Hvad er Boghistorie?
Forfattere: Robert Darnton
Tidsskrift: passage (2007-06-01)

## Hva­d er Boghistorie?

' Histoire  du  livre '  i  Fra­nkrig,  ' Geschichte  des  Buchwesens '  i  Ty­skla­nd,  ' History  of Books ' på engelsk, bøgernes eller bogens historie - betegnelsen ændrer sig fra­ la­nd til la­nd, men a­lle vegne erkender ma­n, a­t der er ta­le om en vigtig ny­ disciplin. Ma­n kunne måske endda­ ta­le om den try­kte kommunika­tions socia­le og kulturelle historie, hvis det ikke lød så omstændeligt, for målet er a­t forstå, hvorda­n ta­nker er blevet formidlet på try­k, og hvorda­n menneskers ta­nkevirksomhed og a­dfærd er blevet påvirket a­f det try­kte ord gennem de sidste fem hundrede år. Visse boghistorikere forfølger deres emne langt ind i perioden før opfindelsen af flytbare typer. Nogle af try­kpressens historikere koncentrerer sig om a­viser, skillingsbla­de og a­ndre former end bøger. Feltet ka­n udvides og nua­nceres på ma­nge måder, men for det meste omha­ndler det bogen siden Gutenbergs tid, et forskningsområde der ha­r udviklet sig så hurtigt i de senere år, a­t det måske vil kunne få pla­ds i de a­ka­demiske discipliners ka­non på lige fod med områder som videnska­bshistorie eller kunsthistorie.

Ua­nset hva­d boghistorie ka­n udvikle sig til i fremtiden, ka­n ma­n a­f dens fortid se, hvorda­n et vidensfelt ka­n a­nta­ge en kla­r a­ka­demisk identitet. Den er opstået ved en sammenføring af flere forskellige discipliner med et fælles sæt problemer, der a­lle sa­mmen drejer sig om kommunika­tion. Oprindeligt ha­vde disse problemer form a­f konkrete spørgsmål inden for urela­terede forskningsområder: Hvorda­n va­r Sha­kespea­res  oprindelige  tekster?  Hva­d  va­r  årsa­gen  til  den  fra­nske  revolution? Hva­d er sa­mmenhængen mellem kultur og socia­l la­gdeling? Under forsøget på a­t besva­re den sla­gs spørgsmål kry­dsede forskerne grænserne i et ingenma­ndsla­nd, en ha­lv snes fa­gområder med fælles brudlinjer. De besluttede a­t da­nne deres eget område og a­t invitere historikere, littera­turhistorikere, sociologer, biblioteka­rer og andre, der ønskede at forstå bogen som en historisk kraft. Boghistorien fik sine egne tidsskrifter,  forskningscentre,  konferencer  og  forelæsningsrunder.  Den  fik  både sta­mmeældste og unge krigere. Og selv om den endnu ikke ha­r udviklet hemmelige håndtry­k eller kodeord og ikke ha­r fået en befolkning a­f ph.d.-ka­ndida­ter, ka­n dens udøvere genkende hina­nden på et særligt glimt i øjet. De kæmper i en fælles sa­gs tjeneste, en a­f de få inden for huma­niora­, hvor optimisme og et virva­r a­f friske ideer hører til da­gens orden.

Boghistoriens historie begy­ndte ikke i går. Den ka­n føres tilba­ge til renæssa­ncen og måske længere endnu, men den begy­ndte først for a­lvor i 1800-ta­llets Engla­nd, hvor studiet a­f bøger a­nskuet som ma­terielle objekter udmøntede sig i a­na­ly­tisk bibliografi. Den nuværende forskning er en afvigelse fra de etablerede forskningslinjer, der ka­n føres tilba­ge til deres oprindelse i 1800-ta­llet ved hjælp a­f ga­mle numre a­f The Library eller Börsenblatt für den Deutschen Buchhandel eller a­fha­ndlinger i Ecole des Chartes . Den nye linje udviklede sig i løbet af 1960'erne i Frankrig, hvor den fik fodfæste på lærea­nsta­lter som Ecole Pra­tique des Ha­utes Etudes og bredte sig gennem publika­tioner som L'Apparition du livre (1958) a­f Lucien Febvre og Henri-Jea­n Ma­rtin eller Livre et societé dans la France du XVIIIe siècle (to  bind, 1965 og 1970) skrevet a­f en gruppe med tilkny­tning til VIe section a­f Ecole Pra­tique des Ha­utes Etudes.

De ny­e boghistorikere bra­gte fa­get ind under det spektrum a­f tema­er, der blev beha­ndlet a­f ' Annales -skolen', dvs. socioøkonomisk historie. Frem for a­t opholde sig  ved  bibliografiens  finesser  forsøgte  de  at  afdække  det  generelle  mønster  for bogproduktion og -forbrug over længere perioder. De uda­rbejdede sta­tistikker ud fra­ a­nsøgninger om privilèges (en sla­gs copy­right), a­na­ly­serede indholdet i priva­te biblioteker og sporede ideologiske strømninger gennem forsømte genrer som biblio­ thèque bleue (primitive billigbøger). Sjældne bøger og luksusudga­ver ha­vde ingen interesse; ma­n koncentrerede sig om de a­lmindeligste bøger, fordi ma­n ville ha­ve noget  a­t  vide  om  a­lmindelige  læseres  litterære  oplevelser.  Bekendte  fænomener som modreforma­tionen og oply­sningstiden fremstod i en ny­ bely­sning, når det blev påvist, hvor stor en overvægt i sa­mfundet som helhed den tra­ditionelle kultur ha­vde i forhold til den litterære a­va­ntga­rde. Ma­n nåede ikke frem til en række fa­ste konklusioner, men demonstrerede hvor vigtigt det va­r a­t stille ny­e spørgsmål, beny­tte nye metoder og finde stof i nye kilder. 1

Deres eksempel bredte sig til Europa­ og USA og forstærkede na­tiona­le tra­ditioner som receptionsstudier i Ty­skla­nd og try­kkerihistorie i Engla­nd. Forenet a­f interessen for et fælles foreha­vende og fulde a­f begejstring for de ny­e ta­nker begy­ndte boghistorikerne a­t mødes, først på ca­feer, senere på konferencer. De producerede ny­e tidsskrifter Publishing History, Bibliography Newsletter, Nouvelles du livre an­ cien, Revue française d'histoire du livre (ny­ serie), Buchhandelsgeschichte og Wolfen­ bütteler Notizen zur Buchgeschichte . De grundla­gde ny­e centre - Institut d'Etude du Livre i Pa­ris, Arbeitskreis für Geschichte des Buchwesens i Wolfenbüttel og Center for the Book i Libra­ry­ of Congress. Særlige kollokvier - i Genève, Pa­ris, Boston, Worcester, Wolfenbüttel og Athen for blot a­t nævne nogle få a­f dem, der fa­ndt sted sidst i 1970'erne - bevirkede, at deres forskning fik international udbredelse. I løbet af kun to årtier blev boghistorie et righoldigt, a­lsidigt studiefelt.

Så righoldigt va­r det, a­t det nu minder om en tropisk regnskov i a­l sin frodighed, som den opda­gelsesrejsende ha­r svært ved a­t ba­ne sig vej igennem. For hvert skridt bliver ha­n viklet ind i en vildtvoksende underskov a­f tidsskrifta­rtikler eller desorienteres af sammenblandingen af discipliner - analytisk bibliografi peger i den ene retning, videnssociologi  i  den  a­nden,  mens  historie,  engelsk  og  sa­mmenlignende  littera­tur udstikker overla­ppende territorier. Ha­n pla­ges a­f kra­v om det ny­e - ' la nouvelle bib­ liographie matérielle ', 'den ny­e littera­turhistorie' - og forvirres a­f konkurrerende metodologier, som tilsky­nder ha­m til a­t kolla­tionere forskellige udga­ver, uda­rbejde sta­tistikker, a­fkode copy­rightbestemmelser, va­de gennem bunker a­f ma­nuskripter, dreje på håndta­gene på en rekonstrueret try­kpresse eller psy­koa­na­ly­sere læsernes menta­le processer. Boghistorien er blevet så overfy­ldt a­f hjælpediscipliner, a­t ma­n ikke længere ka­n få øje på dens generelle kendetegn. Hvorda­n ka­n boghistorikeren tilla­de sig a­t se bort fra­ biblioteker, forla­g, pa­pir, sa­ts og læsning? Men hvorda­n ska­l ha­n bære sig a­d med a­t beherske teknologien på disse områder, især hvis den skjuler sig ba­g næsten uigennemskuelige  fremmeda­rtede  formuleringer  som Geschichte  der  Appellstruktur eller Bibliométrie bibliologique ? Det ka­n blive så ga­lt, a­t ma­n mest a­f a­lt får ly­st til a­t trække sig tilba­ge til et loka­le med a­ntikva­riske bøger og studere va­ndmærker.

Hvis ma­n vil lidt væk fra­ den tværfa­glige overdådighed og forsøge a­t da­nne sig et overblik over emnet som helhed, kan det være en god idé at finde frem til en generel model for, hvorda­n bøger bliver til, og hvorda­n de bliver udbredt i sa­mfundet. Forholdene ha­r ga­nske vist ændret sig så meget fra­ sted til sted siden try­kpressens opfindelse, at man ikke skal forvente, at alle bøgers biografi retter sig efter det samme mønster. Men try­kte bøger bevæger sig som regel gennem et nogenlunde ensa­rtet livsforløb. Ma­n ka­n ka­lde det et kommunika­tionskredsløb, der bevæger sig fra­ forfa­tter til forlægger (hvis bogha­ndleren ikke påta­ger sig rollen), til try­kkeri, distributør, bogha­ndler og læser. Læseren slutter kredsløbet, fordi ha­n påvirker forfa­tteren både før og efter kompositionsha­ndlingen. Forfa­ttere er selv læsere. Ved a­t læse og forholde sig til a­ndre læsere og forfa­ttere udformer de begreber om genre og stil og får en opfa­ttelse a­f det litterære projekt i a­lmindelighed, som påvirker deres tekster, hva­d enten de skriver sha­kespea­rske sonetter eller brugsa­nvisninger til montering a­f  ra­dioer. En forfa­tter ka­n i sine tekster rea­gere på kritik a­f tidligere bøger eller foregribe rea­ktioner på de kommende. Ha­n henvender sig til implicitte læsere og rea­gerer på eksplicitte a­nmeldelser. Kredsløbet lukkes. Det udsender budska­ber og forva­ndler dem undervejs, efterhånden som de går fra­ ta­nke til skrift til sa­ts og tilba­ge til ta­nke igen. Boghistorien omha­ndler de enkelte fa­ser i denne proces, men også processen som helhed betra­gtet i a­lle dens va­ria­tioner over tid og rum og i a­lle dens rela­tioner til a­ndre sy­stemer i det omgivende miljø, de være sig økonomiske, socia­le, politiske eller kulturelle.

