Historie i amerikansk litteraturforskning
Forfattere: Jørgen Holmgaard
Tidsskrift: kok (1989-03-16)

Jargen  Holmgaard

## Historie i amerikansk litteraturforskning

Omkring David Simpson's »Litteraturkritikken og dens tilbagevenden til »historien««

De toneangivende retninger inden for amerikansk litteraturforskning har i de sidste tiår haft en anden udviklingsgang, end vi har oplevet i Europa i den samme periode. I 70'erne, hvor den europziske universitetsmarxisme steg op til kulmination  og derefter begyndte at miste de fleste af sine dyrkere igen, foregik i USA dekonstruktionens gradvise udbredelse til at blive litteraturforskningens toneangivende position.  Og her  i  80'erne, hvor  postmoderne  fornemmelser  og  dekonstruktive positioner  er  blevet  gzngs kammertone  i  Europa,  udviser den i USA mzrkbare tegn på at vzre slidt op. Der  må nyt til.

Til aflaisning af dekonstruktionen  i USA synes der at melde sig to tendenser, dels en historisk orientering, dels en politisk; de kan meget vel kombineres, men  behaiver det ikke.

Den politiske har bl.a. ytret sig i initiativer til at forny »the canon&lt;&lt;: skatten af ud~delige bager,  som  de litteraturstuderende  obligatorisk fares igennem  i de farste  år. Den  skal  ikke kun  omfatte den  hvide, mandlige, engelske litteraturtradition, men må også inddrage kvindelitteratur,  sort  litteratur,  3.verdens  litteratur  m.v.  Sådan lyder  den progressive argumentation. Da English Department på Stanford sidste år moderniserede  sin »canon«  efter disse synspunkter, vakte det en national opstandelse, hvis efterdainninger  skyllede helt op på przsidentniveau. Allan Bloorn  (The Closing o f the American Mind) og E.D. Hirsch, Jr.(Cultural Literacy) havde i de foregående år haft deres store kommercielle successer med at fortzlle nationen, at akademikergenerationerne siden  1968 havde sat hele den gamle kulturelle dannelse overstyr, og at nutidens studenter var blevet  reduceret til  uvidende, hjerneblzste musiknarkomaner. Nu skulle fordummelsen så åbenbart szttes i politisk, revolutionzrt system. Sådan oplevede man i  store dele af den brede offentlighed  Stanford-initiativets moderate fagmodernisering.

Hvis  man  levede, da de danske litteraturinstitutters  faghorisont i starten af 70'erne blev udvidet på lignende vis, kan man have en sjov dkja-vu-oplevelse. I USA synes de nu at vzre ankommet dertil, hvor man her stod for  16-18 år siden. Omvendt  er det  idag i  Danmark rimeligt h0j mode at vzre dekonstruktiv, hvor det samme i USA er en mere end halvgammel  affzre. Der er mange årsager til denne interkontinentale mangel på synkroni og forskellighed i faktorernes rzkkefalge.  I  sagen  om  »canon«-fornyelsen er der blevet  peget  på, at den amerikanske  68-generations  litteraturprofessorer  fsrst  nu  er  nået frem til en sådan institutionel position  og anszttelsessikkerhed, at de t0r  vove  en  direkte konfrontation  om fagindholdet.  Til  sammenligning  kan  det  erindres,  at  de  danske  fagfornyere  i  begyndelsen  af 70'erne kunne gå direkte fra eksamensbordet til en fast livstidsanszttelse  på den anden  side af samme bord, hvor de blev  bakket  op og holdt til ilden af en energisk studenterbevzgelse med formelt accepteret  medindflydelse.  Der er givetvis også andre krzfter på spil, men man  skal  ikke  undervurdere  sådanne  rent  professionstekniske  fak-

torer.

