[-Fin(negans Wa)ke-]: Titlen som gåde
Forfattere: Jacob Greve
Tidsskrift: passage (1999-12-01)

de t

-..9

1 jeg ønsker ikke at røbe den før bogen har skare-

mere af sig selv" (Letters I, p. 213).

len selvom titlen blev holdt hemmelig, igang-

· Joyce samtidig en gætteleg blandt sine nær-

te venner, om hvem der kunne gætte den. Først

38 blev den gættet af vennen Eugene Jolas, og da

## [-Fin(negans Wa)ke-]:  Titlen som gåde

le ske Joyce noget før bogen udkom. Jolas havde

, redaktør af tidsskriftet transition trykt store dele

Work in Progress' i tyverne og trediverne, og

de også i en artikel i kommentarbogen Our Ex-

ination Round his Factification for Incamination of

k in Progress, som Joyce selv forestod üdgivelsen

Spørgsmålet om titlen  er  klassisk  i Finnegans  Wake­ forskningen. Det er almindeligt at introduktioner til bogen kommenterer  titlen.  Titlen rejser  da også  et første spørgsmål som det første af teksten man mø­ der. Den udgør en passage til bogen og et privilige­ ret sted, så meget som den kan siges at betegne hele teksten.  I Finnegans  Wakes tilfælde  gælder  dette  i særlig grad, fordi titlen udgør den eneste betitling af 628 sider tætpakket med ordspil. Netop fordi Finne­ gans  Wake er bygget op af ofte flersprogede ordspil, har kritikere længe læst ikke bare teksten, men også titlen  meget  kreativt,  ofte  grænsende  til  overfor­ tolkning. I den følgende præsentation og læsning af titlen  vil dette også være mit fokus,  nemlig den klas­ siske diskussion vedrørende fortolkning  og  overfor­ tolkning,  eller grænser for fortolkning, som eksem­ pelvis Umbetto Eco i begyndelsen af halvfemserne insisterede  på  at  der  måtte  være,  med Finnegans Wake som eksempel. Eco mente, at hans egne ideer fra tresserne om  'det åb r:ie  værk',  som skulle opfø­ res  af  læseren,  var  blevet  ført for  vidt  i  visse  post­ strukturalistiske læsninger.

:3

-- Forcli--titlen betegner hele teksten er det også min hensigt  i  det  følgende  at  udpege  karakteristika  for Finnegans  Wake som sådan, netop gennem titlen, og samtidig foreslå en læsning af titlen, antydet i denne artikels titel, som for en umiddelbar betragtning kan tage sig ud som overfortolkning.

James Joyce gjorde sit til at lade titlen fremstå som gådefuld. I samtlige 17 år mens han skrev på bogen, holdt  han  nemlig  titlen  hemmelig.  I  stedet  institu­ tionaliserede  han  arbejdstitlen  'Work  in  Progress', en foreløbig betitling,  som imidlertid også bærer et centralt udsagn  om Finnegans  Wake, som et  værk  i bestandig  udvikling,  ikke  kun  fra  den  blev  påbe-

## JACOB GREVE

gyndt i 1922 til den udkom i 1939, men også siden, i  de  mange  fortolkninger  og  læsninger,  der  udgør receptionshistorien.

Allerede i 1924 havde  han  skrevet  til  sin  mæcen og  forlægger,  Harriet Shaw Weaver,  og  fortalt om sin  opfindelse  af  et  tegn-system,  der  skulle  hjælpe ham i arbejdet med sin nye bog. Om det ene af disse tegn,  en firkant,  skrev  han:  " □ Dette står for titlen, men jeg ønsker ikke at røbe den før bogen har skre­ vet mere af sig selv" (Letters I,  p. 213).

Men  selvom  titlen  blev  holdt  hemmelig,  igang­ satte Joyce  samtidig  en  gætteleg  blandt  sine  nær­ meste venner, om hvem der kunne gætte den. Først i 193 8 blev den gættet af vennen Eugene J  olas, og da med god hjælp  fra Joyce  selv  og  hans  kone  Nora, den eneste anden person der kendte titlen, i fald der skulle ske  Joyce noget før bogen udkom. Jolas havde som redaktør af tidsskriftet transition trykt store dele af  'Work  in  Progress'  i  tyverne  og  trediverne,  og havde også i en artikel i kommentarbogen Our Ex­ agmination  Round  his  Factification  for  Incamination  of T#Jrk in Progress, som Joyce selv forestod udgivelsen af i 1929, forsvaret 'Work in Progress' over for Sean O'Faolain,  der  havde  beklaget  sig  over  de  mange ordspil  og  ordkonstruktioner.  Jolas  viste,  at  heller ikke leksikalske ord har  entydige og  bestandige be­ tydninger.  Som  eksempel  brugte  han  netop  ordet 'title',  som Joyce  kan have  hvisket  ham i  øret.  For hvis ordet 'title' kunne bruges i så mange sammen­ hænge som J  olas  viste  i  artiklen,  hvad  så  med  den senere  regulære titel,  som blev Finnegans  Wake?