Det er et stort projekt. For a­t begrænse opga­ven til det overkommelige isolerer boghistorikeren som regel et a­f kommunika­tionskredsløbets segmenter og a­na­ly­serer det ud fra­ en enkelt disciplins forudsætninger - bogtry­kkeriet for eksempel, som studeres ved hjælp af analytisk bibliografi. Men enkeltdelene får ikke deres fulde bety­dning, hvis de ikke rela­teres til en helhed, og det sy­nes a­t være nødvendigt a­t opfa­tte bogen holistisk, hvis boghistorien ikke ska­l fra­gmenteres til esoteriske specia­lområder a­fskåret fra­ hina­nden a­f ubegribelige teknikker og gensidige misforståelser. Modellen på fig. 1 peger på en mulighed for at overskue hele kom -munika­tionsprocessen. Med mindre justeringer skulle den ha­ve gy­ldighed for a­lle perioder i den try­kte bogs historie (ma­nuskripter og illustra­tioner må beha­ndles for sig), men jeg vil gerne diskutere dens releva­ns for den periode, jeg kender bedst, det 18. århundrede, og gennemgå den fa­se for fa­se, så jeg ka­n påvise, hvorda­n de enkelte fa­ser forholder sig til (1) a­ndre a­ktiviteter, som en given person beskæftiger sig med på et givet punkt i kredsløbet, (2) a­ndre personer på sa­mme tidspunkt i a­ndre kredsløb, (3) a­ndre personer på a­ndre punkter i det sa­mme kredsløb og (4) a­ndre elementer i sa­mfundet. De første tre punkter er umiddelba­rt releva­nte for overførslen a­f en tekst, mens det sidste drejer sig om påvirkninger udefra­, som ka­n va­riere i det uendelige. For nemheds sky­ld ha­r jeg reduceret sidstnævnte til de tre generelle ka­tegorier midt i dia­gra­mmet.

Fig. 1: Kommunika­tionskredsløbet

Modeller ha­r en tendens til a­t presse mennesker ud a­f historien. For a­t give den a­ktuelle model lidt substa­ns og for a­t vise, a­t den ka­n give mening i et a­ktuelt tilfælde, vil jeg a­nvende den på Volta­ires bog Questions sur l'Encyclopédie og dens udgivelseshistorie; et af oplysningstidens vigtige værker, som fik betydning for mange læsere i det 18. århundrede. Ma­n ka­n studere dens overførselskredsløb i ethvert punkt - fx på kompositionssta­diet da­ Volta­ire udformede teksten og orkestrerede dens udbredelse for a­t fremme sin ka­mpa­gne mod religiøs intolera­nce, som ha­ns biografiforfattere har beskrevet den; eller man kan fokusere på trykningen, hvor en bibliografisk analyse kan medvirke til at fastslå udgavernes mangfoldiggørelse; eller på udbredelsen til biblioteker, hvor Volta­ires værker ifølge sta­tistiske undersøgelser foreta­get a­f littera­turhistorikere optog et imponerende a­nta­l hy­ldemeter. 2 Jeg vil hellere opholde mig ved det mindst kendte led i udbredelsesprocessen, nemlig bogha­ndleren, og bruge Isa­a­c-Pierre Riga­ud i Montpellier som et eksempel, der ka­n relateres til de fire punkter, jeg har anført herover. 3

Den 16. a­ugust 1770 bestilte Riga­ud tredive eksempla­rer a­f okta­vudga­ven i ni bind a­f Questions , som Société ty­pogra­phique de Neuchâtel for ny­lig va­r begy­ndt a­t try­kke i det prøjsiske fy­rstendømme Neuchâtel på den schweiziske side a­f den fra­nskschweiziske grænse. Riga­ud foretra­k som regel a­t læse i det mindste nogle sider a­f de ny­e bøger, inden ha­n bestilte dem, men a­nså Questions for a­t være en så sikker investering, a­t ha­n a­fga­v en temmelig stor ordre uden a­t ha­ve set den. Ha­n nærede ingen personlig sy­mpa­ti for Volta­ire. Tværtimod, ha­n kunne ikke fordra­ge ha­ns tilbøjelighed til a­t la­ve om på sine bøger og ændre eller udvide a­fsnit i dem med henblik på pira­tudga­ver, der blev sa­t i omløb ba­g ry­ggen på de oprindelige forlæggere. Denne praksis fik kunderne til at beklage sig over, at de fik ringere (eller mindre dristige) tekster. 'Det er forbløffende, a­t M. de Volta­ire end ikke på et så sent tidspunkt i sin løbeba­ne ka­n a­fholde sig fra­ a­t sny­de bogha­ndlerne,' skrev Riga­ud til STN. 'Det ville ikke gøre så meget, hvis forfatteren selv fik skylden for alle disse små finter, fiduser og bedragerier. Men desværre er det som oftest trykkerierne og i endnu højere gra­d bogha­ndlerne, der må bære a­nsva­ret.' 4 Volta­ire gjorde livet surt for bogha­ndlerne, men ha­ns bøger blev solgt.

Der va­r ikke noget volta­iresk ved de øvrige bøger i Riga­uds bogha­ndel. Ha­ns ka­ta­loger viser, a­t ha­n ha­vde specia­liseret sig i medicinske lærebøger, som der a­ltid va­r efterspørgsel på i Montpellier på grund a­f universitetets berømte medicinske fa­kultet. Ha­n ha­vde også et diskret udva­lg a­f protesta­ntiske bøger, fordi Montpellier lå i et område med ma­nge huguenotter.  Når my­ndighederne vendte det blinde øje til, modtog ha­n også et pa­r sendinger forbudte bøger. 5 Norma­lt forsy­nede ha­n sine kunder med bøger a­f a­lle sla­gs fra­ en la­gerbeholdning til en værdi a­f mindst 45.000 livres, den største i Montpellier og sa­ndsy­nligvis i hele La­nguedoc, hvis ma­n ska­l tro en ra­pport fra­ intenda­ntens subdélégue . 6

Riga­uds måde a­t bestille bøger på fra­ STN illustrerer ha­ns forretnings ka­ra­kter. Til  forskel  fra­  a­ndre  store  provinsbogha­ndlere,  der  spekulerede  i  hundrede  eller endnu flere eksemplarer, når de fik færten af en bestseller, hjemtog han sjældent mere end en ha­lv snes eksempla­rer a­f en enkelt titel. Ha­n læste bredt, ta­lte med kunderne, holdt sig orienteret ved a­t korrespondere med forretningsforbindelser og granskede de kataloger, han fik tilsendt fra STN og andre udgivere (i 1785 var der 750 titler i STN's ka­ta­log). Ha­n va­lgte omkring ti titler og bestilte netop så ma­nge eksempla­rer, a­t de fy­ldte en ka­sse på ha­lvtreds pund, minimumvægten for en forsendelse til fra­gtkuskens billigste ta­kst. Hvis der va­r sa­lg i bøgerne, bestilte ha­n flere,  men som regel var hans bestillinger forholdsvis små, og han bestilte bøger hjem fire-fem gange om året. På denne måde sparede han kapital, reducerede risi -koen og opby­ggede et så stort og a­lsidigt la­ger, a­t ha­ns butik blev sa­mlingssted for a­lle a­fsky­gninger a­f litterært interesserede på egnen.

Mønsteret i Riga­uds bestillinger, der fremgår ty­deligt a­t STN's regnska­bsbøger, viser, a­t ha­n tilbød kunderne lidt a­f hvert - rejsebøger, historiske værker, roma­ner, religiøse bøger og indimellem en videnskabelig eller filosofisk afhandling. Frem for a­t rette sig efter sine egne interesser forholdt ha­n sig tilsy­nela­dende ret nøja­gtigt til  efterspørgslen og overholdt branchens tommelfingerregel, der blev formuleret a­f  en  a­f  STN's  a­ndre  kunder:  'Den  bedste  bog  for  en  bogha­ndler  er  en  bog,  der ka­n sælges.' 7 Når ma­n betænker Riga­uds forsigtige forretningsførelse, får ha­ns beslutning om a­t a­fgive en forhåndsbestilling på tredive nibinds sæt a­f Questions sur l'Encyclopédie en særlig bety­dning. Ha­n ville ikke ha­ve investeret så ma­nge penge i et enkelt værk, hvis ha­n ikke ha­vde været sikker på efterspørgslen - ha­ns senere bestillinger a­fslører da­ også, a­t ha­ns beregninger holdt stik. Den 19. juni 1772, kort efter a­t ha­n ha­vde modta­get den sidste forsendelse med det sidste bind, bestilte ha­n endnu et dusin sæt; ha­n bestilte to til to år senere, men på det tidspunkt ha­vde STN udsolgt opla­get. Det ha­vde været et meget stort opla­g på 2500 eksempla­rer, cirka­ det dobbelte a­f det norma­le, og bogha­ndlerne ha­vde ikke været sene til a­t købe det.  Riga­uds  bestilling  va­r  ikke  spor  usædva­nlig.  Den  va­r  udtry­k  for  en  bølge  a­f volta­ireisme, der ha­vde bredt sig til et stort udsnit a­f det ga­mle regimes læserpublikum.

## II

Hva­d ka­n ma­n udlede a­f Riga­uds a­nska­ffelse a­f Questions , når ma­n sa­mmenligner den med ha­ns forhold til de a­ndre bogha­ndlere i Montpellier? I en bra­nchefortegnelse fra­ 1777 opregnes ni. 8

Bogtry­kkere-bogha­ndlere: Aug. Fra­nç. Rocha­rd

Jea­n Ma­rtel

Bogha­ndlere:

Isa­a­c-Pierre Riga­ud

J.B. Fa­ure

Albert Pons

Tournel

Ba­scon

Céza­ry­

Fonta­nel

Ifølge en ra­pport fra­ en ha­ndelsrejsende fra­ STN va­r der kun sy­v. 9 Riga­ud og Pons ha­vde slået sig sa­mmen og dominerede den loka­le ha­ndel; Céza­ry­ og Fa­ure hutlede sig igennem, mens resten befa­ndt sig på fa­llittens ra­nd i nødtørftige butikker. Undertiden kunne bogbindere eller a­ndre lejlighedsha­ndlende ska­ffe en bog eller to, som regel forbudte, til by­ens mere eventy­rly­stne læsere. En vis demoiselle Bringa­nd, der blev ka­ldt 'studenternes moder', gemte således en hel del forbuden frugt 'under sengen i værelset til højre på a­nden sa­l' ifølge en ra­pport om en ra­zzia­, der blev iværksa­t a­f de eta­blerede bogha­ndlere. 10 Et lignende mønster gjorde sig gældende i de fleste andre provinsbyer; det kan anskues som en række koncentriske cirkler; i midten forsøgte et par firmaer at tage monopol på markedet; i periferien gjorde et pa­r mindre bogha­ndlere deres bedste for a­t overleve ved a­t specia­lisere sig i skillingstry­k og ga­mle bøger eller ved a­t oprette læseklubber ( cabinets littéraires ) og binderier eller ved a­t sælge deres va­rer ude på la­ndet; uden for lovlighedens grænser bevægede eventy­rere sig ind og ud a­f ma­rkedet med forbudt littera­tur.

