Anmeldelse af Relational Egalitarianism: Living as Equals
Forfattere: Anne-Sofie Greisen Højlund, Søren Flinch Midtgaard
Tidsskrift: politica (2019-05-02)

## Anmeldelser

Kasper Lippert-Rasmussen, Relational Egalitarianism: Living as Equals . Cambridge University Press, 2018, 252 sider.

Det  hedder  sig,  at  man  ikke  skal  sætte  ræven  til  at  vogte  gæs.  En  bog  om den såkaldte relationelle egalitarisme med Professor Kasper Lippert-Ramussen som forfatter kunne umiddelbart synes at være i modstrid med dette gamle mundheld. Kasper er nemlig en af nutidens førende repræsentanter for det, der regnes som den relationelle egalitarismes primære kontrapart, nemlig den såkaldte heldegalitarisme. Det viser sig imidlertid i løbet af bogens argument, at Kasper har til hensigt at lade gæssene leve så at sige. Han mener nemlig, kort sagt, at de to egalitære retninger kan og bør forenes, og at en af de alvorligste misforståelser i litteraturen netop består i forestillingen om, at vi har at gøre med to uforenelige grundpositioner.

Heldegalitarismen har udgjort den dominerende tradition inden for liberal politisk teori siden udgivelsen af John Rawls' hovedværk A Theory of Justice i 1971. Kort fortalt lyder det heldegalitaristiske argument, at uligheder, der kan henføres til  omstændigheder - modsat uligheder, der stammer fra valg - er uretfærdige og fordrer neutralisering. Kasper formulerer positionen i form af en nødvendig betingelse for en retfærdig fordeling: 'It is just only if everyone's distributive shares reflect nothing other than their comparative exercise of responsibility' (pp. 3, 26, jf. p. 183). Elizabeth Andersons artikel fra 1999, 'What Is the Point of Equality?', skal ses som et frontalangreb på denne tænkning og udgør det mest markante bidrag til den konkurrerende relationelle tradition. Et centralt kritikpunkt er heldegalitarismens fokus på fordelinger fremfor sociale relationer. Kaspers formulering af den relationelle egalitarisme i form af en nødvendig betingelse for, at en situation er retfærdig, lyder: 'A situation is just only if everyone relates to one another as equals' (p. 26, jf. p. 184).

Hvad ligger der så nærmere bestemt i at relatere sig til hinanden som ligeværdige? Det er en af bogens centrale pointer, at svaret på dette grundlæggende spørgsmål er problematisk underspecificeret, når man konsulterer de vigtigste bidrag i den relationelle litteratur. Det skyldes antageligt, at udfoldelsen af det relationelle retfærdighedsideal længe har stået i skyggen af målsætningen om at  anfægte  heldegalitarismen.  Den relationelle  position  må  på  linje  med  det arbejde, der er foregået inden for litteraturen om fordelingsretfærdighed, specificeres med afsæt i en række relevante distinktioner. For det første må det angives, inden for hvilke(n) dimension(er), vi bør relatere os til hinanden som lige- værdige. Kasper nævner moralsk, epistemisk, social, æstetisk og empirisk status som mulige svar på dette spørgsmål, der i sin essens er ækvivalent til 'Equality of What?'-diskussionen, der har optaget mange heldegalitarister (pp. 63-70). I forhold til dimensionsspørgsmålet må relationelle fortalere også forholde sig til, hvorvidt retfærdigheden drejer sig om outcomes eller muligheder; med andre ord om det afgørende er, at individer relaterer sig til hinanden på bestemte værdifulde måder, eller at de har mulighed for at relatere sig til hinanden på bestemte værdifulde måder (pp. 6-7). For det andet må relationelle egalitarister specificere,  hvorvidt  relationsidealet  omhandler  lige  behandling  og/eller  lige anseelse (pp. 70ff.). Dertil kommer, som det tredje spørgsmål, at fortalere for det relationelle ideal i bredere forstand må overveje, hvilken form eller mønster sociale relationer bør antage for at være retfærdige. I denne forbindelse peger Kasper på,  at  der  ligesom  inden  for  den  distributive  tradition  er  forskellige mere eller mindre plausible bud, herunder lighed, tilstrækkelighed og prioritet til de dårligst stillede, som relationelle fortalere på tilsvarende vis må forholde sig til (pp. 9-11).

