se da izvući zaključak, da Toma Akvinski daje primat i vladavinu crkve nad državom. Ustvari kod njega, pošto je sve do renesanse, religija totalno vladala cjelokupnim svijetom socijalnog života, se država i religija izražavaju kao druga strana ili oblik same države. Država nije ništa drugo, nego samo jedna od teoloških formi religije. Tako država ima prevashodno religijsko, teološko određenje i svrhu.

 Bibliografija 
 Toma Akvinski, Izabrano djelo, izabrao i preveo Tomo Vereš, drugo znatno prošireno i dotjerano izdanje priredio Anto Gavrić, Zagreb: [www.globus.hr Nakladni zavod Globus], 2005, 839 str.
 Anto Gavrić (ur.), Ljubav prema istini. Zbornik u čast Tome Vereša O.P., Zagreb, 2000
 Ivan Koprek, Toma Akvinski o prijateljstvu  (Ivan Koprek, Kao dio mene. Etika - prijateljstvo - krepost, Zagreb: Hrvatsko filozofsko društvo, 1995 (Biblioteka Filozofska istraživanja; knj. 66), str. 87-97.)
 Tomo Vereš, Toma Akvinski i Jacques Maritain o demokraciji, Obnovljeni život 56 (2001) 1, str. 7-21.
 Tomo Vereš, Toma Akvinski: De ente et essentia, Obnovljeni život 53 (1998) 2, 131-140.
 Tomo Vereš, Iskonski mislilac, Zagreb, 1978.
 Zbornik Tome Akvinskog, Zagreb 1974.

 Također pogledajte 
 Filozofija
 Srednjovjekovna filozofija

 Reference 

 Vanjski linkovi 

 Studij Tome Akvinskog
 Summa contra Gentiles
 Summa Theologica
 Principi prirode 
 O bitku i postojanju  (De Ente et Essentia)
 Catena Aurea (dio)
 Corpus Thomisticum
 Članak iz katoličke enciklopedije
 Biografija
 Akvinski o vanjzemaljskom životu 
 Toma Akvinski  Izabrane molitve i pjesme

Kategorija:Rođeni 1225.
Kategorija:Umrli 1274.
Kategorija:Crkveni naučitelji
Kategorija:Dominikanci
Kategorija:Empiričari
Kategorija:Italijanski filozofi
Kategorija:Svetitelji
Kategorija:Biografije, Roccasecca