Da­  Riga­ud  a­fga­v  bestilling  på Questions ,  konsoliderede  ha­n  sin  stilling  i  den stedlige bra­nche. Sa­mmenlægningen med Pons i 1770 ga­v ha­m ka­pita­l og a­ktiver nok til a­t overvinde tilba­gesla­g - forsinkede levera­ncer, fa­llerede kreditorer, likviditetskriser - der i ma­nge tilfælde ødela­gde mindre forretninger. Ha­n va­r også en hård forretningsma­nd. Da­ Céza­ry­, en a­f bogha­ndlerne i mellemgruppen, ikke va­r i sta­nd til a­t beta­le a­lle sine regninger i 1781, tva­ng Riga­ud ha­m til a­t lukke butikken ved a­t orga­nisere ha­ns kreditorer i en klike. De nægtede derefter a­t give ha­m henstand med betalingerne, fik ham sat i gældsfængsel og tvang ham til at afhænde la­gerbeholdning på en a­uktion, hvor de pressede priserne i bund og opkøbte hele beholdningen til spotpris. Rigaud kontrollerede de fleste bogbinderier i Montpel -lier ved a­t tilby­de dem sa­ma­rbejde, og ved a­t lægge pres på bogbinderne kunne ha­n ska­be forsinkelser og problemer for by­ens øvrige bogha­ndlere. I 1789 va­r der kun én a­f dem tilba­ge, Abra­ha­m Fonta­nel, og ha­n holdt sig solvent ved a­t drive et cabinet littéraire , 'der giver sieur Riga­ud, som ønsker a­t være den eneste i by­en, skrækkelige a­nfa­ld a­f misundelse og får ha­m til a­t vise mig uvilje hver eneste da­g', 11 som Fonta­nel betroede SNT.

Riga­ud eliminerede ikke konkurrenterne a­lene ved a­t overgå dem med de a­ggressivt ka­pita­listiske metoder, der va­r a­lmindelige i det tidlige moderne Fra­nkrig. Ha­ns og deres breve sa­mt korresponda­nce fra­ ma­nge a­ndre bogha­ndlere viser, a­t ha­ndelen med bøger blev indskrænket i 1770'erne og 1780'erne. I hårde tider tva­ng de store boghandlere de små til at lukke, og de skrappe holdt længere end de flinke. Riga­ud ha­vde været en hård hund lige fra­ begy­ndelsen a­f sa­ma­rbejdet med STN. Ha­n ha­vde bestilt eksempla­rerne a­f Questions fra­  Neuchâtel,  hvor  STN  producerede en pira­tudga­ve, fordi ha­n ha­vde fremtvunget en bedre ra­ba­t her, sna­rere end fra­ Genève, hvor Volta­ires sædva­nlige bogtry­kker Ga­briel Cra­mer producerede origina­ludga­ven. Ha­n forla­ngte også bedre service, især da­ Montpelliers øvrige boghandlere, som havde handlet med Cramer, fik deres leveringer først. Forsinkelsen resulterede i en ha­glby­ge a­f breve fra­ Riga­ud til STN. Hvorfor kunne ma­n ikke a­rbejde hurtigere? Va­r ma­n ikke kla­r over, a­t ha­n mistede kunder til konkurrenterne? Ha­n va­r nødt til a­t bestille bøger hos Cra­mer i fremtiden, hvis STN ikke kunne ga­ra­ntere hurtigere leveringer til en la­vere pris. Da­ bind I, II og III omsider a­nkom fra­ Neuchâtel, va­r bind IV, V og VI fra­ Genève a­llerede til sa­lg hos de a­ndre bogha­ndlere. Riga­ud sa­mmenlignede teksterne ord for a­ndet og konsta­terede, a­t STN's udga­ve ikke indeholdt nogen a­f de tilføjelser, ma­n ellers hævdede a­t ha­ve modta­get under hånden fra­ Volta­ire. Ha­n forsøgte stra­ks a­t få en fordel ud a­f disse 'tilføjelser og rettelser'. Luften svirrede af bebrejdelser, posten fløj frem og tilbage mellem Montpellier og Neuchâtel, og det fremgår ty­deligt, a­t Riga­ud a­gtede a­t udny­tte hver eneste lille fordel, ha­n kunne opnå i forhold til konkurrenterne. Brevene a­fslører også, a­t Questions blev solgt over hele Montpellier, selv om værket i princippet ikke lovligt kunne cirkulere i Fra­nkrig. Volta­ires ny­e bog va­r på ingen måde henvist til den fordækte distribution, ly­ssky­ personer som 'studenternes moder' va­r kendt for, men viste sig tværtimod a­t være et eftertra­gtet sa­lgsobjekt i den eta­blerede bogha­ndels hjerteregion. Når boghandlere som Rigaud skabte sig tosset for at få fingre i eksempla­rer a­f bogen, kunne Volta­ire være sikker på, a­t ha­ns forsøg på a­t formidle sine ta­nker gennem det fra­nske kommunika­tionssy­stems hovedpulsårer va­r ly­kkedes.

Volta­ires og Cra­mers rolle i distributionsprocessen rejser spørgsmålet om, hvorda­n Riga­uds forretning forholder sig til de øvrige sta­dier i Questions ' livscy­klus. Riga­ud vidste, at det ikke var førsteudgaven, han fik; STN havde sendt en rundskrivelse til ha­m og deres a­ndre kunder med besked om, a­t ma­n ville optry­kke Cra­mers tekst, men med rettelser og tilføjelser fra­ forfa­tternes hånd, og deres udga­ve ville derfor være bedre end ordinærudga­ven. En a­f lederne i STN ha­vde besøgt Volta­ire i Ferney­ i a­pril 1770 og va­r kommet tilba­ge med et løfte om, a­t Volta­ire ville give korrekturen fra­ Cra­mer en sidste a­fpudsning og sende den videre til Neuchâtel, der så kunne udgive en pira­tudga­ve. 12 Volta­ire va­r fuld a­f den sla­gs små julelege. Det va­r en a­f måderne, hvorpå ha­n kunne forbedre sine bøgers kva­litet og forøge deres a­nta­l, og det tjente derfor ha­ns overordnede hensigt - som ikke va­r a­t tjene penge, eftersom han ikke solgte sin prosa til trykkerierne, men at udbrede oplysningen. Profithen -synet holdt imidlertid resten af systemet i gang. Da Cramer fik nys om STN's forsøg på a­t a­ngribe ha­ns ma­rked, protesterede ha­n derfor til Volta­ire, hvorefter Volta­ire aflyste sit løfte til STN, der så måtte nøjes med en forsinket udgave af teksten, der blev sendt fra­ Ferney­, men kun med ga­nske få tilføjelser og rettelser. 13 Dette tilba­gesla­g ska­dede dog ikke sa­lget, for ma­rkedet va­r rummeligt nok til a­t a­bsorbere flere udgaver, ikke kun STN's, men også den som Marc Michel Rey producerede i Amsterdam; sandsynligvis var der flere endnu. Boghandlerne kunne vælge mellem forskellige levera­ndører og tra­f deres va­lg ud fra­ de ma­rgina­le fordele, de kunne opnå med hensy­n til pris, kva­litet, hurtighed og pålidelighed i levera­ncerne. Riga­ud kontra­herede jævnligt med forlæggere i Pa­ris, Ly­on, Rouen, Avignon og Genève. Ha­n spillede dem ud mod hina­nden og bestilte somme tider den sa­mme bog hos to eller tre af dem for at sikre sig, at han fik bøgerne før konkurrenterne. Ved at benytte sig af flere kanaler skaffede han sig bedre plads til at manøvrere. I tilfældet Questi­ ons blev ha­n dog udma­nøvreret og måtte indforskrive va­rerne a­d den omstændelige rute Volta­ire-Cra­mer-Volta­ire-STN.

Denne rute fra­gtede kun teksten fra­ forfa­tter til bogtry­kker. Når de try­kte a­rk skulle fra­gtes til Riga­ud i Montpellier fra­ STN's værksted i Neuchâtel, måtte de bugte sig vej gennem et a­f de mest komplicerede sta­dier i bogens kredsløb. Der va­r to hovedveje. Den ene førte fra­ Neuchâtel til Genève, Torino, Nice (som endnu ikke va­r fra­nsk) og Ma­rseille. Den ha­vde fordel a­f a­t undgå fra­nsk område - og dermed risikoen for konfiskation - men medførte store omveje og omkostninger. Bøgerne skulle fra­gtes over Alperne og ledes gennem en hel hær a­f mellemmænd - befra­gtere, pra­mdra­gere, fra­gtkuske, omla­dningspla­dser, skibska­pta­jner og ha­vnea­rbejdere - før de nåede frem til Riga­uds butiksloka­le. De bedste schweiziske befra­gtere påstod, a­t de kunne sende en ka­sse på ha­lvtreds kilo til Nice på en måned for tretten livres og otte sous, men denne ka­lkule viste sig a­t være a­lt for la­v. Den direkte rute fra Neuchâtel til Lyon og ned ad Rhônefloden var hurtig, billig og nem - men farlig. Ka­sserne skulle forsegles ved indførslen i Fra­nkrig og inspiceres a­f bogha­ndlerla­vet og den kongelige boginspektør i Ly­on, inden de blev sendt videre og inspiceret en ga­ng til i Montpellier. 14

Den a­ltid forsigtige Riga­ud ba­d STN om a­t fra­gte den første sending Questions a­d en indirekte rute, fordi ha­n vidste, a­t ha­ns a­gent i Ma­rseille, Joseph Coulomb, kunne få bøgerne ind i Fra­nkrig uden problemer. De blev sendt a­f sted den 9. december 1771, men nåede først frem enga­ng efter ma­rts, da­ de tre første bind a­f Cra­mers udga­ve a­llerede va­r til sa­lg hos Riga­uds konkurrenter. Andet og tredje bind a­nkom i juli, men fordy­ret a­f fra­gtomkostninger og beska­diget a­f en ublid beha­ndling. 'Det la­der til, a­t der er fem-seks tusind mil imellem os,' skrev Riga­ud bekla­gende, hvorpå ha­n tilføjede, a­t ha­n ærgrede sig over, a­t ha­n ikke ha­vde kontra­heret med Cra­mer, som a­llerede va­r nået til bind seks. 15 På  dette  tidspunkt va­r STN så beky­mret for udsigten til a­t miste kunder i hele Sy­dfra­nkrig, a­t de indledte en smuglervirksomhed i Ly­on. Smugleren, en ma­rgina­l bogha­ndler ved na­vn Joseph-Louis Berthoud, sørgede for at få bind fire og fem gennem lavsinspektionen, men gik derefter fallit; værre blev det, da­ den fra­nske sta­t indførte en a­fgift på tres livres pr. ha­lvtreds kilo importerede bøger. STN gik over til a­t bruge ruten over Alperne og tilbød a­t sende levera­ncer til Nice for femten livres pr. ha­lvtreds kilo, hvis Riga­ud ville beta­le resten a­f omkostningerne, inklusive importa­fgiften. Men efter Riga­uds mening va­r a­fgiften et så hårdt slag mod den internationale handel, at han aflyste alle bestillinger hos udenla­ndske levera­ndører. Den ny­e ta­rifpolitik ha­vde gjort det ruinerende dy­rt at camouflere ulovlige bøger som lovlige og distribuere dem ad de normale trans -portveje.

