Satira

Satira je književni oblik u kojem se kritički ismijava pojedinac, grupa, država ili vlast. Često je korištena kao sredstvo političke borbe.
Satira je vrsta komedije koja kritizira neke pojave ili karaktere, a bez želje da se osuđuju.
Datoteka:Knjizevnost.png Ovaj članak je dioserije o književnosti Bosanska književnosti   
Autori - Djela Historija književnosti 
Antička - Rimska - Srednjovjekovna
XVI vijek - XVII stoljeće
XVIII vijek - XIX stoljeće
XX vijek - XXI stoljeće Vrste književnosti 
Drama - Poezija - Proza Kategorije književnosti 
Autobiografija - Biografija
Dječja literatura - Dnevnici
Fantastika - Pjesništvo 
Književnost na stranim jezicima 
Američka - Arapska
Engleska - Francuska
Grčka - Hrvatska
Irska - Italijanska
Kineska - Njemačka
Perzijska - Ruska
Slovenska - Srpska
Španska
mini|desno|150px|Britanski satirični časopis Punch iz 1867. godine.
mini|200px|lijevo

Satira je umjetnička forma kojom se ljudi, događaji ili uvjeti kritiziraju, ismijavaju ili negiraju. Tipični satirični stilski načini su pretjerivanje kao preuveličavanje ili podcjenjivanje kao namjerna trivijalizacija sve do smiješnog ili apsurdnog. Obično je satira kritika odozdo (osjećaj građana) prema gore (zastupljenost vlasti) po mogućnosti u poljima politike, društva, ekonomije ili kulture.

 Porijeklo termina 
U starijem značenju pojma, satira je bila samo podsmješljiva pjesma koja obrađuje uvjete u jezično pretjeranom i podrugljivom obliku. Historijski nazivi su lažna pisma , bockavi zapisi, parodije, paskvile (satirično ili klevetničko ogovaranje usmjerena protiv ljudi).

Riječ satira dolazi od latinskog satira , što zauzvrat dolazi od satura lanx i znači 'posuda napunjena voćem'. U figurativnom smislu, može se prevesti kao 'miješana sorta'. U prošlosti se satira pogrešno pripisivala Satiru, otuda i stariji pravopis navodi satrije.

 Varijante 
Satira znači sljedeće:
satirični nastup u raznim medijskim oblicima (književni ili novinarski tekst – kao što je pesma , esej ili roman, drama , crtež, kabaretski program, film , emitovana na televiziji ili radiju , web stranica , itd) i u različitim oblicima prikazivanja (lažni , zbunjujuća poruka, fiktivni intervju , izmišljena reportaža, lažni sjaj itd.);
književni žanr rimskog porijekla; kao takve, njihov glavni podrodovi su:
Menippeova satira (Menippos)
Stihovana satira (fragmentarno već kod Enniusa, stvarni stvaralac Luciliusa)
Poslovna satira (Srednji vijek)
Budalaška literatura (renesansa)
Pikareskni roman (barok)
Književna satira (romansa)
Filisterska satiri ili filistarska satira (romansa)
Naučna satira
Društveno kritička i politička satira (19. i 20. stoljeće) 
jedinstveno umjetničko djelo koje koristi satirični pravopis ili pripada žanru.
Kao što se satira odnosi na operaciju koja satirika djeluje već na neutralno, objektivno promatranje ili opis. 

 Satiričko izražavanje 
Gotovo onoliko je određenja satiričnog izraza i stila koliko i satiričara i nijedna odredba se ne odnosi na čitavu satiru. Njihovi predmeti, sredstva i funkcije mijenjaju se tokom povijesti. Zbog toga je nemoguće napraviti oštru razliku između komedije , parodije i polemike .
Satire mogu imati sljedeće funkcije (ne moraju ih se svi u jednakim slučajevima dati jednako):
Kritika : prema Schilleru , satira suprotstavlja manjkavu stvarnost idealu.Friedrich Schiller: Satirische Dichtung. In: Über naive und sentimentalische Dichtung. (1795) Philosophische Schriften Teil 1; Nationalausgabe Band 20, Weimar/Böhlau, 1962. 
Polemika: jednostranost, pristrasnost, uznemirenost pa čak i agresija .
Didaktika : direktna ili indirektna namjera podučavanja i usavršavanja.
Zabava : bliskost komedija i parodija, od koje se razlikuje po svom kritičkom stavu.

Satire često koriste pretjerivanje (hiperbolu), izriču kontradikcije i sistem vrijednosti na pretjeran način (batos), iskrivljuju činjenice, podsmješno ih uspoređuju s idealnim stanjem (antifrasis) i otkrivaju njegov predmet smiješnosti. Njeni stilski aparat uključuje parodiju, travestiju i parodiju na njihove intonacije ironiju , podsmijeh i sarkazam . Ukoliko se satira oslanja na savršenu ideju, ona može koristiti i patos.

Važan oblik satire je satirični roman u kojem se satira pojavljuje kao izmišljena pripovijest . Ovdje je vrlo čest oblik putopisa u prvom licu ili putopisa u trećem licu, pri čemu se glavni lik često pojavljuje vrlo naivno (narativna perspektiva). Ili se naivna očekivanja glavnog junaka od svijeta mogu suprotstaviti stvarnosti koju doživljava, ili svijet u koji je putovao može se satirično suprotstaviti drugim oblicima književnog ili filozofske predstave svijeta.

Satire se često pojavljuje kao sredstvo polemike. U javnim raspravama i naučnim sporovima može biti sredstvo za razotkrivanje protivnika. Ona ne napada izravno činjenične argumente, već ide posrednim putem kontrasta, kod kojeg slušatelju ili čitatelju postaje očigledan kontrast između stvarnosti i ideala. U ovoj funkciji ona je dio vještine borbe (eristike). Potencijal za agresiju i blizina satire nasilju dosljedno se odražava u staroj evropskoj tradiciji.Christoph Deupmann: ‚Furor satiricus‘. Verhandlungen über literarische Aggression im 17. und 18. Jahrhundert. Niemeyer, Tübingen 2002, ISBN 3-484-18166-4.

mini|250px|Martin Luther kao đavolovo / šejtanovo oruđe|lijevo
 Također pogledajte 
 Poljska lopta

 Reference 

 Vanjski linkovi 

Kategorija:Književnost
Kategorija:Humanističke nauke