I  maj  1927,  da  gættelegen  om  titlen  var  i  gang  i breve mellem Joyce og Harriet Shaw Weaver, skrev Joyce: "Jeg vil bruge nogle af dine forslag til □, om hvilken du er på rette spor. Titlen er meget simpel og  så  almindelig  som  noget.  Den  er  ikke  Kitty T T TYI

ocusa gelsi.

sesmotiver,

af br

80 1

noen

.....30.

I

O'Shea, som en vittig hund foreslog, selvom den er i to ord. Jeg vil tænke den mere igennem, da jeg ag­ ter også at foretage nogle eksperimenter med den  ...  " (Letters I,  p. 252).

Om den titel Joyce her har i tankerne er Finnegans Wake eller Finn's  Hotel, som  Danis  Rose  og John O'Hanlon har foreslået,  er svært at fastslå med sik­ kerhed. Det er dog sikkert, at det var omkring dette tidspunkt at Joyce besluttede sig for Finnegans  Wake, måske på grund af de eksperimenter, han ønskede at foretage.  Det  interessante  er  hvilke  eksperimenter Joyce  forestillede  sig  at  foretage  med  titlen.  Enten ville  han  genoverveje  titlen  i  forhold  til,  hvad  han havde  skrevet  af  bogen,  eller  også  ønskede  han  at udnytte  flere  af  titlens  betydningsmuligheder  end han først havde tænkt sig.

## Tim Finnegan  's  Wake

Hvilke betydninger  er  da indtil nu fundet i den gå­ defulde  titel?  Først  og fremmest henviser Finnegans Wake til  den  folkelige  amerikansk-irske  sang,  'Tim Finnegan's Wake', der handler om manden, der dør efter at være faldet beruset fra en stige. Ved den ef­ terfølgende  'wake',  denne  særlige  irske  vågen  over den døde,  som i  forgan gn e  tider  ofte  udviklede  sig til  rene  orgier  og  frugtbarhedsriter,  drikkes der  tæt og  et  skænderi  udvikler  sig  over  den  afdøde.  En flaske  whisky  kastes  gennem  luften  og  lander  ved den dødes hoved,  der så vå gn er op igen ved duften af  whisky.  Sangen fungerer  derfor  også som en pa­ rodisk genskrivning af syndefalds- og genopstandel­ sesmotiver,ovenikøbet  med  ordspillet  på  'wake', som Joyce også udnytter. Med sangen som reference fremstår  højmodernisten Joyces  sidste  dunkle  værk som  en  slags  'extended  version'  af  en  lavkomisk sang,  med  understregning  af  det  lokale  udgangs­ punkt i irsk historie,  en musikalsk grundtone for bo­ gen og et spil på ordenes flerfold af betydning.

Den  første  og  udvendige  markør  af  at  noget  er ændret i forhold til sangtiden, er den udeladte geni­ tiv-apostrof  i  'Finnegans'.  Det tillader,  at titlen kan læses  med  både  en  entalsog  en  flertalsbestem­ melse, måske endda pendulerende mellem de to. På den  ene  side  denne  vågen  over  faderen  Finnegan, som er død og skal vå gn e  igen,  på  den  anden side alle  Finnegans,  sønnerne,  som skal  vækkes  til  dåd. Den sidste, plurale læsning kan ovenikøbet accentu­ eres som enten opfordring  (Finnegans, Wake!) eller som  konstatering (Finnegans  will  wake). Spillet mellem faderen  og  sønnerne,  eller  den  enkelte  og mængden,  lægger  endnu  en  betydning  til  ordet 'wake',  som  så  kan  læses  som  'in  the  wake  of Finnegan' - det der følger efter Finnegan.

Også den mere simple version, 'Finn again wakes', har været bragt i anvendelse, med allusioner til  den  irske  sagnkreds  om  helten  Finn  MacCool, som lidt a la Holger Danske også skal vå gn e til dåd når situationen kræver det. Finn MacCool spiller en vigtig rolle i Finnegans Wake, som en af faderskikkel­ sen  HCEs  mange  drømme-iklædninger. Joyce  ud­ nyttede da  også selv  denne måde  at læse titlen på, da  han  i  1939 efter  at  bogen  var  udkommet,  ifølge Ellmanns biografi, kommenterede den finsk-russiske vinterkrig  med  ordene: "just  as  I  predicted, the Finns again wake".