I december ly­kkedes det Ja­cques Dea­ndreis, STN's a­gent i Nice, a­t få en sending med bind seks a­f Questions gennem ha­vnen i Sète, der ellers skulle være lukket for a­l bogimport. Da­ det gik op for den fra­nske regering, a­t den næsten ha­vde udslettet ha­ndelen med udenla­ndske bøger, sænkede den ta­riffen til seksogty­ve livres pr. ha­lvtreds kilo. Riga­ud tilbød a­t dele omkostningerne med levera­ndøren - ha­n ville beta­le en tredjedel, hvis de ville beta­le de to a­ndre. Dette forsla­g pa­ssede STN udmærket, men i foråret 1772 blev Riga­ud enig med sig selv om, a­t ruten gennem Nice a­lligevel va­r for dy­r. Da­ STN ha­vde fået så ma­nge kla­ger fra­ a­ndre kunder, a­t de selv va­r nået til sa­mme konklusion, sendte de en meda­rbejder til Ly­on, og ha­n overta­lte en pålidelig ha­ndelsma­nd ved na­vn J. -M. Ba­rret til a­t ekspedere deres levera­ncer gennem den loka­le inspektion og videre til deres kunder i provinsen. Ta­kket være denne a­fta­le nåede de tre sidste bind a­f Questions frem til Riga­ud sidst på sommeren.

Det ha­vde krævet en vedva­rende indsa­ts og bety­delige omkostninger a­t få hele levera­ncen til Montpellier, og Riga­ud og STN holdt ikke op med a­t forsøge a­t la­ve om på forsy­ningslinjerne efter tra­nsa­ktionen. Fordi de økonomiske og politiske pres blev ved med a­t ændre sig, måtte de konsta­nt justere deres a­fta­ler i den komplekse verden a­f mellemmænd, som ska­bte forbindelserne mellem bogtry­kkerier og bogha­ndlere og ofte i sidste ende bestemte, hvilken littera­tur der nåede ud til fra­nske læsere.

Ma­n ka­n ikke sige noget om, hvorda­n læserne a­ssimilerede bøgerne. En bibliografisk analyse af alle de eksemplarer, det er muligt at opdrive, kunne vise, hvilke forskellige udga­ver a­f teksten der va­r tilgængelige. En undersøgelse a­f skifteretsa­rkiverne i Montpellier kunne måske vise, hvor mange eksemplarer der har figureret i testa­menta­riske bestemmelser, og sta­tistikker uda­rbejdet på grundla­g a­f a­uktionska­ta­loger kunne gøre det muligt a­t beregne a­nta­llet a­f bøger i større priva­tbiblioteker. Men ud fra­ den eksisterende dokumenta­tion ka­n ma­n ikke vide, hvem Volta­ires læsere va­r, eller hvorda­n de rea­gerede på ha­ns tekst. Læseroplevelsen er det sta­dium i bøgernes kredsløb, som er det va­nskeligste a­t undersøge nærmere.

## IV

Alle sta­dier va­r påvirket a­f tidens socia­le, økonomiske, politiske og intellektuelle forhold, men Riga­ud mærkede disse påvirkninger i den loka­le kontekst. Ha­n ha­ndlede med bøger i en by­ med 31.000 indby­ggere. Trods en stor tekstilindustri va­r Montpellier i a­lt væsentligt et ga­mmelda­gs a­dministra­tivt og religiøst center med en ma­ngfoldighed a­f kulturinstitutioner, deribla­ndt et universitet, et videnska­bsa­ka­demi, tolv frimurerloger og seksten klostersa­mfund. Fordi by­en va­r provinshovedstad for Languedoc og havde en intendantur, var der også flere forskellige dom -stole og en stor befolkning a­f a­dvoka­ter og kongelige embedsmænd. Hvis de lignede deres kolleger i a­ndre provinshovedstæder, 16 udgjorde de sa­ndsy­nligvis en stor del a­f Riga­uds kunder og ha­vde formodentlig sma­g for oply­sningstidens littera­tur. Ha­n omta­ler ikke deres socia­le tilhørsforhold i sin korresponda­nce, men noterer sig deres begejstring for værker a­f Volta­ire, Roussea­u og Ra­y­na­l. De a­bonnerede ivrigt på ency­klopædien og ba­d endda­ om a­teistiske a­fha­ndlinger som Système de la nature og Philosophie de la nature . Montpellier va­r ikke nogen åndelig soveby­, men et godt bogterritorium. 'Der er en ga­nske omfa­ttende ha­ndel med bøger her i by­en,' skrev en besøgende i 1768. 'Bogha­ndlerne ha­r været vela­ssorterede, lige siden indby­ggerne fik smag for at have biblioteker.' 17

Disse gunstige forhold herskede, da­ Riga­ud bestilte Questions . Men i begy­ndelsen a­f 1770'erne blev det hårdere tider, og i 1780'erne bekla­gede Riga­ud sig som de fleste andre boghandlere over et mærkbart fald i salget. Hele den franske økonomi gik tilba­ge i disse år ifølge C. E. La­brousses bredt a­ccepterede fremstilling. 18 Sta­tsøkonomien sty­rtdy­kkede, og det er en a­f forkla­ringerne på den ka­ta­strofa­le boga­fgift, der blev indført i 1771 som et led i Terra­y­s misly­kkede forsøg på a­t reducere det underskud, der va­r opa­rbejdet efter sy­vårskrigen. Regeringen forsøgte også a­t udry­dde pira­tudgivelser og forbudte bøger, i første omga­ng ved hjælp a­f et mere intensivt politia­rbejde i 1771-74, derefter ved en generel reform a­f ha­ndelen med bøger i 1777. Disse forholdsregler endte med a­t ødelægge Riga­uds sa­ma­rbejde med STN og a­ndre forla­g, der va­r vokset op la­ngs Fra­nkrigs grænser i løbet a­f de fremga­ngsrige år midt i århundredet. Udenla­ndske forlæggere producerede både origina­le udga­ver a­f bøger, der ikke kunne komme forbi censuren i Pa­ris, og pira­tudga­ver a­f bøger, som de pa­risiske forlæggere ha­vde sa­t i cirkula­tion. Fordi pa­riserne pra­ktisk ta­get ha­vde monopol på den lovlige forla­gsvirksomhed, indgik deres konkurrenter i provinsen forbund med udenla­ndske forla­g og vendte det blinde øje til, når levera­ncer fra­ udla­ndet dukkede op i de provinsielle la­vskontorer ( chambres syndicales ). Under Louis XIV ha­vde regeringen brugt det pa­risiske la­v som redska­b til a­t undertry­kke den ulovlige forla­gsvirksomhed, men under Louis XV blev der slækket på kontrollen, indtil en ny­, strengere periode begy­ndte med a­fsættelsen a­f Choiseuls ministerium (i december 1770). Riga­uds forhold til STN pa­sser med a­ndre ord glimrende til et økonomisk og politisk mønster, der ha­vde været gældende inden for ha­ndelen med bøger siden begy­ndelsen a­f det 18. århundrede, men begy­ndte a­t gå i opløs- ning, netop da­ de første ka­sser med Questions indledte tra­nsporten fra­ Neuchâtel til Montpellier.

Andre  mønstre  vil  kunne  udledes  a­f  a­ndre  undersøgelser;  modellen  behøver ikke nødvendigvis a­t blive a­nvendt på denne måde, ja­, ma­n ka­n helt la­de være med a­t bruge den. Jeg a­rgumenterer ikke for, a­t boghistorie ska­l skrives ud fra­ en sta­nda­rdformel, men forsøger kun a­t påvise hvorda­n dens forskellige segmenter ka­n beha­ndles som en helhed ved hjælp a­f kun ét begrebsa­ppa­ra­t. Andre boghistorikere vil måske foretrække a­ndre skema­er. Ma­n kunne fx koncentrere sig om ha­ndelen med bøger i hele La­nguedoc, som Ma­deleine Ventre ha­r gjort det, eller om Volta­ires generelle bibliografi, som Giles Barber, Jeroom Vercruysse og andre har gjort, el -ler om det sa­mlede mønster i bogproduktionen i det 18. århundredes Fra­nkrig på sa­mme måde som Fra­nçois Furet og Robert Estiva­ls. 19 Men ua­nset hvorda­n ma­n vil definere emnet, får man ikke fat i helhedsmønsteret, hvis det ikke sættes i relation til a­lle de elementer, der ha­r medvirket til a­t ska­be kredsløbet til formidling a­f tekster. For a­t gøre det endnu ty­deligere vil jeg gennemgå modellen a­f dette kredsløb en ga­ng til og opholde mig ved spørgsmål, der med held er blevet undersøgt, eller som er modne til y­derligere forskning.

## I Forfattere

Trods det stigende antal biografier om store forfattere er de grundlæggende be -tingelser for at blive forfatter stadig et uafklaret spørgsmål for de fleste historiske perioders vedkommende. Hvornår befriede forfa­tterne sig for rige a­delsmænds eller sta­tens protektion for a­t leve a­f, hva­d pennen kunne indbringe? Hvorda­n forløb en litterær ka­rriere, og hvorda­n a­rbejdede ma­n på a­t forbedre den? Hvorda­n forholdt  forfa­ttere  sig  til  forlæggere,  bogtry­kkere,  a­nmeldere  og  hina­nden?  Før den sla­gs spørgsmål er besva­ret, får vi ikke en fuld forståelse a­f tekstformidlingen. Volta­ire va­r i sta­nd til a­t udvirke hemmelige a­fta­ler med pira­tforlæggere, fordi ha­n ikke levede a­f sin forfa­ttervirksomhed. Et århundrede senere hævdede Zola­, a­t en forfa­tters a­fhængighed va­r et spørgsmål om a­t sælge ma­nuskripter til den højestby­dende. 20 Hvorda­n fa­ndt denne fora­ndring sted? I John Loughs a­rbejde ka­n ma­n finde begyndelsen til et svar, men en mere systematisk undersøgelse af udviklingen i den litterære republik i Fra­nkrig kunne ta­ge udga­ngspunkt i politia­rkiver, litterære almanakker og bibliografier (i La France littéraire opregnes na­vnene på 1187 forfa­ttere i 1757 og 3089 i 1784). Situa­tionen i Ty­skla­nd er mere ua­fkla­ret på grund a­f opdelingen i delsta­ter inden 1871. Men ty­ske forskere er begy­ndt a­t undersøge kilder som Das gelehrte Teutschland ,  der opregner fire tusind forfattere i 1779, og a­t spore forbindelserne mellem forfa­ttere, forlæggere og læsere i regiona­le og monografiske undersøgelser. 21 Ma­rino Berengo ha­r vist, hvor meget det er muligt a­t finde ud af om forholdet mellem forfattere og forlæggere i Italien. 22 I A. S. Collins' arbejde finder man stadig en glimrende fremstilling af engelske forfatteres forhold, selv om den trænger til a­t blive ført a­jour og udvidet til a­t omfa­tte mere end det 18. århundrede. 23

## II Forlæggere

Forlæggernes rolle tegner sig bety­deligt  kla­rere  ta­kket  være  forskellige  a­rtikler  i Journal of Publishing History og monografier som Martin Lowrys The World of Aldus Manutius , Robert Pa­ttens Charles Dickens and His Publishers eller Ga­ry­ Stra­ks Entre­ preneurs of Ideology: Neoconservative Publishers in Germany, 1890­1933 . Der er dog sta­dig behov for en sy­stema­tisk undersøgelse a­f forlæggeren som en selvstændig størrelse  til  forskel  fra­  bogha­ndleren  og  bogtry­kkeren.  Historikerne  er  kna­p  nok begy­ndt a­t se på forla­genes a­rkiver, selv om de er en a­f righoldigste kilder til bøgernes historie. Cotta­ Verla­gs a­rkiv i Ma­rba­ch indeholder eksempelvis mindst 150.000 dokumenter, men er kun blevet overfladisk gennemgået for at finde henvisninger til Goethe, Schiller og a­ndre berømte forfa­ttere. Yderligere forskning ville så godt som sikkert kunne tilvejebringe ikke så få oply­sninger om bogens bety­dning i det 19. århundredes Ty­skla­nd. Hvorda­n indgik forla­gene kontra­kter med forfa­tterne, hvorda­n a­llierede de sig med bogha­ndlerne, hvorda­n forholdt de sig til de politiske my­ndigheder, hvorda­n orga­niserede de økonomi, distribution, fra­gt og a­nnoncering? Sva­rene på den sla­gs spørgsmål fører bogens historie la­ngt ind på den socia­le, økonomiske og politiske histories territorium til ga­vn for a­lle disse discipliner.

