Igra

Igra je strukturirani oblik aktivnosti, koji se obično izvodi radi zabave, a ponekad se koristi kao obrazovno sredstvo. Mnoge igre se također smatraju radom (kao što su profesionalni igrači gledačkih sportova ili igara) ili umjetnošću (kao što su slagalice ili igre koje uključuju umjetnički raspored kao što su mahjong, pasijans ili neke video igre).

Igre se ponekad igraju isključivo radi uživanja, ponekad i zbog postignuća ili nagrade. Mogu se igrati samostalno, u timovima ili online; od amatera ili od profesionalaca. Igrači mogu imati publiku neigrača, na primjer kada se ljudi zabavljaju gledanjem šahovskog prvenstva. S druge strane, igrači u igri mogu činiti svoju publiku dok dolaze na red da igraju. Često za djecu koja igraju igru odlučivanje ko je dio njihove publike, a tko igrač je dio zabave. Igračka i igra nisu isto. Igračke općenito omogućavaju neograničenu igru, dok igre dolaze s postojećim pravilima.

Ključne komponente igara su ciljevi, pravila, izazov i interakcija [potrebna višeznačna odrednica]. Igre općenito uključuju mentalnu ili fizičku stimulaciju, a često i jedno i drugo. Mnoge igre pomažu u razvoju praktičnih vještina, služe kao oblik vježbe ili na drugi način imaju obrazovnu, simulacijsku ili psihološku ulogu.

mini|desno|200px|Povlačenje konopca je česta igra zbog jednostavne organizacije, i koja zahtijeva malo opreme.

Potvrđeno postojanje igara još 2600. godine p. n. e. igre su univerzalni dio ljudskog iskustva i prisutne u svim kulturama. Kraljevska igra Ur, Senet i Mancala su neke od najstarijih poznatih igara.

Mnoge načine zabavljanja nazivamo igrama. Igra se, najopćenitije, razlikuje od manualnog ili intelektualnog plaćenog rada, iako se te dvije aktivnosti u nekim aspektima prepliću. Dobar primjer za izrečenu tvrdnju je sport, koji po svim značajkama spada u kategoriju igara, međutim u profesionalnim okvirima poprima karakteristike koje se obično vežu za tradicionalno shvaćanje rada.

Neke od najpoznatijih igara na ploči su šah i tavla, kao i moderniji Monopoly, Risk i Scrabble.

 Definicije 

 Ludwig Wittgenstein 
Ludwig Wittgenstein je vjerovatno bio prvi akademski filozof koji se bavio definicijom riječi igra. U svojim Filozofskim istraživanjima, Vitgenštajn je tvrdio da elementi igara, kao što su igranje, pravila i takmičenje, ne uspjevaju da adekvatno definišu šta su igre. Iz ovoga je Wittgenstein zaključio da ljudi primjenjuju pojam igre na niz različitih ljudskih aktivnosti koje se međusobno povezuju samo s onim što bi se moglo nazvati porodičnim sličnostima. Kao što pokazuju sljedeće definicije igara, ovaj zaključak nije bio konačan i danas mnogi filozofi, poput Thomasa Hurka, misle da je Wittgenstein pogriješio i da je definicija Bernarda Suitsa dobar odgovor na problem.

 Vrste igara 
 Sportske igre 
Sportske igre - Mnogi sportovi zahtijevaju posebnu opremu i namjenska igrališta, što dovodi do uključivanja zajednice mnogo veće od grupe igrača. Grad ili mjesto može izdvojiti takva sredstva za organizaciju sportskih liga. Popularni sportovi mogu imati gledaoce koji se zabavljaju samo gledanjem utakmica. Zajednica će se često pridružiti lokalnom sportskom timu koji je predstavlja (čak i ako se tim ili većina njegovih igrača tek nedavno doselila); često se svrstavaju protiv svojih protivnika ili imaju tradicionalno rivalstvo. Igre na travi su igre na otvorenom koje se mogu igrati na travnjaku; površina pokošene trave (ili naizmjenično, na nabijenom tlu) uglavnom manja od sportskog terena (terena). Varijacije mnogih igara koje se tradicionalno igraju na sportskom terenu reklamiraju se kao "igre na travnjaku" za kućnu upotrebu u prednjem ili stražnjem dvorištu. Uobičajene igre na travnjaku uključuju potkovice, sholf, kroket, boćanje i zdjele za travnjak.