Titlens manglende apostrof fremviser denne kamp mellem faderen og sønnerne,  den enkelte og mængden,  den  store  og  de  små,  som  er  genkom­ mende  i  bogens  mange  konfigurationer  af  folkelig opstand  mod  tyrannen,  hvadenten  der  er  tale  om plebejerne  i  forhold  til  patriarken,  borgerne  mod kongen,  eller  netop  inden  for  familien,  sønnerne over  for  faderen.  En tematik,  der  lader  autoriteter falde,  ikke  kun i  form af faderskikkelser,  men  også når  det  gælder  sproget som  autoritet. Det  leksikal­ ske  sprog  undermineres  af ordspillene,  ikke  mindst det 'store' imperialistiske sprog,  engelsk, der under­ mineres  ved  blandningen  med  de  mange  'mindre' sprog,  for eksempel dansk.

Denne tematik rar et af sine klareste  udtryk mod slutningen  af  bogen,  ovenikøbet  i  forbindelse  med titlen  og  sangen:  "It  is their  se gn all  for  old  Cham­ pelysied to seek the shades of his retirement and for young  Chappielassies  to  teach  their  partners  love­ softfun at Finnegan's Wake" (FW 607). Her kombi­ neres de  elysiske marker  og  Dublin-forstaden  Cha­ pelizod,  hvor  bogen  foregår,  i  'old  Champelysied' som faderfiguren  HCE,  der residerer  i sin pub med sin familie,  og hvor den yngre generation,  'chappie­ lassies',  vil tage over. Impliceret i dette er en cyklik,

48

praghllg. Ia sallille Ilaue sall b

negans wake', og derved fremvise c

hed". Ifølge Hart har titlen altså en

(Fin-ne-gans + wake) som på god h

korresponderer med bogens opbygn

længere + den kortere bog 4 til sids

At slutningen (på fransk 'fn') n

som  imidlertid  også  er  repræsenteret  i  titlen  på  en anden måde. Den angår bogens opbygning, som al­ lerede  Clive  Hart  i Structure  and Motif in  Finnegans Wake fra 1962, mente  var  afspejlet  i  titlen:  "Det  er interessant  at  bemærke  hvordan  selv  titlen  (  ...  )  af­ spejler  bogens  cykliske  struktur,  tre  stavelser  i  en gruppe,  efterfulgt af  en fjerde,  'Wake',  ligesom tre lange bøger efterfølges af bog fires Koda, bogen om opvågning.  På  samme  måde  kan  bogen  læses  'fin negans wake',  og  derved fremvise cyklisk  uendelig­ hed". Ifølge  Hart har  titlen  altså  en  3 + I-struktur (Fin-ne-gans + wake) som på god hermeneutisk vis korresponderer med bogens opbygning i 4 bøger,  3 længere + den kortere bog 4 til sidst.

At  slutningen  (på  fransk  'fin')  negeres  (negans) korresponderer endvidere med et af Finnegans Wakes særtræk, nemlig at bogens sidste sætning ender uden punktum  og  kan fortsættes  på  bogens  første  side  i den første sætning, der starter med lille bogstav. Bo­ gen  er  således  både  kvadratisk  og  cirkulær,  en  ide Joyce spøgefuldt mente at kunne tage patent på. 3 + I-strukturen  i  dens  cykliske  udgave  havde Joyce  fra Giambattista Vicos Den Nye Videnskab, som udgør et af  skeletterne  til  bogen.  Vicos  cykliske  historie­ opfattelse opererer med tre aldre, gudernes, heltenes og menneskenes, der afløser hinanden og ender med den  store  omvæltning,  den  såkaldte  'ricorso',  der starter  det hele forfra igen. Overalt i Finnegans  Wake udnyttes eller indikeres denne 3 + I-struktur, fra bo­ gens storform ned til sætnings- og ordplan, som for eksempel  denne tekstbid om Glugg og Chuff:  "Off to clutch, Ghigg[ Forwhat[ Shape your reres, Glugg[ Foreweal[ Ring we round, Chuff! Fairwell! Chuffchuff's  inners  even"  (FW 225), hvor  3 + I­ strukturen ovenikøbet interpoleres tre  gange  af FW, titlens initialer. På denne måde kan tekstsstedet blive et  udsagn  om  hele  bogen,  som  et  transportmiddel (clutch, forward,  rears, fourwheeler), en  selvkø­ rende maskine, en automobil, som hvis man spidser ørerne  (shape  your  ears)  kan  høre  onomapoeitisk starte:  'glugg,  glugg,  chuff,  chuffchuff .. . '.

