Nej, det er ikke bare løgn
Forfattere: Sille Obelitz Søe
Tidsskrift: politik (2018-06-01)

## Nej, det er ikke bare løgn

Sille Obelitz Søe, PhD, Postdoc i informationsfilosofi , Institut for Informationsstudier , Københavns Universitet

Begreber  som  'Fake  News',  misinformation  og  disinformation  har  fyldt  en  del  i  den politiske  offentlighed  i  den  seneste  tid.  Der  er  til  stadighed  en  vis  uklarhed  omkring, hvad disse begreber dækker over, men én ting er sikkert: 'Fake News' er falske og de skal bremses så sandheden kan vinde frem. Eller …? Problemet er nemlig, at det i bund og grund ikke er et spørgsmål om sandhed og falskhed, men i stedet er et spørgsmål om vildledning og ikke-vildledning.

## Introduktion

'Fake News', alternative fakta, det postfaktuelle samfund. Vildledning, snyd og bedrag fylder  mere  og  mere  i  nyhedsbilledet.  Både  i  form  af  decideret  falske  nyhedshistorier der finder vej gennem etablerede nyhedskanaler og sociale medieplatforme, samt i form af artikler om fænomenerne selv. Et fællestræk for debatten vedrørende falske nyheder, alternative fakta og det postfaktuelle er et fokus på, hvad der er sandt, og hvad der er falsk. Det sande er en god ting, som politikere og meningsdannere gerne vil have spredt ud til befolkningen. Det falske er noget skidt, der skal begrænses, bekæmpes og fjernes. Bag ved denne logik ligger frygten. Frygten for hvilke konsekvenser 'Fake News' og anden  vildledning  har  for  demokratiet  -  det  oplyste  beslutningsgrundlag.  Det  er spørgsmålet om, hvad et samfund stiller op, hvis alle dets borgere vildledes af falske nyheder spredt via sociale medieplatforme.

Selvom begreberne misinformation og disinformation - både i sig selv og under diverse synonymer - i den seneste tid er kommet i fokus i journalistikken, i samfundsdebatten, i private hjem, såvel som i forskningsregi, så er der stadig en vis uklarhed omkring, hvad de egentlig dækker over. Misinformation og disinformation er dog ikke nye begreber og de bagvedliggende fænomener og mekanismer er heller ikke nye. Hvad der er nyt, er derimod måden hvorpå misinformation og disinformation spredes i vores samfund,  både  lokalt  og  globalt.  Sociale  medieplatforme  såsom  Facebook  og  Twitter  har muliggjort den øgede hastighed hvormed rygter, artikler og billeder etc. spredes. Samtidig er rækkevidden og antallet af modtagere også øget markant (jf. Hjøllund 2017).

Til trods for at problemet i medierne ofte er omtalt som en udfordring i forhold til sikring af fakta og sandhed, kan problemet bedre karakteriseres som en udfordring i forhold til at værne mod tilsigtet og utilsigtet vildledning. At det først og fremmest handler om vildledning og ikke om sandhed over for falskhed er den helt centrale pointe. Vildledning er et komplekst fænomen og dets relation til kategorierne sandt og falsk er ikke så simpel, som det ofte ser ud. Med andre ord, hvis vi bliver ved med udelukkende at fokusere på at skelne sandt fra falsk - løgn fra sandhed, fiktion fra fakta - så overser vi væsentlige  former  for  vildledning,  hvor  sandhedsværdien  (dvs.  relationen  til  enten 'sandt' eller 'falsk') ikke er entydig, eller måske slet ikke kan afgøres. Med et ensidigt fokus på sandt-falsk bliver det også uklart, hvordan vi skal forholde os til satire og ironi, der netop fungerer via deres blanding af fakta og fiktion.