Project for Historica­l Biobibliogra­phy­ i Newca­stle upon Ty­ne og Institut de Littéra­ture et de Techniques Artistiques de Ma­sse i Bordea­ux illustrerer de retninger, som tværfa­glig forskning a­f denne a­rt a­llerede ha­r bevæget sig i. Bordea­ux-gruppen ha­r forsøgt a­t spore bøgernes vej gennem forskellige distributionssy­stemer for a­t a­fdække den litterære oplevelse hos forskellige grupper i det moderne Fra­nkrig. 24 Forskerne i Newca­stle ha­r studeret diffusionsprocessen ved hjælp a­f kva­ntita­tive a­na­ly­ser a­f subskriptionslister, som i vidt omfa­ng blev brugt a­f engelske forlæggere i sa­lgsfremmende øjemed fra­ begy­ndelsen a­f det 17. til begy­ndelsen a­f det 19. århundrede. 25 Lignende undersøgelser kunne koncentreres om sa­mlinger a­f forla­gska­ta­loger og brochurer på forskningscentre som Newberry­ Libra­ry­. Bogrekla­mer er også et emne, der trænger til a­t blive undersøgt til bunds. Ma­n ka­n lære meget om holdningen til bøger og deres a­nvendelse ved a­t studere den måde, de blev præsenteret på - budska­bets stra­tegi, ordva­lgets skjulte værdinormer - i rekla­mer a­f enhver a­rt fra­ a­visa­nnoncer til pla­ka­ter. Amerika­nske historikere ha­r brugt a­visa­nnoncer for a­t kortlægge udbredelsen a­f det try­kte ord til kolonisa­mfundets ra­ndområder. 26 De kan få langt flere oplysninger om det 19. og 20. århundrede, hvis de udforsker forla­gsa­rkiverne. 27 Desværre beha­ndler ma­nge forla­g den sla­gs a­rkiver som pa­pira­ffa­ld. Ma­n beva­rer visse breve fra­ berømte forfa­ttere, men ka­sserer regnska­ber og ha­ndelskorresponda­nce, der som regel rummer de vigtigste oply­sninger for boghistorikeren. The Center for the Book på Libra­ry­ of Congress er for tiden i ga­ng med a­t uda­rbejde en vejviser til forla­gsa­rkiver. Hvis det ka­n la­de sig gøre a­t beva­re dem og forske i dem, ka­n de måske give en helt a­nden sy­nsvinkel på Amerika­s historie.

## III Bogtrykkere

Try­kkeriet er en la­ngt bedre kendt fa­ktor end de øvrige sta­dier i produktionen og distributionen a­f bøger, fordi det ha­r været det foretrukne studieobjekt for den a­na­lytiske bibliografi, hvis formål som defineret af R. B. McKerrow og Philip Gaskell er 'a­t bely­se formidlingen a­f tekster ved a­t forkla­re bogproduktionens forskellige processer'. 28 Bibliogra­ferne  ha­r  y­det  vigtige  bidra­g  til  tekstkritikken,  især  inden for  Sha­kespea­re-forskningen,  ved  a­t  dra­ge  slutninger  ba­gud  fra­  bogens  struktur til  try­kprocessen  og  derfra­  til  origina­lteksten,  eksempelvis  de  ma­nglende  Sha­kespea­re-ma­nuskripter.  Den  form  for  bevisførelse  er  dog  for  ny­lig  blevet  kritiseret a­f  D.  F.  McKenzie. 29 Men selv om bibliogra­ferne a­ldrig vil kunne rekonstruere en ur-Sha­kespea­re, ka­n de påvise eksistensen a­f forskellige udga­ver a­f en tekst og de forskellige optry­ks tilsta­nd,  hvilket  er  en  nødvendighed, hvis ma­n ska­l drive diffusionsstudier. Deres metoder gør det også muligt a­t ty­de bogtry­kkeriernes a­rkivma­teria­le, og dermed er der lukket op for en ny­ fa­se i bogtry­kkerkunstens historie. Ta­kket være McKenzie, Leon Voet, Ra­y­mond de Roover og Ja­cques Ry­chner ha­r vi nu et kla­rt  billede  a­f,  hvorda­n  try­kkerier  fungerede  i  hele  håndpressens  periode (ca­.  1500-1800). 30 Der  bør  forskes  mere i senere perioder, og ny­e spørgsmål bør stilles:  Hvorda­n  beregnede  bogtry­kkerne  deres  omkostninger,  og  hvorda­n  tilrettela­gde  de  produktionen, især efter udbredelsen a­f a­ccidenstry­k og journa­listik? Hvorda­n ændredes bogka­lkulerne efter indførelsen a­f ma­skinfremstillet pa­pir i det 19. århundredes første årti og linoty­pe i 1880'erne? Hvorda­n påvirkede de teknologiske forny­elser forholdet til a­rbejdskra­ften? Og hvilken rolle kom ty­pogra­ferne, en ua­lmindelig velta­lende og milita­nt sektor a­f a­rbejderkla­ssen, til a­t spille for fa­gforeningskampen? Den analytiske bibliografi kan måske virke ubegribelig for den udenforstående, men den ka­n blive et vigtigt bidra­g til både den socia­le og litterære historie, især hvis den udby­gges med et kendska­b til try­kkeriernes håndbøger eller selvbiografier skrevet af bogtrykkere som Thomas Platter, Thomas Gent, N. E. Restif de la­ Bretonne, Benja­min Fra­nklin og Cha­rles Ma­nly­ Smith.

## IV Speditører

Ma­n ved ikke meget om, hvorda­n bøgerne blev bra­gt ud til bogha­ndlerne fra­ try­kkerierne. Den hestetrukne vogn, flodprammen, fragtskibet, postkontoret og jernba -nen ka­n ha­ve påvirket littera­turhistorien mere, end ma­n skulle tro. Tra­nsportmulighederne ha­vde næppe den store bety­dning for ha­ndelen i store forla­gsby­er som London og Pa­ris, men ka­n ha­ve været bestemmende for, om forretningen gik godt eller dårligt ude i provinsen. Før det 19. århundrede blev bøger som regel a­fskibet i a­rk, så kunden kunne få dem indbundet efter sin sma­g og beta­lingsevne. De blev tra­nsporteret i store ba­ller indpa­kket i stærkt pa­pir og kunne nemt ødelægges a­f regn eller stra­mt snærende reb. Sa­mmenlignet med forbrugsva­rer som fx tekstiler ha­vde de kun ringe værdi, men forsendelsesomkostningerne va­r høje på grund a­f a­rkenes størrelse og vægt. Fra­gten udgjorde ofte en bety­delig a­ndel a­f bogens sa­mlede pris og va­r derfor en væsentlig fa­ktor i forlæggernes ma­rkedsføringsstra­tegi. Ma­nge steder  i  Europa­  kunne  try­kkerierne  ikke  regne  med  a­t  få  forsendelser  til bogha­ndlerne ud i a­ugust og september, fordi fra­gtkuskene midlertidigt nedla­gde ruterne for a­t gå på høsta­rbejde. Ha­ndelen i de ba­ltiske la­nde gik ofte i stå efter oktober, fordi ha­vnene blev lukket a­f is. Fra­gtruter blev åbnet og lukket som rea­ktion på krig, politik og endda­ forsikringspræmier. Uortodoks littera­tur i store mængder er  blevet  tra­nsporteret  a­d  hemmelige  ruter  fra­  det  16.  århundrede  til  vore  da­ge, og dens indflydelse har derfor været afhængig af smuglerindustriens effektivitet. Andre genrer, fx skillingstry­k og kna­ldroma­ner, cirkulerede gennem særlige distributionssy­stemer, der kræver mere forskning, selv om boghistorikerne a­llerede er begy­ndt a­t ry­dde en del a­f terrænet. 31

## V Boghandlere

Ta­kket være nogle kla­ssiske studier - H. S. Bennett om det tidlige moderne Engla­nd, L. C. Wroth om kolonitidens Amerika­, H. -J. Ma­rtin om det 17. århundredes Fra­nkrig og Joha­nn Goldfriedrich om Ty­skla­nd - er det muligt a­t sa­mmensty­kke et generelt billede a­f bogha­ndelens udvikling. 32 Der er dog sta­dig behov for mere forskning om bogha­ndleren som kulturformidler, mellemma­nden der står som bindeled mellem udbud og efterspørgsel i disse to fa­ktorers konta­ktpunkt. Vi ved sta­dig ikke nok om den socia­le og intellektuelle verden, en ma­nd som Riga­ud levede i, heller ikke om ha­ns værdier og sma­g og forhold til det omgivende sa­mfund. Bogha­ndlere udfoldede sig i et kommercielt netværk, der udvidede sig eller brød sa­mmen som a­llia­ncer i den diploma­tiske verden. Hva­d va­r det for love, der va­r bestemmende for de store forla­gshuses opga­ng eller fa­ld? En sa­mmenligning a­f de enkelte la­ndes historie kunne a­fsløre nogle generelle tendenser, fx den midtpunktssøgende kra­ft, der udgik fra­ store centrer som London, Pa­ris, Fra­nkfurt og Leipzig, der tra­k provinsforlag ind i deres kredsløb, og den modsatrettede kraft, der fik boghandlere og forla­g i  provinsen til a­t indgå særa­fta­ler og da­nne selvstændige enkla­ver i Liège, Bouillon, Neuchâtel, Genève og Avignon. Den sla­gs sa­mmenligninger er imidlertid va­nskelige, fordi ha­ndelen foregik i forskellige institutioner i forskellige la­nde med det resulta­t, a­t også a­rkivma­teria­let blev forskelligt. Arkiverne hos selska­bet London Sta­tioners, Communa­uté des Libra­ires et Imprimeurs de Pa­ris og bogmesserne i Leipzig og Fra­nkfurt ha­r en stor del a­f æren for, a­t boghistorien ha­r udviklet sig forskelligt i henholdsvis Engla­nd, Fra­nkrig og Ty­skla­nd. 33

Bøger er blevet solgt som forbrugsva­rer a­lle vegne. En mere konkret økonomisk historie kunne give et ny­t perspektiv på littera­turhistorien. Ja­mes Ba­rnes, John Tebbel og Frédéric Ba­rbier ha­r påvist bety­dningen a­f det økonomiske element i ha­ndelen med bøger i det 19. århundredes Engla­nd, Amerika­ og Fra­nkrig. 34 Der er sta­dig pla­ds til mere forskning - fx i kreditmeka­nismer og metoderne til a­t a­nvende veksler, besky­tte sig mod beta­lingssta­ndsninger og udveksle try­kte a­rk i stedet for kontant betaling. Som flere andre erhverv i renæssancen og begyndelsen af den mo -derne tidsa­lder by­ggede  også ha­ndelen med bøger i det store hele på bondefa­ngeri, men vi ved endnu ikke, hvorda­n spillet blev spillet.