## At  finde vej

At læse  titlens  begyndelsesstavelse,  'fin',  på  fransk synes  også  rimeligt  udfra  en  hermeneutisk  betragt- ning,  hvor  delen  (titlen)  skal  svare  helheden  (bo­ gen), eftersom Finnegans Wake er bygget op af multi­ linguale ordspil, der benytter ord fra op til 60 natur­ lige sprog,  plus en mængde  'unaturlige' som patois, jargon, pidgin  english,  landsmål,  volapyk,  shelta, universal osv. Men det åbner naturligvis op for den mulighed, at også andre sprog end fransk kan bringes  ind  i  en  læsning  af  titlen.  For  eksempel kunne man foreslå at læse titlen på tysk. Titlen kan herefter  læses  som  'Finde'  og  'ganz  weg',  og  be­ tegne læseren,  der  i  sin  søgen  efter  mening i  dette dunkle univers finder den, kun for i næste øjeblik at finde  den  fuldstændig  forsvundet,  'ganz  weg'  [  Et udsa gn om vilkåret for  læseren  af Finnegans  Wake, der  i  sin  søgen  efter  endelig  mening  ofte  finder  sig på  herrens  mark  med  hensyn  til  en  sikker  bestem­ melse af ordenes betydninger.

Selvom en sådan læsning giver udmærket herme­ neutisk mening i forhold til Finnegans  Wake ville  de færreste  tøve  med at dømme  overfortolkning. Men pointen er,  at med alle de  med-lyde  og  konnotatio­ ner,  man ellers inviteres til at foretage undervejs,  er det nærmest umuligt positivt at bestemme en over­ fortolkning. Joyce  kommenterede  da  også  selv  en sætning  fra Finnegans  Wake med  ordene,  'dette  er ordene du vil se, men ikke dem du vil høre'.

## Fønikeren vågner

Alligevel synes John Paul Riquelme at være på mere sikker grund når han i sin bog Teller and Tale in  Joyce's Fiction læser  titlen  som  'fønikeren  vå gn er'.  For  ud­ trykket er at finde i Finnegans Wake: "the Phoenician wakes"  (FW 608), og  må  derfor  opfattes  som  en læsning af titlen Joyce selv foretog. Riquelme hen­ holder  sig  til,  at Joyce  ofte  understregede  at  hans tidligere titelhelt,  Odysseus  (Ulysses) var føniker,  og ikke  græker.  Det  er  altså  den homeriske  helt,  såvel som bogen Ulysses, der vækkes til live, men kun for, ifølge Riquelme, at blive lagt til hvile igen,  begravet af den nye bog; ligesom Homer, som skelet for Ulys­ ses, begraves til fordel for Vico, der ikke kun ved sin cykliske  historieopfattelse,  men  også  gennem  sin brug  af  etymologiske  ordspil  fungerer  som  inspira­ tion til Finnegans Wake. Også  ordspillets teknik fremvises derved, fordi det genkalder 'døde' udtryk,

· desi

·

Iten

n"...

cav, og det er c

....-

....

kun for at erstatte dem med nye ordkonstruktioner. Riquelme mener endda, at teksteksemplet "as puni­ cal  as  :finikin"  (FW  37)  viser  hvordan  'punisk'  og 'fønikisk' ved et ordspil relateres til ordspillet (pun­ ning), såvel som til Finnegan. Riquelmes pointe, "at læse Finnegans  JiVåke involverer  at  finde  ud  af  hvad titlen betyder gennem henvisninger til de etymolo­ giske ordspil, der dukker op i løbet af fortællingen" synes  rimelig  nok,  kun  udtømmer  Riquelmes  læs­ ning langtfra mulighederne.

## No answer

En anden læsning af titlen, der ved første øjekast ta­ ger sig ud som overfortolkning, har Petr Skrabanek stået for. Også han understreger titlen som gåde, en gåde han løser  ved at  læse  den som  følger:  'Fin(  d) neg. ans wa=  ke(y).  Som kan betyde så meget som: Find det  negative  svar  og  du  har  nøglen  til  bogen. At  læse  to  stavelser  fra  to  forskellige  ord  sammen, som denne læsning kræver, er ingen uvanlig forete­ else i FW i øvrigt. Et godt eksempel på dette findes side 236, hvor  "Pa's  teapucs"  kan  læses  som  både 'fars tekopper' og som 'past epochs'. Skrabanek un­ derstøtter sin læsning med henvisninger til Shem the Penman,  den  ene  del  af  tvillingeparret  Shem  og Shaun.  Shem fungerer i Finnegans  JiVåke som forfat­ terpersona og portræt af kunstneren, og ligesom sin forgænger i  Joyces tidligere bøger A Portrait og Ulys­ ses, Stephen Dedalus, siger han nej til at opfylde kra­ vene fra hjem, kirke og fædreland. For Stephen De­ dalus er det lig den sikre død at underlægge sig disse krav, og det er også grunden til, at han afsværger sin moder, som han ser som eksemplet på en underkas­ ten sig disse krav.