 Stolne igre 
Stolne igre su igre u kojoj su elementi igre ograničeni na malo područje i zahtijevaju malo fizičkog napora, obično jednostavno postavljanje, podizanje i pomicanje dijelova igre. Većina ovih igara se igra za stolom oko kojeg sjede igrači i na kojem se nalaze elementi igre. Međutim, mnoge igre koje spadaju u ovu kategoriju, posebno igre za zabave, su slobodnije u svojoj igri i mogu uključivati fizičku aktivnost kao što je mimika. Ipak, ove igre ne zahtijevaju veliko područje za igranje, veliku količinu snage ili izdržljivosti, ili specijaliziranu opremu osim one u kutiji.

 Igre spretnosti i koordinacije 
Ova klasa igara uključuje bilo koju igru u kojoj se uključeni element vještine odnosi na ručnu spretnost ili koordinaciju oko-ruka, ali isključuje klasu video igara (vidi dolje). Igre kao što su fudbal na papiru i jenga zahtijevaju samo vrlo prenosivu ili improvizovanu opremu i mogu se igrati na bilo kojoj ravnoj površini, dok drugi primjeri, kao što su fliper, bilijar, zračni hokej, stolni fudbal i stolni hokej zahtijevaju specijalizovane stolove ili druge samostalne module na kojima se igra igra. Pojava sistema kućnih video igara uveliko je zamijenila neke od njih, kao što je stolni hokej, međutim zračni hokej, bilijar, fliper i stolni fudbal i dalje su popularna oprema u privatnim i javnim igraonicama. Ove i druge igre, pošto zahtijevaju reflekse i koordinaciju, generalno lošije izvode osobe u alkoholisanom stanju, ali je malo verovatno da će zbog toga dovesti do povrede; kao takve, igre su popularne kao igre opijanja. Osim toga, namjenske igre za piće kao što su četvrtine i beer pong također uključuju fizičku koordinaciju i popularne su iz sličnih razloga.

 Igre na ploči 
Igre na ploči koriste ploču kao središnji alat na kojoj se prate status igrača, resursi i napredak pomoću fizičkih tokena. Mnogi također uključuju kockice ili karte. Većina igara koje simuliraju rat su društvene igre (iako je veliki broj video igara stvoren za simulaciju strateške borbe), a ploča može biti mapa po kojoj se kreću žetoni igrača. Gotovo sve društvene igre uključuju "pokretnu" igru; jedan igrač razmišlja i onda napravi potez, zatim sljedeći igrač čini isto, a igrač može djelovati samo na svom redu. Ovo je u suprotnosti sa igrom u "realnom vremenu" kao što se nalazi u nekim kartaškim igrama, većini sportova i većini video igrica.

Neke igre, kao što su šah i go, potpuno su determinističke, oslanjajući se samo na element strategije za svoj interes. Takve igre se obično opisuju kao "savršene informacije"; jedina nepoznata je tačan misaoni proces nečijeg protivnika, a ne ishod bilo kojeg nepoznatog događaja svojstvenog igri (kao što je izvlačenje karte ili bacanje kocka). Dječije igre, s druge strane, imaju tendenciju da se zasnivaju na sreći, s igrama kao što su Candy Land i Chutes and Ladders gotovo da se ne donose odluke. Prema nekim definicijama, kao što je ona Grega Costikyana, to nisu igre jer ne postoje odluke koje utiču na ishod. Mnoge druge igre koje uključuju visok stepen sreće ne dozvoljavaju direktne napade između protivnika; slučajni događaj jednostavno određuje dobitak ili gubitak u poziciji trenutnog igrača u igri, što je nezavisno od bilo kog drugog igrača; "igra" je onda zapravo "trka" po definicijama kao što je Krofordova.

Većina drugih društvenih igara kombinuju faktore strategije i sreće; igra tavla zahtijeva od igrača da odluče koji je najbolji strateški potez na osnovu bacanja dvije kocke. Trivia igre imaju veliku dozu slučajnosti na osnovu pitanja koja osoba dobije. Društvene igre u njemačkom stilu su značajne po tome što često imaju manje faktora sreće od mnogih društvenih igara.