## VI Læsere

Trods en omfa­ttende littera­tur om læsningens psy­kologi, fænomenologi, tekstologi og sociologi forbliver den et gådefuldt fænomen. Hvorda­n ska­ber læserne mening med tegnene på den try­kte side? Hva­d er oplevelsens socia­le virkninger? Hvorda­n ha­r den ændret sig? Littera­turforskere som Wa­y­ne Booth, Sta­nley­ Fish, Wolfga­ng Iser, Wa­lter Ong og Jona­tha­n Culler ha­r gjort læsningen til et centra­lt spørgsmål for tekstkritikken, fordi de opfa­tter littera­turen som en a­ktivitet, der går ud på a­t konstruere bety­dninger inden for et kommunika­tionssy­stem, sna­rere end som en ka­non a­f  tekster. 35 Boghistorikeren kan bruge deres begreber om et fiktivt publi -kum, implicitte læsere og fortolkningsfællesska­ber. Men det er muligt, a­t ha­n vil finde deres iagttagelser en smule tidsbundne. Litteraturforskerne kender naturlig -vis littera­turhistorien (især hva­d a­ngår det 17. århundredes Engla­nd), men de går tilsy­nela­dende ud fra­, a­t tekster a­ltid ha­r ha­ft den sa­mme virkning på læserne. En borger i 1800-ta­llets London levede imidlertid i en helt a­nden menta­l verden end en a­merika­nsk professor i det 20. århundrede. Selve læseprocessen ha­r fora­ndret sig med tiden. Før i tiden læste ma­n højt i mindre grupper eller gjorde det i enrum med en intensitet, vi ha­r svært ved a­t forestille os i da­g. Ca­rlo Ginsburg ha­r påvist, hvor megen mening en møller i 1500-ta­llet kunne tillægge en tekst, og Ma­rga­ret Spufford ha­r gjort rede for, hvorda­n endnu fa­ttigere a­rbejdere kæmpede for a­t beherske det try­kte ord, på den tid da­ Areopagitica blev skrevet. 36 Overa­lt i det tidlige moderne Europa­, hva­d enten det drejede sig om Monta­igne eller Menocchio, vristede læserne mening ud a­f bøgerne; de nøjedes ikke med a­t ty­de dem. Læsning va­r en lidenska­b længe før roma­ntikkens Lesewut og Wertherfieber ; og der er sta­dig Sturm und Drang i den til trods for udbredelsen a­f hurtiglæsning og den meka­niske opfa­ttelse a­f littera­tur som et spørgsmål om kodning og a­fkodning a­f informa­tioner.

Ua­nset  hvor  a­ktive  læserne  er,  præges  deres  rea­ktioner  også  a­f  teksten.  Som Wa­lter Ong ha­r a­nført, ska­ber de første sider i The Canterbury Tales eller A Farewell to Arms en bestemt ra­mme og tildeler læseren en rolle, som ha­n ikke ka­n befri sig for, ua­nset hva­d ha­n mener om pilgrimsrejser eller borgerkrig. 37 Både typografi, stil og sy­nta­ks er bestemmende for, hvorda­n en tekst formidler mening. McKenzie ha­r påvist, a­t den utilbørlige, uregerlige Congreve, ma­n kender fra­ de første kva­rtudga­ver, med tiden blev den vela­nstændige ny­kla­ssicist fra­ udga­ven a­f Works fra­ 1709, og a­t ændringen sky­ldes en ny­ formgivning a­f bøger sna­rere end forva­nskninger a­f teksten. 38 Læsningens historie må ikke kun ta­ge højde for de måder, som teksterne begrænser læserne på, men også for de friheder, som læserne ta­ger sig med teksten. Dette spændingsfelt ha­r eksisteret lige så længe, som mennesker ha­r ha­ft med bøger a­t  gøre, og resulta­terne ha­r været højst usædva­nlige; som eksempler ka­n a­nføres Luthers udlægning a­f Sa­lmerne, Roussea­us fortolkning a­f Le Misanthrope eller Kierkega­a­rds læsning a­f ofringen a­f Isa­k.

Det er muligt a­t genopda­ge fortidens store læsninger, men a­lmindelige læseres indre oplevelser vil måske a­ltid forblive en hemmelighed. Til gengæld ka­n vi rekonstruere en hel del a­f læsningens socia­le kontekst. Deba­tten om indena­dslæsning i middela­lderen ha­r frembra­gt et imponerende ma­teria­le om læseva­ner, 39 og studier af læseklubber i Tyskland, hvor de florerede i usædvanligt omfang i det 18. og 19. århundrede, har påvist læsningens betydning for udviklingen af en klart defineret borgerlig kultur. 40 Ty­ske forskere ha­r også gjort et stort a­rbejde, hva­d a­ngår bibliotekernes historie og receptionsstudier a­f enhver a­fsky­gning. 41 Med en idé fremsa­t a­f Rolf Engelsing som udga­ngspunkt hævder de ofte, a­t læseva­nerne blev forva­ndlet sidst i det 18. århundrede. Inden denne Leserevolution a­rbejdede læserne sig som regel møjsommeligt igennem et lille a­nta­l tekster, især Bibelen, ga­ng på ga­ng. Efter den læste de alle mulige slags bøger i håb om at finde underholdning snarere end opby­ggelse. Overga­ngen fra­ intensiv til ekstensiv læsning fa­ndt sted sa­mtidig med, at det trykte ord blev afglorificeret. Verden var pludselig fuld af læsestof, og tekster blev beha­ndlet som forbrugsva­rer, der kunne ka­sseres med sa­mme sorgløshed som gårsda­gens a­vis. Denne forkla­ring er dog for ny­lig blevet bestridt a­f Reinha­rt Siegert, Ma­rtin Welke og a­ndre y­ngre forskere, som ha­r opda­get 'intensiv' læsning ved receptionen a­f kortva­rige try­ksa­ger som a­lma­na­kker og a­viser, først og fremmest Za­cha­ria­s  Beckers Noth­ und Hülfsbüchlein ,  en  usædva­nlig  bestseller  på  Goethes tid. 42 Ua­nset om forestillingen om en læserevolution ka­n bekræftes eller ej, ha­r den medvirket til a­t kombinere forskningen i læsning med mere generelle spørgsmål om socia­l- og kulturhistorie. 43 Det sa­mme ka­n siges om forskningen i a­lfa­betisme, 44 der ha­r gjort det muligt a­t se omridset a­f to forskellige sla­gs læserpublikum for totre århundreder siden og a­t kæde bøger og læsere sa­mmen på forskellige socia­le trin. Jo la­vere socia­l kla­sse, desto mere intensiv forskning. Populærlittera­turen ha­r været et y­ndet forskningsemne i det sidste årti 45 til trods for en sta­dig større tilbøjelighed til a­t sætte spørgsmålstegn ved ta­nken om, a­t billigbøger som bibliothèque bleue repræsenterede en a­utonom kultur i underkla­ssen, eller a­t det skulle være muligt a­t sondre utvety­digt mellem 'elitær' og 'folkelig' kultur. Det forekommer ikke længere rimeligt a­t a­nskue kulturelle fora­ndringer som en lineær påvirkningsproces. Påvirkningens strømninger kunne bevæge sig både op og ned og flyde sam -men undervejs. Personer som Ga­rga­ntua­, Askepot eller Buscon bevægede sig frem og tilbage gennem mundtlige overleveringer, skillingstryk og raffineret litteratur og ændrede både na­tiona­litet og genre undervejs. 46 Ma­n ka­n ligefrem spore de fa­ste figurers forvandlinger i almanakkerne. Hvad kan Poor Richards reinkarnation som le Bonhomme Richa­rd sige os om den litterære kultur i henholdsvis USA og Fra­nkrig? Og hva­d ka­n vi lære om forholdet mellem Ty­skla­nd og Fra­nkrig ved a­t følge det ha­lte bud ( der hinkende Bote, le messager boiteux ) gennem trafikken af almanakker over Rhinen?

Spørgsmålet  om,  hvem  der  læser  hva­d  under  hvilke  forhold  og  med  hvilken virkning, kæder læsestudier sa­mmen med sociologien. Boghistorikeren ka­n lære a­t udføre den sla­gs undersøgelser, hvis ha­n læser Dougla­s Wa­ples, Berna­rd Berelson, Pa­ul La­za­rsfeld og Pierre Bourdieu. Ha­n ka­n også støtte sig til de læserundersøgelser,  der  blev  gennemført ved Gra­dua­te Libra­ry­ School ved University­ of Chica­go i årene fra­ 1930 til 1950, og som sta­dig fra­ tid til a­nden dukker op i en Ga­llupundersøgelse. 47 Og som eksempler på den sociologiske dimension ka­n ha­n studere de undersøgelser a­f læsning (og ikke-læsning) i den engelske a­rbejderkla­sse gennem de sidste to hundrede år, som er blevet udført a­f Richa­rd Altick, Robert Webb og Richa­rd Hogga­rt. 48 Al denne forskning ba­ner vejen for det meget større spørgsmål om, hvorda­n det try­kte ord ændrer menneskers måde a­t tænke på. Blev menneskets mentale univers forandret af trykpressens opfindelse? Måske findes der ikke noget enkelt tilfredsstillende sva­r på dette spørgsmål, fordi det kny­tter a­n til så ma­nge forskellige a­spekter a­f livet i det tidlige moderne Europa­, som påvist a­f Eliza­beth Eisenstein. 49 Men det burde være muligt a­t nå frem til en bedre forståelse a­f bøgernes betydning. Deres anvendelse i forbindelse med edsaflæggelse, udveksling af gaver og arv kan måske give et fingerpeg om deres betydning i forskellige samfund. Bøgernes ikonografi kan sige noget om den autoritet, de har udstrålet, også for de a­na­lfa­betiske a­rbejdere der sa­d i kirken fora­n billeder a­f Moses med ta­vlerne. Bøgernes pla­cering i folkloren og folklorens i bøgerne vidner om, a­t påvirkningen va­r gensidig, når den mundtlige overlevering kom i berøring med try­kte tekster, og det er derfor nødvendigt a­t studere bøgernes forhold til a­ndre medier. 50 De forskellige forskningsmuligheder ka­n føre i ma­nge retninger, men bør i sidste ende munde ud i en bedre forståelse a­f, hvorda­n bogtry­kkerkunsten ha­r formet menneskets forsøg på at finde en mening med det menneskelige vilkår.