## Nilens kilder

Skrabaneks  læsning  kan  på grund af opdelingen  af titlens ord synes hasarderet, ikke desto mindre synes fundet af et 'negativt svar' i midten af titlen at have noget på sig. Det kan bedre  begrundes,  hvis man i stedet forbinder  det  med det  større  motiv  omkring Nilens kilder, der løber gennem bogen, og  som sy­ nes at udnytte at "intet uudforsket område, hverken Himalayas  tinder,  Antarktis'  vidder,  ja  næppe  en­ gang månens skjulte bagside har i nyere tid fascine- ret  så  meget  som  mysteriet  om  Nilens  kilder.  I mindst to tusind år  drøftede man spørgsmålet uden at finde svar", som Alan Moorehead har formuleret det  i  sin  bog  om Den Hvide  Nil ( 1962, Spektrum, 1994, p. 6). Efter  at have  søgt Nilens kilde  uden at finde svar i så mange år fandt man ikke en,  men to sandsynlige kilder, kaldet Victoria Nyanza og Albert Nyanza ('nyansa' betyder egentlig 'sø').

Det  er  Nilens  kilder  der  første  gang  motivet dukker  op  - gøres  lig  med  det  biologiske  ophav  i Finnegans JiVåke, forældreparret Humphrey Chimden Earwicker  (HCE)  og  Anna  Livia  Plurabelle  (ALP): "O phoenix culprit!  Ex nickylow malo comes mic­ kelmassed bonum. Hill, rill. ones in company, bille­ ted, less be proud of. Breast high and bestride! Only for that these will not breathe upon Norronesen and Irenean  the  secrest  of  their  soorcelossness.  Quarry silex,  Hornfrie N  oanswa! Undy gentian festyknees, Livia Noanswa" (FW 23).

Ikke alene  gøres Nilens kilder lig med forældre­ parret  HCE  og  ALP  ('Hornfrie'  og  'Livia'),  men med  et  ordspil  gøres  også  'nyansa'  lig  med  'no­ answa', altså et nej-svar,  i lighed med det Skrabanek fandt i titlen.

De  overskrevne  latinske  udtryk  i  citatet  'quare silex' (hvorfor er du tavs?) og 'unde gentium festines' (hvor kommer du fra?) er rettet til HCE og ALP, der som biologisk oprindelse imidlertid  begge fremstår som gåder, der spørges til, men uden at de giver  svar.

Et  andet  eksempel  kan  tydeliggøre  Nil-motivet: "Distributary endings? And we recommends. Quare hircum?  No  answer.  Unde  gentium  fe  ...  ?  No  ah" (FW 89). Her gentages de latinske spørgsmål,  med et fuldtonende 'no answer'. Helt tæt på titlens 'neg.­ answa' kommer et andet sted Nil-motivet benyttes: "Insteed for asteer, adrift for adraft. Nuctumbulum­ bumus wanderwards the Nil. Victorias neanzas. Al­ berths neantas" (FW 598). Nil-motivet dukker i øv­ rigt i passager på siderne 105, 202, 558 og 600.

Selvom Nil-motivet i særlig grad angår de gåde­ fulde hovedpersoner HCE og ALP,  og  derved tviv­ len  om det biologiske ophav,  kommer Nil-motivet gennem de to hovedpersoner til at repræsentere en

™ A

DIlVi

else til betyc

nan s

et fo

W.

med

.......

. $

mere generel søgen efter  en endelig og  stabil kilde til mening i Finne g ans  vVakes univers.

Laurent Milesi,  der  også  har  beskæftiget sig med Nil-motivet i  artiklen  'Metaphors  of  the  Quest  in Finne g ans  vVake' lader  endda Nil-motivet repræsen­ tere læserens søgen efter en endelig kilde til mening, en  søgen  der  så  besvares  med  et  'no-answer'.  Mit forslag  til  en læsning af titlen er  altså  at lade  dette negative  svar  fa  betydning  ved  at  lade  det  springe tavst  frem  i  titlen,  som  en  anden  kilde;  Fin(neg.­ answa)ke, og lade det betyde, at enhver søgen efter en  endelig,  enhedslig  kilde  til  mening  i Finne g ans vVake vil møde et negativt svar.