Centralt for denne artikel står en teoretisk afklaring af begreberne information, misinformation og disinformation og deres indbyrdes relationer. Denne afklaring tager sit udgangspunkt i begreberne løgn, vildledning og bedrag, da disse begreber har fået en hovedrolle i retorikken omkring 'Fake News'. Det er med afsæt i litteraturen om løgn, vildledning og bedrag, at disinformation diskuteres og analyseres. Udgangspunktet for disinformation viser sig at være afgørende for, hvordan vi kan forstå begrebet information, derfor kommer analyserne og diskussionerne af disinformation før analyserne og diskussionerne af information. Herefter analyseres og diskuteres begrebet misinformation som et begreb, hvor sigtet er information, men udfaldet er vildledning. Det samlede mål  er  et  argument  for,  hvorfor  kategorierne  sandt  og  falsk  kommer  til  kort  over  for vildledning. Med andre ord er argument, at det først og fremmest handler om at skelne mellem  vildledning  og  ikke-vildledning,  når  misinformation  og  disinformation  skal identificeres - og ikke som hidtil et ensidigt fokus på at skelne mellem sandt og falsk. Dette  argument  tjener  både  som  forskningsbidrag  til  informationsfilosofien  samt  som formidlende indspark i forhold til andre fagfelter, der beskæftiger sig med begreberne misinformation og disinformation. For at sikre den demokratiske debat er det væsentligt at kunne skelne mellem information, misinformation og disinformation og således prøve at gennemskue, hvornår man forsøges vildledt. En teoretisk afklaring af begreberne information, misinformation og disinformation, samt fænomenet vildledning mere generelt, er nødvendig for at kunne opbygge evnen til at identificere disse fænomener, når de spiller sig ud i den offentlige debat, på sociale medieplatforme, i journalistikken eller i al almindelighed.

## Teoretiske perspektiver

Misinformation og disinformation er begge former for vildledning. Ofte, både i den filosofiske  litteratur  (fx  Dretske  1981,  2008; Floridi  2005a,  2005b,  2011)  og  i  journalistikken (jf. Wardle 2016) diskuteres de som modpoler til information - gerne med en skelnen  mellem  information  som  værende  sandt og  misinformation  og  disinformation som værende falsk. Det dominerende fokus på vildledning som værende falsk og den dertil hørende forkastelighed fordrer en lyst og en trang til at udrydde og eliminere misinformation og disinformation - især på de sociale medier. Således har flere forskningsprojekter  forsøgt  at  udvikle  værktøjer, der  automatisk  kan  identificere  misinformation og  disinformation  på  fx  Facebook  og  Twitter.  Som  eksempler  kan  nævnes  PHEMEprojektet  (2014),  Kumar  og  Geethakumari's  (2014)  Twitter-algoritme  og  den  nyligt lancerede platform Hoaxy (Shao et al. 2016). Fælles for disse projekter er ønsket om automatisk (algoritmisk) detektering af misinformation og disinformation - dvs. identificering af det, der er falsk - med henblik på at hjælpe den enkelte til at træffe bedre beslutninger.  Den underforståede logik er, at hvis misinformationen og disinformationen identificeres, så kan den markeres, hvormed det bliver synligt for den enkelte, at der her er tale om vildledning. Dermed kan vildledning undgås og uden vildledning træffes der bedre beslutninger.

Problemet er blot, at begreberne misinformation og disinformation, samt fænomenet vildledning generelt, er mere nuancerede end som så. Skellet mellem information på den ene side og misinformation og disinformation på den anden side er ikke blot et skel mellem noget, der er sandt og noget, der er falsk. Vildledning som fænomen er yderst komplekst og kommer i mange grader og varianter. Det samme gælder i øvrigt begrebet information. Hvad information egentlig er for en størrelse, har været udgangspunktet for mange  diskussioner  i  både  informationsstudier  og  informationsfilosofi  (fx  Adriaans 2012; Budd 2011; Dretske 1981; Floridi 2005a; Fox 1983; Furner 2004; Mai 2013; Robinson &amp; Bawden 2014; Scarantino &amp; Piccinini 2010).

For  at  få  et  større  indblik  i  begreberne  misinformation  og  disinformation  samt fænomenet vildledning mere generelt, må vi ty til den filosofiske litteratur vedrørende løgn, vildledning og bedrag (fx Adler 1997; Fallis 2010; Mahon 2008).

## Løgn og bedrag

I litteraturen om vildledning ligger fokus ofte på definitioner af og distinktioner mellem de tre begreber 'løgn', 'vildledning' og 'bedrag'. Dette kan synes forvirrende da løgn er en specifik variant af vildledning (én blandt mange) og bedrag er et aspekt ved vildledning når denne virker. Eftersom misinformation og disinformation først er begyndt at vinde indpas som selvstændige analytiske begreber inden for de seneste 10-20 år 1 , er det dog ikke så underligt med et fokus på forskellene mellem vildledning, løgn og bedrag. Rationalet er at analysere vildledning generelt, at analysere prototypen på den intentionelle vildledning (løgnen) samt at analysere hvad der skal til for, at vildledningen kan siges at virke (bedraget). Det diskuteres til stadighed, hvorledes disse begreber skal defineres  (jf.  Mahon  2008).  Diskussionerne  tager  dog  udgangspunkt  i  nogle  klassiske standarddefinitioner, der giver et fint indtryk af, hvad løgn, vildledning og bedrag er for begreber.