Et af bogens vægtigste bidrag må siges at ligge i den systematiske skitsering af disse og yderligere distinktioner, som er essentielle for en udspecificering af det relationelle ideal, men som hidtil ikke desto mindre er blevet behandlet i bedste fald implicit. Der ligger ikke som sådan nogen kritik af det relationelle ideal i Kaspers gennemgang heraf. Snarere skal bogen, som han selv siger, ses som en invitation til vigtig og nødvendig udvikling af positionen. Kasper leverer imidlertid langt mere end blot en invitation - han starter så at sige festen og sætter klare rammer for den. Således rummer bogen den i litteraturen hidtil  mest  grundige, systematiske og iderige udlægning af, hvorledes relationel egalitarisme  nærmere  bestemt  kan  forstås  (se  fx  kapitel  3,  der  fokuserer  på dimensionsspørgsmålet).

Foruden at levere en systematisk gennemgang af potentialet for relationel teoriudvikling taler bogen for en omkalfatring af de traditionelle frontlinjer i debatten mellem relationelle og distributive egalitarister. I en række eksempler  viser  Kasper,  at  megen  af  den  kritik,  relationelle  egalitarister  har  rettet mod  heldegalitaristiske  tænkere,  hverken  formår  at  tilbagevise  heldegalitarismen som sådan eller give overbevisende grunde til fordel for et relationelt alternativ.  Et  markant  eksempel  herpå  kan  findes  i  Andersons  navnkundige harshness-indvending, der traditionelt opfattes som den stærkeste indvending til heldegalitarismen, og som hævder, at heldegalitarismen i nogle situationer er uplausibelt barsk eller harsh, for så vidt at den implicerer, at der ikke er noget retfærdighedsproblem i, at nogle ender i fatale situationer, så længe de selv er ansvarlige herfor (det kunne fx være økonomisk ruin eller alvorlig selvskade i forbindelse med risikoadfærd). I forhold hertil påpeger Kasper, at denne indvending med lige så god ret kan rettes mod mulighedsvarianter af det relationelle ideal - en variant som, om end ikke så udbredt, er én måde, hvorpå dette ideal kan specificeres. Indvendingen - der ellers er Andersons masterindvending - angår altså ikke spørgsmålet om relationer versus fordelinger, men snarere hvorvidt en plausibel retfærdighedsteori bør abonnere på et mulighedsbegreb (pp. 30-31). Bogen er rig på sådanne indsigter, der udfordrer udbredte forestillinger om fronterne i nyere politisk teori.

Kasper  argumenterer  selv  for  en  økumenisk  mulighedsorienteret  lighedsteori, der inkorporerer både relationelle og distributive elementer, og som er funderet i værdien fairness. Dette er en værdi, der er tæt relateret til den oprindelige heldegalitaristiske intuition gående på, at forskelle mellem individer er problematiske, for så vidt at de afspejler omstændigheder eller uforskyldt/ ufortjent held (p. 207), men som knytter sig til en mulighedsopfattelse, der som nævnt ikke er uforenelig med en relationel retfærdighedsopfattelse. I tillæg til dette betragtelige bidrag til den nok vigtigste debat i nyere politisk teori, er der en række andre vægtige bidrag i Kaspers bog, herunder et kapitel der viser, hvorledes spørgsmålet om, hvornår man er i en position til at kritisere andre, rummer betydelige relationelle egalitære aspekter.  Dertil  kommer  en  indgående eksegetisk analyse af to af hovedfigurerne i debatten - G.A. Cohen og Anderson - der formelt står i hver sin lejr, men, som Kaspers analyse påpeger, hver især har mindst en rem af huden fra den tilsyneladende konkurrerende position, hvilket er yderligere vand på den økumeniske mølle.

## Litteratur

Anderson, Elizabeth (1999). What is the Point of Equality?, Ethics 109 (2): 287-337.

Anne-Sofie Greisen Højlund og Søren Flinch Midtgaard Institut for Statskundskab Aarhus BSS , Aarhus Universitet

Claus Bryld, Edmund Burke. Konservatismens profet , Aarhus Universitetsforlag,

2018.

Blandt  de  politiske  ideologier  indtager  konservatismen  en  slags  særstilling. Mange - også erklærede konservative - afviser således, at konservatismen i det hele taget er en ideologi, måske fordi de med ordet 'ideologi' forbinder noget negativt og måske noget i retning af en samling idéer og tanker, der er logisk