Ved at  gøre Joyces eget udsagn om at ville gøre eksperimenter  til  mit  eget  udgangspunkt,  foreslår jeg  også  at  vi  som  læsere,  nu  mere  end 60 år  efter bogen udkom, må  være aktive og kreative læsere af teksten,  som også Joyce selv var det i forhold til sin egen tekst. Men  at man som læser møder et nega­ tivt  svar  i  sin  søgen  efter  endelig  mening,  betyder samtidig, at man selv må bidrage med svar.

Den  engelske  ord  'answer'  er  etymologisk  for­ bundet med dansk 'ansvar'. 'Answer' betyder  da  at svare  på  en  beskyldning  eller  redegøre  for  adfærd. Set således bliver no-answer-motivet så betydnings­ fuldt,  at  det  fortjener  sin  plads  i  titlen.  Nej-svaret kan da betyde at forfatteren nægter at have ansvaret for  de læsninger og fortolkninger læseren foretager. Og  at  læseren  derfor  må  autorisere  sig  selv,  som også Jean-Michel Rabate  har  sagt  det,  som  oprin­ delse til betydning, som endnu en kilde til mening i FW:

## Kevin i titlen

Jeg vil derfor også tage ansvar for en videre læsning af titlen,  der tager  højde for de bogstaver/  stavelser, der  blev  til  overs  efter  at  have  ladet  'neg.answa' springe frem i titlens midte, KE til slut, og FIN i be­ gyndelsen.  Hvis  man,  stadig  med  tanke  på  at  der skulle  eksperimenteres  med titlen,  læser  titlen  cir­ kulært  ligesom bogen,  far man KE-FIN,  et næsten komplet rim på navnet Kevin. Med fare for at begå overfortolkning  vil  jeg  derfor  argumentere  for,  at Kevin-figuren  i Finne g ans  vVake på denne  kryptiske måde kan være udnyttet i titlen; [-fin(neg.­ answa)ke].

At det  biologiske  ophav  med 'no answa'  -motivet gøres  til  et  lige  så  stort  mysterium  som  Nilens kilde(r)  bekræftes  nemlig  i  del 2, kapitel 2, som handler om Shem og Shaun, der laver lektier. Kapit­ let er  typografisk arrangeret som en lærebog i geo­ metri,  med  marginnoter  i  begge  sider  og  fodnoter forneden, for Shem og Shaun, der  i kapitlet kaldes Dolph  og  Kev  (kort  for  Kevin),  er  i  færd  med  at tegne Euklids første proposition (afbilledet i FW på side 293). Det viser sig imidlertid, at de samtidig fo­ retager en anden kortlægning, ligeså grundlæggende som geometri,  nemlig af deres  egen biologiske op­ rindelse,  deres  moders køn.  Det  er  Dolph  (Shem), der  på denne måde indvier den uvidende og uskyl­ dige  Kevin  (Shaun) i  mysteriet  om  hvor  han  kom­ mer fra:  "Can  you  nei  do  her,  numb?  asks  Dolph, suspecting  the  answer  know.  Oikkont,  ken  you, ninny, aks  Kev,  expecting  the  answer  guess"  (FW 286). Dolph spørger her Kev  om han kan 'do her', underforstået om han kan tegne hendes køn. I cita­ tet udnyttes igen et ordspil på 'no answer', hvor Ke­ vin  på  en  gang  formodes  at  være  uvidende,  dvs. svare  nej,  og  at  være  vidende  (know),  eftersom Dolph  har  vist  ham  hvordan tingene  hænger  sam­ men.

Kevin er i det hele taget en  gådefuld figur  i Fin­ ne g ans  vVake. Han fremstår som en yngre version af Shaun, og beskrives generelt som en engel, uskylds­ ren og hellig, et 'nicechild', mens Shem er djævelsk og en 'brat'. Christopher Bjork har i en artikel med titlen  "Sinted Sageness, Some sources for Kevin in FW" beskæftiget sig med Kevin-fi gu ren,  og fundet tre  historiske  kilder  til Kevin,  som Joyce  benyttede til  at  bygge  Kevin-fi gur en  op.  De  bidrager  alle  til billedet af ham som hellig og uskyldsren, men også kun tilsyneladende.

Den ene, en irsk præst, Father Bernard Vaughan, der  ligesom Kevin/Shaun  i  teksten  blev  tildelt  et bærbart alter,  altså retten  til  at  missionere,  og  der­ ved tjene  penge. Den anden,  en ung mand,  Frede­ rick B yw aters,  der  var meget omtalt i en mordsag i 1922, hvor han efter sigende skulle have hjulpet sin elskede af med hendes mand. Under retssagen blev en art ren at St. Kevi

...