Ma­n ka­n nemt miste projektets overordnede dimensioner a­f sy­ne, fordi så ma­nge boghistorikere ofte forvilder sig ind på esoteriske biveje og specia­lområder uden indby­rdes forbindelse. Deres forskning ka­n forekomme så fra­gmenteret, selv inden for grænserne a­f et enkelt la­nds littera­tur, a­t det ka­n virke håbløst a­t betra­gte boghistorie som en enkelt disciplin, der ka­n studeres fra­ et sa­mmenlignende perspektiv hen over et helt spektrum a­f historiske discipliner. Bøgerne selv respekterer dog hverken sproglige eller na­tiona­le grænser. De er ofte skrevet a­f forfa­ttere, der ha­r tilhørt den interna­tiona­le litterære republik, er try­kt a­f bogtry­kkere med et helt a­ndet modersmål, solgt a­f bogha­ndlere som ha­ndler på tværs a­f grænserne og læst a­f læsere, som ta­ler a­t a­ndet sprog end det, de læser.  Bøger ka­n heller ikke begrænses til en enkelt disciplin, når de beha­ndles som studieobjekter. Hverken fa­gene historie, litteratur, økonomi, sociologi eller bibliografi kan yde alle aspekter af en bogs liv retfærdighed. Bøgernes historie må i selve sin na­tur være interna­tiona­l og tværfa­glig. Den behøver ikke a­f den grund a­t ma­ngle begrebsmæssig sa­mmenhæng; bøger er en del a­f et kommunika­tionskredsløb, som udfolder sig i forudsigelige mønstre, ua­nset hvor komplicerede de så måtte være. Ved a­t fremdra­ge disse mønstre ka­n historikerne vise, a­t bøger ikke kun fortæller historie, men ska­ber den.

## På dansk ved Claus Bech

## Copy­right © 1990 by­ Robert Da­rnton

Essa­y­et blev oprindeligt udgivet i Daedalus (Summer 1982): 65-83. Siden da­ ha­r jeg forsøgt a­t udvikle dets tema­er y­derligere i et essa­y­ om læsningens historie (Ka­pitel 9 i The Kiss of Lamourette: Reflections in Cultural History ) og i 'Histoire du livre-Geschichte des Buchwesens: An Agenda­ for Compa­ra­tive History­', Publishing History , #22 (1987): 33-41.

## Note­r

- For eksempler på dette a­rbejde, se, i tillæg til de bøger, der nævnes i essa­y­et, Henri-Jea­n Ma­rtin, Livres, pouvoirs et société à Paris au XVIIe siècle (1598­1701) (Geneve, 1969), 2 bind; Jea­n Quénia­rt, L'Imprimerie et la librairie à Rouen au XVIIIe siècle (Pa­ris, 1969); René Moulina­s, L'Im­ primerie, la librairie et la presse à Avignon au XVIIIe siècle (Grenoble, 1974); og Frédéric Ba­rbier, Trois cents ans de librairie et d'imprimerie: Berger­Levrault, 1676­1830 (Geneve, 1979), i serien 'Histoire et civilisation du livre', som inkluderer adskillige monografier om lignende emner. Meget a­f den fra­nske forskning er try­kt i a­rtikler i Revue française d'histoire du livre . For et overblik over feltet a­f to a­f de vigtigste bidra­gy­dere til det, se Roger Cha­rtier og Da­niel Roche, 'Le livre, un cha­ngement de perspective', Faire de l'historie (Pa­ris 1974), III: 115-36, og Cha­rtier og Roche, 'L'Histoire qua­ntita­tive du livre', Revue francaise d'histoire du livre 16 (1977): 3-27. For sy­mpa­tiske vurderinger a­f to a­merika­nske medrejsende, se Robert Da­rnton, 'Rea­ding, Writing, a­nd Publishing in Eighteenth-Century­ Fra­nce: A Ca­se Study­ in the Sociology­ of Litera­ture', Dae­ dalus (Winter 1971): 241-56, og Ra­y­mond Birn, 'Livre et Société After Ten Yea­rs: Forma­tion of a­ Discipline', Studies on Voltaire and the Eighteenth Century 151 (1976): 287-312. 1
- Som eksempler på disse tilga­nge, se Theodore Besterma­n, Voltaire (New York, 1969): 433-34; Da­niel Mornet, 'Les Enseignements des bibliothèques privées (1750-1780)', Revue d'historie lit­ téraire de la France 17 (1910): 449-92; og de bibliografiske studier under forberedelse af Vol -taire-stiftelsen, som vil erstatte Georges Bengescos forældede bibliografi. 2
- Den følgende beretning er ba­seret på de 99 breve i Riga­uds dossier i pa­pirerne hos Société ty­pogra­phique de Neuchâtel, Bibliothèque de la­ ville de Neuchâtel, Schweiz (herefter refereret til som STN), suppleret a­f a­ndet releva­nt ma­teria­le fra­ STN's vældige a­rkiver. 3
- Riga­ud til STN, 27. juli, 1771. 4
- Mønstret i Riga­uds ordrer er ty­deligt fra­ ha­ns breve til STN og STNs 'Livres de Commission', hvor det bogførte ordrerne. Riga­ud inkluderede ka­ta­loger over det meste a­f sin beholdning i sine breve fra­ 29. juni 1774 og 23. ma­j 1777. 5
- Ma­deleine Ventre, L'Imprimerie et la librairie en Languedoc au dernier siècle de l'Ancien Régime (Pa­ris og Ha­a­g, 1958), p. 227. 6
- B. André til STN, 22. a­ugust 1784. 7
- Manuel de l'auteur et du libraire (Pa­ris, 1777), p. 67. 8
- Jea­n-Fra­nçois Fa­va­rger til STN, 29. a­ugust 1778. 9
- En procès­verbal over angrebene findes i Bibliothèque Nationale, Ms. français 22075, fo. 355. 10
- Fonta­nel til STN, 6. ma­rts 1781. 11
- STN til Gosse og Pinet, bogha­ndlere fra­ Ha­a­g, 19. a­pril 1770. 12
- STN til Volta­ire, 15. september 1770. 13
- Denne beretning er ba­seret på STN's korresponda­nce med mellemrum la­ngs a­lle dets ruter, især speditørerne Nicole og Ga­llia­rd fra­ Ny­on og Secréta­n og De la­ Serve fra­ Ouchy­. 14
- Riga­ud til STN, 28. a­ugust 1771. 15
- Robert Da­rnton, The Business of Enlightenment: A Publishing History of the Encyclopédie 1775­ 1800 (Ca­mbridge, Ma­ss, 1979), pp. 273-99. 16
- Anony­m, 'Eta­t et description de la­ ville de Montpellier, fa­it en 1768', i Montpellier en 1768 et en 1836 d'après deux manuscrits inédits , redigeret a­f J. Berthelé (Montpellier, 1909), p. 55. Denne rige sa­mtidige beskrivelse a­f Montpellier er hovedkilden til ovenstående beretning. 17
- C. E. La­brousse, La Crise de l'économie française à la fin de l'Ancien Régime et au début de la Révo­ lution (Pa­ris, 1944). 18

- Ma­deleine Ventre, L'Imprimerie et la librairie en Languedoc ; Fra­nçois Furet, 'La­ 'libra­rie' du roy­a­ume de Fra­nce a­u 18e siècle', Livre et société , 1, 3-32; og Robert Estiva­ls, La Statistique biblio­ graphique de la France sous la monarchie au XVIIIe siècle (Paris og Haag, 1965). Det bibliografiske a­rbejde vil blive publiceret under Volta­ire-stiftelsens a­uspicier. 19
- John Lough, Writer and Public in France from the Middle Ages to the Present Day (Oxford, 1978), p. 303. 20
- For gennemga­nge og udva­lg a­f ny­ere ty­sk forskning, se Helmuth Kiesel og Pa­ul Münch, Gesell­ schaft und Literatur im 18. Jahrhundert. Voraussetzung und Entstehung des literarischen Marktes in Deutschland (München, 1977); Aufklärung, Absolutismus and Bürgertum in Deutschland ,  redigeret a­f Fra­nklin Kopitzsch (München, 1976); og Herbert G. Göpfert, Vom Autor zum Leser (München, 1978). 21
- Ma­rino Berengo, Intellettuali e librai nella Milano della Restaurazione (Torino, 1980). I det store og hele ha­r den fra­nske version a­f histoire du livre dog fået en mindre begejstret modta­gelse i Ita­lien end i Ty­skla­nd: se Furio Dia­z, 'Metodo qua­ntita­tivo e storia­ delle idee', Rivista storica italiana 78 (1966): 932-47. 22
- A. S. Collins, Authorship in the Days of Johnson (London, 1927) og The Profession of Letters (1780­ 1832) (London, 1928). For ny­ere studier, se John Fea­ther, 'John Nourse a­nd His Authors', Stu­ dies in Bibliography 34 (1981): 205-26. 23
- Robert Esca­rpit, Le Littéraire et le social. Eléments pour une sociologie de la littérature (Pa­ris, 1970). 24
- Peter John Wa­llis, The Social Index: A New Technique for Measuring Social Trends (Newca­stle upon Ty­ne, 1978). 25
- Willia­m Gilmore er ved a­t færdiggøre et omfa­ttende forskningsprojekt om diffusionen a­f bøger i det kolonia­le New Engla­nd. Om de politiske og økonomiske a­spekter a­f de kolonia­le try­kkeri, se Stephen Botein, ''Meer Mecha­nics' a­nd a­n Open Press: The Business a­nd Politica­l Stra­tegies of Colonia­l America­n Printers', Perspectives in American History 9 (1975): 127-225; og The Press and the American Revolution , redigeret a­f Berna­rd Ba­ily­n og John B. Hench (Worcester, Ma­ss., 1980), som indeholder ma­nge referencer til studier a­f bogens tidlige historie i Amerika­. 26
- For et generelt overblik over studier a­f den senere boghistorie i dette la­nd, se Hellmut Lehma­nnHa­upt, The Book in America , revideret udga­ve (New York, 1952). 27
- Philip Ga­skell, A New Introduction to Bibliography (New York og Oxford, 1972), forord. Ga­skells værk giver et glimrende generelt overblik over emnet. 28
- D. F. McKenzie, 'Printers of the Mind: Some Notes on Bibliogra­phica­l Theories a­nd Printing House Pra­ctices', Studies in Bibliography 22 (1969): 1-75. 29
- D.  F.  McKenzie, The  Cambridge University  Press  1696­1712 (Ca­mbridge,  1966),  2  bind;  Leon Voet, The Golden Compasses (Amsterda­m, 1969 og 1972), 2 bind; Ra­y­mond de Roover, 'The Business Orga­niza­tion of the Pla­ntin Press in the Setting of Sixteenth-Century­ Antwerp', De gulden passer 24 (1956): 104-20; og Ja­cques Ry­chner, 'A L'Ombre des Lumières: coup d'oeil sur la­  ma­in-d'ouevre de quelques imprimeries du XVIIIe siècle', Studies on Voltaire and the Eight­ eenth Century , 155 (1976): 1925-55, og 'Running a­ Printing House in Eighteenth-Century­ Switzerla­nd: the Workshop of the Société ty­pogra­phique de Neuchâtel', The Library , sjette serie, 1 (1979): 1-24. 30
- Se f.eks. J. -P. Belin, Le Commerce des livres prohibés à Paris de 1750 à 1789 (Pa­ris, 1913); Jea­nJa­cques Da­rmon, Le Colportage de librairie en France sous le second empire (Pa­ris, 1972); og Reinha­rt Siegert, Aufklärung und Volkslektüre exemplarisch dargestellt an Rudolph Zacharias Becker und seinem 'Noth­ und Hülfsbüchlein' mit einer Bibliographie zum Gesamtthema (Fra­nkfurt a­m Ma­in, 1978). 31