1 Hermed ikke sagt, at begreberne misinformation og disinformation først er opstået inden for de sidste 10-20 år. De er oftest blot blevet behandlet som restkategorier til information i stedet for som selvstændige analytiske kategorier.

At lyve er 'to make a believed-false statement to another person with the intention that the other person believe that statement to be true.' (Mahon 2008, afsnit 1). Løgnen er  intentionel,  den  er  bevidst,  og  det  er  dermed  ikke  muligt  at  lyve  uden  at  vide  det. Dermed ikke sagt, at det ikke er muligt at komme til at sige noget falsk til nogen, som så tror, at det er sandt. Dette er selvfølgelig muligt, men så er der ikke længere tale om løgn  men  'blot'  tale  om  vildledning:  'deception,  like  lying,  is intentional .  (…)  [the] term 'mislead' [is used] to cover cases of causing false beliefs either intentionally or unintentionally (…).' (Mahon 2008, afsnit 3). Dermed er vildledning et bredere begreb end løgnen, da vildledning dækker både den intentionelle og den ikke-intentionelle vildledning.

Hertil kommer begrebet bedrag, der ligesom løgnen, er intentionelt. 'At bedrage' er 'to intentionally cause [someone] to have a false belief that is known or believed to be false.' (Mahon 2008, afsnit 3). Forskellen mellem løgnen og bedraget er, at bedrag er et success-begreb. Det betyder, at der kun er tale om bedrag såfremt nogen rent faktisk vildledes  og  oprigtigt  tror  på  vildledningen.  Det er  dette  forhold,  der  ligger  implicit  i definitionen qua ordet 'cause'. Løgn er ikke et success-begreb. Det er dermed muligt at lyve desuagtet om nogen føres bag lyset eller ej. Vildledning i sig selv er heller ikke et success-begreb. Det er dermed også muligt at vildlede, uden at nogen bliver vildledt. Såfremt løgnen og den intentionelle vildledning virker og nogen vildledes, så er det muligt at tale om bedrag (Mahon 2008). På denne måde er bedrag et aspekt, eller en egenskab, ved intentionel vildledning, der ikke nødvendigvis opnås. Hertil skal det pointeres at såfremt vildledningen er ikke-intenderet, så kan der aldrig blive tale om bedrag, heller ikke selvom nogen faktisk vildledes. Dette skyldes at definitionen af bedrag inkluderer intentionalitet - dvs. bedraget skal være intentionelt for at være bedrag.

Fig. 2.1: Vildledning, løgn og bedrag.

## Disinformation

Hvor  vildledning,  løgn  og  bedrag  diskuteres  som  selvstændige  analytiske  begreber  i forhold til  hinanden,  har  de  informationsfilosofiske  diskussioner  af  misinformation  og disinformation for det meste deres udspring i diskussioner af, hvad information er (fx Dretske 1981; Floridi 2005a, 2005b, 2011; Fox 1983). Det vil sige at misinformation og disinformation oftest diskuteres (eller blot nævnes) som restkategorier til information som det, der er tilbage når information er blevet defineret; det, information ikke er. En undtagelse - og dermed et godt sted at starte - er enkelte konceptuelle analyser af disinformation,  der  ikke  udspringer  af  diskussioner  af  informationsbegrebet,  men  i  stedet udspringer  af  litteraturen  vedrørende  løgn,  vildledning  og  bedrag  (Fallis  2014,  2015). Målet for disse analyser er at give en redegørelse for og samlet fremstilling af alle de forskellige varianter af disinformation, som vi intuitivt kan tænke os til (fx løgn) - samtidig med at satire, ironi og utilsigtede fejl ikke dækkes ind under definitionen af disinformation (Fallis 2014, 2015).