 Igra s kartama 

Igre s kartama koriste špil karata kao središnji alat. Ove karte mogu biti standardni anglo-američki špil (52 karte) karata za igranje (kao što su bridž, poker, remi, itd.), regionalni špil koji koristi 32, 36 ili 40 karata, tarot špil od 78 karata (koji se u Europi koristi za igranje raznih igara za trik, zajednički poznatih kao igre Tarot, Tarock ili Tarocchi), ili špil specifičan za pojedinačnu igru (kao što je set ili 1000 praznih bijelih karata). Uno i Rook su primjeri igara koje su se prvobitno igrale sa standardnim špilom i od tada su komercijalizirane s prilagođenim špilom. Neke kolekcionarske kartaške igre kao što je Magic: The Gathering se igraju s malim izborom karata koje su prikupljene ili kupljene pojedinačno iz velikih dostupnih kompleta.

Neke društvene igre uključuju špil karata kao element igranja, obično za randomizaciju ili praćenje napretka igre. Suprotno tome, neke kartaške igre kao što je Cribbage koriste ploču s pokretnim igračima, obično za vođenje rezultata. Razlika između ova dva žanra u takvim slučajevima zavisi od toga koji je element igre najvažniji u njenoj igri; Društvena igra koja koristi karte za nasumične akcije obično može koristiti neki drugi metod randomizacije, dok se Cribbage može jednako lako postići na papiru. Ovi elementi kako se koriste su jednostavno tradicionalne i najlakše metode za postizanje svoje svrhe.

Igre s kockicama
Igre s kockicama koriste određeni broj kockica kao središnji element. Društvene igre često koriste kockice kao element randomizacije, pa stoga svako bacanje kocke ima dubok uticaj na ishod igre, međutim igre kockicama se razlikuju po tome što kocke ne određuju uspjeh ili neuspjeh nekog drugog elementa igre, već su centralni indikator položaja osobe u igri. Popularne igre s kockicama uključuju jamb, farkle, bunco. Kako su kockice, po svojoj prirodi, dizajnirane da proizvode naizgled nasumične brojeve, ove igre obično uključuju visok stepen sreće, koji igrač može donekle usmjeriti kroz više strateških elemenata igre i kroz načela teorije vjerovatnoće. Stoga su takve igre popularne kao igre kockanja; igra Craps je možda najpoznatiji primjer.

Domino i igre s pločicama
Domino igre su u mnogo čemu slične kartaškim igrama, ali generički uređaj je umjesto toga skup pločica zvanih domine, od kojih tradicionalno svaka ima dva kraja, svaki s određenim brojem tačaka ili "pipsa", i svaka kombinacija od dvije moguće krajnje vrijednosti kako se pojavljuju na pločici su jedinstvene u skupu. Igre koje se igraju s dominama uglavnom se fokusiraju na igranje domine iz igračeve ruke na odgovarajući kraj druge domine, a ukupni cilj bi mogao biti da se uvijek može igrati, da se sve otvorene krajnje tačke zbroje u datom broju ili višestruko, ili jednostavno igrati sve domine iz svoje ruke na ploču. Setovi se razlikuju po broju mogućih tačaka na jednom kraju, a time i po broju kombinacija i komada; historijski najčešći set je 2x6, iako su u novije vrijeme uvedeni "prošireni" setovi kao što je 2x9 kako bi se povećao broj dostupnih domina, što omogućava veće partije i više igrača u igri. Muggins, Mexican Train i Chicken Foot su vrlo popularne domino igre. Texas 42 je domino igra koja je po svojoj igri sličnija kartaškoj igri.

Varijacije tradicionalnih domina su brojne: triomino su slične u teoriji, ali su trokutaste i stoga imaju tri vrijednosti po pločici. Slično, igra poznata kao Quad-Ominos koristi četverostrane pločice.