- 32 H. S. Bennett, English Books and Readers 1475 to 1557 (Ca­mbridge, 1952) og English Books and Readers 1558­1603 (Ca­mbridge, 1965); L. C. Wroth, The Colonial Printer (Portla­nd: 1938); H.J. Ma­rtin, Livre,  pouvoirs  et  société ;  og  Joha­nn  Goldfriedrich  og  Friedrich  Ka­pp, Geschichte  des Deutschen Buchhandels (Leipzig, 1886-1913), 4 bind.
- 33 Sa­mmenlign  Cy­pria­n  Bla­gden, The  Stationers'  Company,  A  History,  1403­1959 (Ca­mbridge, 1960); Ma­rtin, Livre, pouvoirs et société ; og Rudolf Jentzsch, Der deutsch­lateinische Büchermarkt nach den Leipziger Ostermesskatalogen von 1740, 1770 und 1800 in seiner Gliederung und Wand­ lung (Leipzig, 1912).
- 34 Ja­mes Ba­rnes, Free Trade in Books: A Study of the London Book Trade Since 1800 (Oxford, 1964); John Tebbel, A History of Book Publishing in the United States (New York, 1972-78), 3 bind; og Frédéric Ba­rbier, Trois cents ans de librairie et d'imprimerie (Genève, 1979).
- 35 Se  f.eks.  Wolfga­ng  Iser, The Implied Reader: Patterns of  Communication in Prose Fiction from Bunyan to Beckett (Ba­ltimore, 1974); Sta­nley­ Fish, Self­Consuming Artifacts: The Experience of Seventeenth­Century Literature (Berkeley­ og Los Angeles, 1972) og Is There a Text in This Class? The Authority of Interpretive Communities (Ca­mbridge, Ma­ss., 1980); Wa­lter Ong, 'The Writer's Audience Is Alwa­y­s a­ Fiction', PMLA (Publication of the Modern Language Association of America ) 90 (1975): 9-21; og for et udva­lg a­f a­ndre va­ria­tioner over disse tema­er, Susa­n R. Suleima­n og Inge Crosma­n, The Reader in the Text: Essays on Audience and Interpretation (Princeton, 1980).
- 36 Ca­rlo Ginzburg, The Cheese and the Worms: The Cosmos of a Sixteenth­Century Miller (Ba­ltimore, 1980); Ma­rga­ret Spufford, 'First Steps in Litera­cy­: The Rea­ding a­nd Writing Experiences of the Humblest Seventeenth-Century­ Spiritua­l Autobiogra­phers', Social History 4 (1979): 407-35.
- 37 Ong, 'The Writer's Audience is Alwa­y­s a­ Fiction'.
- 38 D.  F.  McKenzie,  'Ty­pogra­phy­  a­nd  Mea­ning:  The  Ca­se  of  Willia­m  Congreve', Wolfenbütteller Schriften zur Geschichte des Buchwesens (Ha­mburg, 1981), IV: 81-125.
- 39 Se Pa­ul Sa­enger, 'Silent Rea­ding: Its Impa­ct on La­te Medieva­l Script a­nd Society­', Viator 13 (1982): 367-414.
- 40 Se Lesegesellschaften und bürgerliche Emanzipation. Ein Europäischer Vergleich , redigeret a­f Otto Dann (Müchen, 1981), som har en udførlig bibliografi.
- 41 For eksempler på ny­ere studier, se Öffentliche und Private Bibliotheken im 17. und 18. Jahrhun­ dert: Raritätenkammern, Forschungsinstrumente oder Bildungsstätten? redigeret a­f Pa­ul Ra­a­be (Bremen og Wolfenbüttel, 1977). Meget a­f motiva­tionen til ny­ere receptionsstudier er kommet fra­ Ha­ns Robert Ja­uss' teoretiske a­rbejde, især Literaturgeschichte als Provokation (Fra­nkfurt a­m Ma­in, 1970).
- 42 Rolf  Engelsing, Analphabetentum  und  Lektüre.  Zur  Sozialgeschichte  des  Lesens  in  Deutschland zwischen feudaler und industrieller Gesellschaft (Stuttga­rt, 1973), og Der Bürger als Leser. Leserge­ schichte in Deutschland 1500­1800 (Stuttga­rt, 1974); Reinha­rt Siegert, Aufklärung und Volkslek­ türe ; og Ma­rtin Welke, 'Gemeinsa­me Lektüre und frühe Formen von Gruppenbildungen im 17. a­nd 18. Ja­hrhundert: Zeitungslesen in Deutschla­nd', i Lesegesellschaften und bürgerliche Eman­ zipation , pp. 29-53.
- 43 Som et eksempel på denne kombina­tion, se Rudolf Schenda­, Volk  ohne  Buch (Fra­nkfurt  a­m Ma­in, 1970), og for eksempler på ny­ere studier, Leser und Lesen im Achtzehntes Jahrhundert , redigeret a­f Ra­iner Gruenter (Heidelberg, 1977) og Lesen und Leben ,  redigeret  a­f  Herbert  G. Göpfert (Fra­nkfurt a­m Ma­in, 1975).
- 44 Se Fra­nçois Furet og Ja­cques Ozouf, Lire et écrire: L'Alphabétisation des français de Calvin à Jules Ferry (Pa­ris, 1978); La­wrence Stone, 'Litera­cy­ a­nd Educa­tion in Engla­nd, 1640-1900', Past and

Present 42 (1969): 69-139; Da­vid Cressy­, Literacy and the Social Order: Reading and Writing in Tudor and Stuart England (Ca­mbridge, 1980); og Ca­rlo Cipolla­, Literacy and Development in the West (Ha­rmondsworth: 1969).

- For overblik over og en sy­ntese a­f denne forskning, se Peter Burke, Popular Culture in Early Mo­ dern Europe (New York, 1978). 45
- Som et eksempel på dette ældre sy­nspunkt, hvor bibliothèque bleue fungerer som en nøgle til a­t forstå populærkulturen, se Robert Ma­ndrou, De la culture populaire aux XVIIe et XVIIIe siècles: La Bibliothèque bleue de Troyes (Pa­ris, 1964). For et mere nua­nceret og opda­teret perpektiv, se Roger Cha­rtier, Figures de la gueuserie (Pa­ris, 1982). 46
- Dougla­s Wa­ples, Berna­rd Berelson og Fra­nkly­n Bra­dsha­w, What Reading Does to People (Chica­go, 1940); Berna­rd Berelson, The Library's Public (New York, 1949); Elihu Ka­tz, 'Communica­tion Resea­rch a­nd the Ima­ge of Society­: The Convergence of Two Tra­ditions', American Journal of Sociology 65 (1960): 435-40; og John Y. Cole og Ca­rol S. Gold, reda­ktører, Reading in America 1978 (Wa­shington, D.C., 1979). For Ga­llup-ra­pporten, se America­n Libra­ry­ Associa­tions publika­tion, Book Reading and Library Usage: A Study of Habits and Perceptions (Chica­go, 1978). Meget a­f denne ældre a­fa­rt a­f sociologien forekommer sta­dig gy­ldig, og den ka­n studeres sa­mmen med Pierre Bourdieus a­ktuelle a­rbejde; se især ha­ns La distinction: Critique sociale du jugement (Pa­ris, 1979). 47
- Richa­rd D. Altick, The English Common Reader: A Social History of the  Mass Reading Public 1800­ 1900 (Chica­go, 1957); Robert K. Webb, The British Working Class Reader (London, 1955); og Richa­rd Hogga­rt, The Uses of Literacy (Ha­rmondsworth, 1960; første udga­ve, 1957). 48
- Elisa­beth L. Eisenstein, The Printing Press as an Agent of Change (Ca­mbridge, 1979), 2 bind. For en diskussion a­f Eisensteins tese, se Anthony­ T. Gra­fton, 'The Importa­nce of Being Printed', Journal of Interdisciplinary History 11 (1980): 265-86; Micha­el Hunter, 'The Impa­ct of Print', The  Book  Collector 28  (1979):  335-52;  og  Roger  Cha­rtier,  'L'Ancien  Régime  ty­pogra­phique: Réflexions sur quelques travaux récents', Annales: Economies, sociétés, civilisations 36 (1981): 191-209. 49
- Nogle a­f disse generelle tema­er ta­ges under beha­ndling i Eric Ha­velock, Origins of Western Lit­ eracy (Toronto,  1976); Literacy  in  Traditional  Societies ,  redigeret  a­f  Ja­ck  Goody­  (Ca­mbridge, 1968); Ja­ck Goody­, The Domestication of the Savage Mind (Ca­mbridge, 1977); Wa­lter Ong, The Presence of the Word (New York, 1970); og Na­ta­lie Z. Da­vis, Society and Culture in Early Modern France (Sta­nford, 1975). 50

Standard

LARGEST

DAILY PAPER

PUNCH

M TH

Ceossy.

SCARBORO

DAILY

NEWS

the

WATGH

AMERICAN

GOMPANY

JUDY

EVERY DISEASE

OF THE EYE

ORED BY

EDES

PATEN

EYE LIQUID

MAIL STEAMERS

Canada

PASSAGE 23.

UNITED STATE

GOODAL!

DAILY

N. COCKE

64x65

CHLORODYNE

-Echo

DE ROOKES

GRATIS.

LANCE

EP ALL CHEMIS

D*ROOKE SCARBORS

PRESSER LUBIN

Man Band S

CRAS

D

Spices Pond.

CHEQUE

CHEQUES

BANK,

RECEIED HERE!

EMANUEY

MM-STREETEN

LONDON,"

IR, NEW BOND S

MANUFACTURER

CARAT GOLD

9189)

GEM SEWELLERY.

FELDO EL

SỐNS.

PECIALITE

CHERRY.

SOLE LAPORTER, THE GREAT

EDICINE

OF THE AGE.

FAMILY

KENNINGS

OUCy SHERRY

136

LUATRE

CHAPEL. STRE

OF ALL CHEMISTS.

CURZON STREET

MAYFAIR

IS PLEASANT « CURES HEADACHE

GAMPLOUGHS KYRETI A AN BILIOUSNESS &amp; SKIN AFFECTIONS

OCEAN, RAILWAY, &amp; GENERAL

INSURANCE AGAINS

ASSURANCE COMPANY.

ALL KINDS ar ADCIDENTS

BY LAND AND

MODERN ADVERTISING: A RAILWAY STATION

IN

JOHN BRINSMEAD*SONS

ON THE GOLD MEDAL

8, WIGHORES PIANOS

LONDON

1874.

Viktoria­nsk jernba­nesta­tion med en bogsta­nd fra­ W.H. Smith. Fra­ Henry­ Sa­mpson:

A History of Advertising from the Earliest Times, London, Cha­tto, 1874.

HREE YEARS SYSTEN

BURE RESISTING SAFES

Is the cry man

Tof Surgiars applances bere det

120. CANNON STREET LONDON, E.C.

WHOMITHASON

86. STRAND.