. 4.

det bed yr et,  at han var  uskyldigheden selv,  en mors dreng,  der  ikke  havde  forstand  på  piger,  og  at  han derfor  var  blevet  forført  af  kvinden  til  at  deltage  i mordet på manden. Den sidste, Kevin Izod O'Doherty,  blev  som medlem  af  den  irske  friheds­ bevægelse, Young Ireland Movement, deporteret til Australien,  og  selvom  han  havde  en  kæreste,  der ventede på ham hjemme i Irland,  valgte han ikke at vende tilbage,  men at blive i  Pol yn esien i  et  forsøg på at blive hurtigt rig.

Bjork  konkluderer  at  kun  den  ene  side  af  Kevin er  hellig  og  uskyldsren,  den  anden  side  viser  ham som  pengegrisk  og  kvindehadsk.  Kevins  hellighed er  således  falsk,  uden  dækning,  som  en  to-sidet mønt, som der også står:  "There is strong suspicion on counterfeit Kevin" (FW 483).

Vigtigst som kilde til Kevin-figuren er  den korte sketch om den legendariske St. Kevin, placeret i bog 4, mod slutningen af bogen (FW 604-606). Den blev først inkorporeret i bogens samlede struktur  i 1938, men  var  faktisk  blandt  de  første  små  stykker  tekst Joyce skrev, da han havde færdiggjort Ulysses i 1922. Kevin-sketchen  afmærker  derfor  både  begyndelsen og slutningen af arbejdet med Finnegans  JiVake, lige­ som jeg altså påstår, at Kevin afmærker begyndelsen og  slutningen på titlen.  Sketchen benytter  de  tradi­ tionelle  overleveringer  om den historiske  St.  Kevin i  Glendalough og lader  i løbet af  de  to sider Kevin stige  til  helgenstatus,  samtidig  med  at  han  isolerer sig i landskabet i Glendalough.  Sketchen former sig som  en  art  renselseseller  dåbshandling,  og  ender med at St. Kevin sidder placeret i vand i et kar, i en lille gravet dam på en ø i en sø i Glendalough på øen Irland,  der  jo  er  omgivet  af  hav.  Han sidder  altså  i sandhed isoleret  i  midten  af  alle  disse  koncentriske cirkler.  Men siddende i  vandet,  i søen,  er  han også placeret metaforisk ved oprindelsen, i det moderlige vand.

Margot N  orris  siger  ligefrem,  �t Kevin  i  en  lang regressiv  bevægelse ender  med at være  "nedsænket i  den  metaforiske  moder  og  genoptaget  i  hendes krop".  Norris  har  forsøgt  at  læse  sketchen  om  St. Kevin i Glendalough som den gode søn, der regres­ sivt  finder  tilbage  til  moderen.  Hun  henholder  sig til,  at  Kevins  regressive  renselse  lægger  sig  op  ad moderen, både i sketchen som i det narrative forløb, eftersom  ALPs  brev  og  sidste  monolog følger  efter og slutter  bogen.

N  orris mener derved også, at temaet fra A Portrait og Ulysses om Stephen Dedalus' fornægtelse af mo­ deren,  spiller  med  i  slutningen  af Finnegans  JiVake. Kevin repræsenterer i symbolsk form en drømmeag­ tig  transformation  af  den s yn dige  og  frafaldne  søn, Stephen Dedalus, til at blive den gode søn.

JAMES JOYCE  (Dublin  1904).  Foto:  C. P.  Curran

...,

·

y" in

ale tri

ille fo

derstr

" :

.......

TACOR GREVE

## Kevin fra kvinde til kiste

Andre  ordspil  på  Kevin  relaterer  ham  til  moderen, til  kvinden.  "Kvinnes  Country"  (FW  124)  er  både Kevins  og  kvindens  landskab,  og  kunne  være  en henvisrring til  Glendalough,  der,  som  det  er  blevet foreslået,  topografisk li gn er et kvindekøn, og der er måske også med ordet 'country' en obskøn allusion på  linie  med  den  accepterede  medbetydrring  i  Sha­ kespeares Hamlet, når Hamlet med hovedet i Ofelias skød taler om  'country  matters'  (Akt 3, scene 2).

I  kapitel  II.2  gentages ordspillet  på  Kevin  og Kvinde, når der  står: "Forerring  Unge  Kristlike Kvinne"  (FW  267),  som  på  samme  måde  fungerer som en  allusion  til  Kevin,  der  er  både  kristelig  og kvindelig,  men  som  i  omvendingen  af  ordene  for KFUK  også  bærer  en  obskøn  allusion  (FUKK  fuck).