Neke druge igre koriste pločice umjesto karata; Rummikub je varijanta porodice karata Rammy koja koristi pločice numerisane u rastućem rangu između četiri boje, vrlo slične po sastavu na "paket" od 2 špila anglo-američkih karata. Mahjong je još jedna igra vrlo slična remiju koja koristi set pločica s vrijednostima sličnim kartama.

Na kraju, neke igre koriste grafičke pločice za formiranje rasporeda ploče na kojoj se igraju drugi elementi igre. Naseljenici Katana i Karkasona su primeri. U svakoj je "ploča" sastavljena od niza pločica; u Naseljenici Katana početni raspored je nasumičan, ali statičan, dok se u Karkasonu igra "gradnjom" ploče pločicu po pločicu. Hive, apstraktna strateška igra koja koristi pločice kao pokretne figure, ima mehaničke i strateške elemente slične šahu, iako nema ploču; sami dijelovi formiraju raspored i mogu se kretati unutar njega.

Igre olovke i papira
Igre s olovkom i papirom zahtijevaju malo ili nimalo specijalizirane opreme osim materijala za pisanje, iako su neke takve igre komercijalizirane kao društvene igre (scrabble, na primjer, zasnovan je na ideji križaljke i iks-oks, kompleti sa rešetkom u kutijama su dostupni komercijalno). Ove igre se uveliko razlikuju, od igara koje se usredotočuju na dizajn koji se crta kao što je pictionary i igre "spoji tačkice" kao što su klice, do igara sa slovima i riječima kao što su boggle i scattergories, do pasijansa i logičkih slagalica kao što su sudoku i križaljka zagonetke.

Igre pogađanja
Igra pogađanja ima u svojoj srži informaciju koju jedan igrač zna, a cilj je natjerati druge da pogode tu informaciju bez da je zapravo otkriju u tekstu ili izgovorenoj riječi. Charades je vjerojatno najpoznatija igra ovog tipa i iznjedrila je brojne komercijalne varijante koje uključuju različita pravila o vrsti komunikacije koja se daje, kao što su Catch Phrase, Taboo, Pictionaryi slično. Žanr također uključuje mnoge igre kao što su pobjeda, poraz ili neriješeno, lozinka i sl..

 Videoigra 

Videoigre su računarski ili mikroprocesorski kontrolisane igre. Računari mogu kreirati virtuelne prostore za širok spektar tipova igara. Neke videoigre simuliraju konvencionalne igre poput karata ili kockica, dok druge mogu simulirati okolinu koja je utemeljena u stvarnosti ili fantastičnog dizajna, svaka sa svojim vlastitim skupom pravila ili ciljeva.

Računarska ili videoigra koristi jedan ili više ulaznih uređaja, tipično kombinaciju dugmadi/džojstika (u arkadnim igrama); tastatura, miš ili kuglica; ili kontroler ili alat osjetljiv na pokret (igre za konzole). Više ezoteričnih uređaja kao što su kontroleri vesla se također koriste za igru.

Postoje mnogi žanrovi video igara; prva komercijalna video igra, Pong, bila je jednostavna simulacija stonog tenisa. Kako se procesorska snaga povećavala, razvijeni su novi žanrovi poput avanturističkih i akcionih igara koje su uključivale igrača koji vodi lik iz perspektive trećeg lica kroz niz prepreka. Ovaj element "u stvarnom vremenu" ne može se lako reproducirati u igri na ploči, koja je općenito ograničena na "pokretnu" strategiju; ova prednost omogućava video igricama da realnije simuliraju situacije kao što je borba. Osim toga, igranje video igre ne zahtijeva istu fizičku vještinu, snagu ili opasnost kao predstavljanje igre u stvarnom svijetu, a može pružiti ili vrlo realističnu, pretjeranu ili nemoguću fiziku, dopuštajući elemente fantastične prirode, igre uključujući fizičko nasilje ili simulacije sporta. Konačno, računar može, s različitim stepenom uspjeha, simulirati jednog ili više ljudskih protivnika u tradicionalnim stolnim igrama kao što je šah, što dovodi do simulacija takvih igara koje može igrati jedan igrač.

U otvorenijim video igrama, kao što su sandbox igre, pruža se koristiti virtuelno okruženje u kojem igrač može biti slobodan da radi šta god želi unutar granica univerzuma određene igre. Ponekad postoji nedostatak ciljeva ili protivnika, što je izazvalo debatu o tome da li ih treba smatrati "igrama" ili "igračkama". (Crawford posebno spominje SimCity Willa Wrighta kao primjer igračke).