Den historiske orientering, som er en mere videnskabelig aflaser af de dekonstruktive interesser, er også velkendt  her på bjerget. Da de ideologikritiske  pointer var  tsmt  ud  i  begyndelsen  af  70'erne, blev den  toneangivende  del  af  den  litteraturvidenskabelige venstreflsj  i Danmark historisk; eller socialhistorisk  som man kaldte det. 'Den ny historisme' i USA, som David  Simpson starter med at tale om i den efterfalgende  artikel, ligner  ikke direkte den  materialistiske  historisme, som dyrkedes her i 70'erne. I udviklingsforlab,  som de her skitserede, er faktorernes rzkkefalge ikke uden betydning.  Den amerikanske historisme er tydeligt påvirket af at trzde frem på baggrund af en periode med dekonstruktiv tekstbevidsthed: den er mere tekstlig, mere  atomistisk,  og  de fleste  af  dens  forfattere  vil  vzre ret  fjerne  fra tanken om at nå frem til store, totaliserende historiske synteser. Omvmdt var den danske historisme przget af sin politiske tilksrselsrampe: man startede i en marxistisk  overbevisning om, at der i al nyere historisk  udvikling var én enhedslig kerne, som  hed kapital og arbejde, hvorfra  alt  andet direkte eller indirekte  kunne  afledes;  derefter fulgte i takt  med  de historiske  studier en stadig stigende bevidsthed om kompleksitet, forskelligartethed og en mangfoldig specificitet i de historiske sammenhznge. Konklusionen blev en skepsis over for totalitetsforestillinger,  begrundet  i  en  vidensfylde,  som  man  ikke var så tynget af i starten.

Da alt nu  synes at foregå omvendt, kunne  man som eksperiment forestille sig, at deil amerikanske historisme efterhånden kunne finde -på at sage hen mod den totalitetstankegang, som den danske historisme forlod.  Her  kommer  den marxistiske  position  ind  i  billedet,  og totalitetssynpunktet har en varm amerikansk fortaler i Fredric  Jameson. Som Simpson gar opmzrksom på, hzvder Jameson  ganske vist ikke  en  egentlig samfundsmaessig totalitet  i sin  tankegang; den  påstand har svzrt ved  at vinde tiltro.  Derimod  totaliserer  han -også her er dekonstruktionens  påvirkning tydeligt  mzrkbar -tekstligheden, så den kan forsyne os med den store syntese: )&gt;the unity of a single great collective story«  (The Political Unconscious, p. 19),  skriver Jameson om enheden, og om tekstligheden også: historien er simpelt hen &gt;&gt;a single vast unfinished  plot« (ibid., p.20). Kombineret med Jameson's andet motto -&gt;&gt;Historicize, always historicize« -er der således anlzg til en totalitetshistorisme, som Jameson's egne historiske  analyser reprzsenterer nogle konkrete bud  på.

Den kontekst, Simpson's  artikel går ind i, afgrznses således af en aldrende dekonstruktion  til  den  ene side og  til  den  anden side en forsigtigt fremrykkende historisme placeret i valget mellem atomisme og Jameson's  hegelagtige  totalitetsmarxisme. Vi  bringer  Simpson's artikel, fordi den glimrende informerer om, hvilke problemstillinger der er p5 vej op i amerikansk litteraturforskning i disse år. På et eller andet  tidspunkt  vil  de givetvis  melde  sig  som  aktuelle  også  i  den danske debat. Slutningen af hans artikel, hvori han udstikker nogle --problemstillinger  for  konkrete  teksthistoriske  unders0gelser, minder en hel del om den type overvejelser,  man gjorde sig her i tidsskriftet i 707erne,  f.eks.  i  perioden  mellem poetik/K&amp;K 21  og K&amp;K 32,  der handlede om »Historie -bevidsthedshistorie.«  Men det hindrer naturligvis  ikke,  at beslzgtede  synspunkter påny kommer frem.

Den afsluttende del af Simpson's artikel er  klogt problembevidst og dog konstruktiv, men ikke nybrydende set i et dansk perspektiv. Den anden  og  nok  så tungtvejende  grund  til  at  bringe  artiklen  er  dens forudgående diskussion af det implicitte historiesyn hos de indflydelsesrige  teoretikere  fra  60'erne og  fremefter:  Derrida, de  Man, Foucault, Macherey og  Jameson.  Her er han substantiel og giver -trods eller gennem sin &gt;&gt;understatede«, »britiske&lt;&lt; og ret så snoede sprogf0ring -et intelligent  bidrag til en teoretisk  diskussion, som blev overstået mere summarisk og dogmatisk, da den danske 7O'er-historisme  i sin tid  10b på banen. Kommer historien op påny, når dekonstruktionen er blevet dekonstrueret (hvad enten det bliver af Historien, &gt;&gt;historien« eller af sig selv), melder der sig et nyt saet sp0rgsmål. Denne artikel stiller dem og kommer i sine svar fornuftigt afstcd.