Et andet  ordspil på navnet  Kevin, blandt de mange,  gør  førnævnte  Kevin  Izod  O'Doherty  til "coffin azid odarkery". Kevin-navnet inviterer altså til rim på både kvinde og kiste (coffin), og refererer derved både til måden vi indtræder i livet og forla­ der  det igen,  som  et  andet berømt  rim for  samme, 'womb'  og  'tomb'.  At  opdage  Kevin i  titlen  giver mulighed for endnu en måde, hvorpå titlen siger det hele,  fra begyndelsen til  enden,  fra  kvinden til kis­ ten.

Hvis  denne  fremhævelse  af  Kevins  betydrring  i Finnegans  Wake holder  vand,  kunne  intet  passe  be­ dre ind i en samlet læsrring af titlen, der placerer Ke­ vin  ved kilden  (nyansa).  Der  kan  være flere  måder at samle  trådene på her,  men de  eksperimenter Jo­ yce  ville  foretage  med titlen,  kan have  ført ham til at  understrege  Kevin-figurens  rolle  i  bogen,  såvel som 'no-answer'  -motivet.

## Konklusion: kilden og  sløret

Titlen fremstår altså som en gåde eller hemmelighed på  størrelse  med  gåden  om Nilens  kilde,  men  den forbliver gådefuld,  eftersom det man finder i Finne­ gans  Wake er en kilde (nyansa) som giver et negativt svar  (no  answer). Det manglende svar er ikke til at høre,  men  alligevel  kryptisk  til  stede  i  titlen.  Hvis svaret for enden af den lange rejse efter merring  er et  'no  answer',  hvis gåden ikke  giver endeligt svar betyder det også, at der ikke er noget at afsløre. Den samme  fornemmelse  f'ar  man  når  man forsøger  at løse  nogle  af  de  mere  koncentrerede  og  sammen­ satte ordspil. I stedet for  at af-sløre skjult underlig­ gende  merring,  i  overensstemmelse  med  den  klas­ siske  hermeneutiske  metafor  om  sløret,  bør  man  i forbindelse  med Finnegans  Wake benytte  den  ligeså klassiske  hermeneutiske  metafor  om kilden,  der til stadighed lader  ny  betydrring  springe  frem.  Al  be­ tydrring,  der  springer  frem,  og  som  kan  gøres  me­ rringsfuld,  eksisterer.  Det  er  hvad  kilden  (nyansa) i titlen  med sit  nej-svar  (neg.answa)  også  kan  repræ­ sentere. Hvilket også· gør mig ude af stand til at af­ vise  de nævnte  tidligere  læsrringer  af  titlen  som overfortolkrring,  men  lade  dem  eksistere  side  om side  med min egen. Nogle ville kalde min læsrring af  titlen  overfortolkrring,  men  i  tilfældet Finnegans Wake lader det sig ikke gøre positivt at bestemme en overfortolkrring, som Eco gerne vil det. Snarere end overfortolkrring kan man også kalde det en læsrring, der  eksperimenterer  på  samme  måde  som  Joyce gjorde,  da han skrev bogen,  og  som alligevel  gerne vil forsøge at give svar på de spørgsmål teksten stil­ ler,  ved at lade del svare helhed. D'hele står i titlen.

## Litteratur

Christopher Bjork:  "Sinted  Sageness:  Some  Sources  for Kevin in FW" in: Hayman/Slote  (ed.): Probes,  Genetic Stu­ dies in  Joyce, European Joyce Studies 5, r995.

Umberto  Eco:  "Joyce,  Semiosis  and  Semiotics",  in: The Limits of  Interpretation, 1994.

Clive Hart: Structure  and Motif in FW, 1962.

Laurent Milesi: "Metaphors of  the Quest in FW", in: Ler­ nout  (ed.): Finnegans  Ulake:  Fifty  Years, European Joyce Studies 2,  1990.

Margot Norris:  "The Last Chapter ofFW: Stephen Finds His Mother", in:  McCarthy (ed.): Critical Essays onJames Joyce's FW, 1992.

Jean-Michel Rabate: James  Joyce -Authorized Reader, r99r. John Paul Riquelme: Teller and  Tale in  Joyces Fiction, r983. Danis Rose &amp;John O'Hanlon: "The Name ofthe Book", in: A Finnegans Ulake Circular, Vol. 4, no.  3,  r989.

Petr  Skrabanek:  "FW  Night  Joyce  of  a  Thousand Tiers", in: Martin (ed.):JamesJoyce -The Artist and the La­ byrinth, r990.

.

.,.

"