Disinformation er den information, der har til funktion at vildlede (Fallis 2015) med andre ord, den information hvor det ikke er en fejl, at den er vildledende. Der er to måder,  hvormed  noget  kan  tilegne  sig  en  funktion  -  enten  via  evolutionær  udvikling eller via design (Fallis 2015). Begge former for funktion gør sig gældende i forbindelse med disinformation. Adaptiv disinformation - den form for vildledning man taler om hos dyr - fungerer via den evolutionært udviklede funktion. Vildledningen er udviklet og tilpasset over tid, fordi den gavner det dyr, der vildleder. Dyret kan ikke siges at have en intention om at vildlede, men samtidig er det ikke en fejl, at det vildleder, da det gentagende gange får noget ud af at gøre det - fx mere mad. Udviklingen kan også ske over længere  tid,  således  at  det  ikke  er  det  enkelte  dyr,  der  gentagende  gange  har  gavn  af vildledningen, men derimod arten som sådan der gavnes, fordi de enkelte eksemplarer ved hjælp af vildledningen undgår at blive spist af rovdyr (Fallis 2015; Skyrms 2010). Adaptiv disinformation er interessant i en politisk kontekst, da der er noget, der tyder på at  de  første  tilfælde  af  fabrikerede  historier  med betegnelsen  'Fake  News'  (dvs.  startskuddet  på  'Fake  News'  fænomenet)  blev  produceret  og  delt  med  en  intention  om  at tjene penge. Vildledningen som sådan var ikke intenderet, men den var dog heller ikke en fejl - den gavnede producenterne, der begyndte at tjene mange penge på deres fabrikerede historier. Historier der gradvist tilpassede sig forholdene for størst mulig gevinst - dvs. benyttede mekanismerne bag adaptiv disinformation (Fallis 2017).

I  de  fleste  andre  former  for  disinformation  er  vildledningsfunktionen  designet, således  at  vildledningen  er  intentionel  -  vildledningsfunktionen  er  udviklet forsætligt. Det er vigtigt her at bemærke forskellen på intention og intentionalitet. Groft sagt er en intention  et  ønske  om,  at  en  bestemt  handling  udføres  med  en  bestemt  ønsket  konsekvens. Intentionalitet er blot en rettethed i handlingen - den er rettet mod noget - eller en  forudseenhed  om  handlingens  (mulige)  konsekvenser,  uden  at  disse  konsekvenser nødvendigvis er intenderede. En intenderet handling vil dermed altid være intentionel, hvorimod en intentionel handling ikke nødvendigvis er intenderet (men den kan være det). Det er dermed afgørende, at disinformation er defineret med henvisning til intentionalitet og funktion. Eksempler på disinformation er visuel disinformation (fx manipulerede eller forfalskede billeder, grafer og kort), side-effect disinformation (tilfælde hvor vildledningen ikke er direkte intenderet, men er forudsigelig og dermed ikke tilfældig 2 ) og sand disinformation.

Sand  disinformation  er  den  mest  kontroversielle  form  for  disinformation  i  den forstand,  at  den  gængse  forståelse  af  disinformation  er,  at  begrebet  er  defineret  ved falskhed (jf. Dretske 1981; Floridi 2011; Wardle 2016; PHEME 2014; Kumar &amp; Geethakumari 2014; Shao et al. 2016). Kravet om falskhed, som det der definerer disinformation og misinformation, skyldes at disse to begreber behandles som restkategorier til information - dvs. det der er tilbage, når information er defineret - i de informationsfilosofiske  diskussioner,  der  tager  deres  udspring  i  informationsbegrebet.  Her  opereres som oftest med en dikotomi mellem semantisk information som værende karakteriseret ved  sandhed  og  misinformation  og  disinformation  som  værende  karakteriseret  ved falskhed. Det er ofte også denne dikotomi der opereres med i journalistikken og de forskellige identifikationsprojekter. Således defineres disinformation, i informationsfilosofien, som 'misinformation purposefully conveyed to mislead the receiver into believing that  it  is  information'  (Floridi  2011,  260),  hvor  falskheden  introduceres  implicit  via 'misinformation', der defineres som 'velformet, meningsfuld data, der er falsk' (Floridi 2005a, 2011). Udgangspunktet er med andre ord et sandfærdigt informationsbegreb og så må restkategorierne misinformation og disinformation nødvendigvis være alt det falske.  I denne sand-falsk dikotomi er sand disinformation en umulighed - en selvmodsigelse. Det er lige præcis her, at analysernes begreb-fokus og teoretiske udspring er af højeste betydning. Sand disinformation, som en særlig variant, er ikke udviklet som en restkategori til information. Sand disinformation (Fallis 2014, 2015) er udviklet på baggrund af de konceptuelle analyser af disinformation, der tager deres udspring i litteraturen om løgn, vildledning og bedrag (fx Adler 1997; Fallis 2010; Mahon 2008). I denne litteratur er det alment anerkendt at såkaldte implikaturer - især i den specifikke form kaldet falske implikaturer - er et effektivt vildledningsredskab, der adskiller sig fra den almindelige løgn. Det er bl.a. disse implikaturer, der gør sand disinformation mulig (en anden  mekanisme  er  intentionelle  udeladelser,  jf.  nedenfor)  -  en  mulighed  der  sætter spørgsmålstegn  ved  sandt-falsk-dikotomien  og  dermed  rationalet  for  de  projekter,  der forsøger at identificere misinformation og disinformation automatisk. 'Implikatur' er et sprogfilosofisk begreb hentet hos dagligsprogsfilosoffen Paul Grice (1967). 'Implikaturen' er en mekanisme i sproget (både verbalt og non-verbalt), der opstår fordi menneskelige agenter ofte mener noget andet eller noget mere med det, de ytrer end den bog- stavelige mening. Groft sagt er en implikatur 3  en intentionel merbetydning eller underforståethed af det ytrede, der er afhængig af konteksten for det ytrede. Det er udelukkende i relation til konteksten, at det er muligt at regne implikaturen ud.