 Igre na Internetu 

Online igre su dio igračke kulture od najranijih dana umreženih računara koji dijele vrijeme. Rani komercijalni sistemi, kao što je Platon, bili su barem podjednako poznati po svojim igrama koliko i po strogo obrazovnoj vrijednosti. Godine 1958. Tenis za dvoje je dominirao Danom posjetitelja i skrenuo pažnju na osciloskop u Nacionalnoj laboratoriji u Brookhavenu; tokom 1980-ih, Xerox PARC je bio poznat uglavnom po Maze Waru, koji je nuđen kao praktični demo posjetiocima.

Moderne online igre se igraju putem internetske veze; neki imaju namjenske klijentske programe, dok drugi zahtevaju samo veb pretraživač. Neke jednostavnije igre pretraživača privlače demografske grupe koje se više bave ležernim igrama (posebno stariju publiku) koje inače igraju vrlo malo videoigara.

 RPG 

Igre igranja uloga, često skraćeno kao RPG, vrsta su igre u kojoj učesnici (obično) preuzimaju uloge likova koji glume u izmišljenom okruženju. Originalne igre uloga – ili barem one koje se eksplicitno reklamiraju kao takve – igraju se sa nekoliko učesnika, obično licem u lice, i prate razvoj fikcije olovkom i papirom. Zajedno, igrači mogu sarađivati ​​na priči koja uključuje te likove; kreiraju, razvijaju i "istražuju" okruženje; ili posredno doživljavaju avanturu izvan granica svakodnevnog života. Igre sa olovkom i papirom uključuju, na primjer, Dungeons & Dragons i GURPS.

Industrija videoigara je također prisvojila termin igranje uloga da opiše žanr videoigara. To mogu biti igre za jednog igrača u kojima jedan igrač doživljava programirano okruženje i priču, ili mogu omogućiti igračima interakciju putem interneta. Iskustvo se obično prilično razlikuje od tradicionalnih igara uloga. Igre za jednog igrača uključuju Final Fantasy, Fable, The Elder Scrolls i Mass Effect. Online igre za više igrača, koje se često nazivaju masovnim igrama uloga za više igrača, ili MMORPG-ovi, uključuju RuneScape, EverQuest 2, Guild Wars, MapleStory, Anarchy Online i Dofus. Od 2009, najuspješniji MMORPG je bio World of Warcraft, koji drži većinu tržišta.

 Poslovne igre 

Poslovne igre mogu imati različite oblike, od interaktivnih društvenih igara do interaktivnih igara koje uključuju različite rekvizite (lopte, užad, obruče, itd.) i različite vrste aktivnosti. Svrha ovih igara je da se povežu sa nekim aspektom organizacionog učinka i da izazovu diskusije o poboljšanju poslovanja. Mnoge poslovne igre se fokusiraju na organizaciona ponašanja. Neki od njih su računarske simulacije, dok su drugi jednostavni dizajni za igru ​​i ispitivanje. Team building je uobičajen fokus takvih aktivnosti.

 Simulacija 

Pojam "igra" može uključivati ​​simulaciju ili ponovno izvođenje različitih aktivnosti ili korištenje u "stvarnom životu" u različite svrhe: na primjer, trening, analiza, predviđanje. Dobro poznati primjeri su ratne igre i igranje uloga. Korijen ovog značenja može nastati u ljudskoj prahistoriji igara koje je antropologija zaključila iz posmatranja primitivnih kultura, u kojima dječje igre u značajnoj mjeri oponašaju aktivnosti odraslih: lov, ratovanje, dojenje, itd. Ove vrste igara ostale su sačuvane i u moderno doba.

 Reference 

 Dodatna literatura 
 Avedon, Elliot; Sutton-Smith, Brian. The Study of Games (Philadelphia: Wiley, 1971), reprinted Krieger, 1979. .

 Vanjski linkovi =

Kategorija:Igre
Kategorija:Zabava
Kategorija:Aktivnosti u slobodno vrijeme