2 Et eksempel på side-effect disinformation er forsøg hvor forskere har indsat fejlagtig information på Wikipedia for at undersøge om det bliver rettet og i så fald hvor lang tid det tager. Disse forskere har ingen intention om at vildlede nogen, men da det er forudsigeligt at nogen måske bliver vildledt af den fejlagtige information inden den bliver rettet, så er vildledningen intentionel og dermed disinformation (Fallis 2014).

Hvis det, der implikeres, er falsk - dvs. hvis merbetydningen eller det underforståede er falsk - er der tale om en falsk implikatur (Grice 1967). Sand disinformation er baseret på falske implikaturer (Fallis 2015) - det der ytres er bogstavelig talt sandt, men det der implikeres er falsk, hvormed ytringen bliver vildledende. Et klassisk eksempel er Joe, der er raget uklar med nogle skumle typer. Joe gemmer sig i min kælder da det ringer på døren og jeg spørges om jeg ved hvor Joe befinder sig. Hertil svarer jeg, som sandt er, at Joe ofte hænger ud på den lokale diner. Ved at svare sådan implikerer jeg, at der er en stor sandsynlighed for at Joe også befinder sig på denne diner på nuværende tidspunkt. Eftersom jeg er klar over, at Joe befinder sig i min kælder, er det vildledende at indikere, at han er på den lokale diner, om end det er sandt, at han ofte befinder sig der. Det skal hertil nævnes at implikaturer ikke almindeligvis er vildledende. Normalt vil det, der implikeres være korrekt og dermed er implikaturen ikke vildledende. Det er de falske implikaturer, der er vildledende, fordi det implikerede ikke stemmer overens med tingenes faktiske tilstand.

Vildledning  kan  også  opstå  på  baggrund  af  udeladelser  -  dvs.  situationer  hvor afgørende og nødvendig information udelades, bevidst eller ubevidst (Fallis 2015; Mahon 2008). I sådanne situationer afskærer man sin tilhører muligheden for at danne sig et helt og samlet overblik over 'tingenes tilstand'. I min optik kan vildledning på baggrund af bevidste udeladelser også være sand disinformation. I nogle tilfælde er det muligt at have noget information, der, når det står alene, sådan set er sandt, men samtidig vildledende fordi det er taget ud af en større sammenhæng, der som oftest er mere kompleks.

Det skulle gerne være tydeligt at forståelsen af disinformation, når den bygger på litteraturen om løgn, vildledning og bedrag, er en forståelse af disinformation som 'intentionelt vildledende information'. Disinformation defineret som en form for information står i skærende kontrast til den dominerende forståelse af information i informationsfilosofien.

## Information

Det dominerende informationsbegreb i informationsfilosofien er begrebet om semantisk information  -  dvs.  information  som  et  begreb  om  semantisk  indhold  -  i  den  såkaldt strengt  semantiske  variant,  hvor  sandfærdighed  er  påkrævet  (Floridi  2005a,  2005b,

3 Grice (1967) lancerer to forskellige former for implikaturer: konventionel implikatur og konversationel implikatur. Når jeg bruger begrebet 'implikatur' er det udelukkende i betydningen konversationel implikatur. Konventionelle implikaturer er de implikaturer, hvor den sproglige merbetydning ligger indlejret i selve ytringen uafhængigt af kontekst -  de har den samme merbetydning i alle situationer.

2011).  Et  sandhedskriterium for  information  betyder,  at  kun  'velformet,  meningsfuldt og sandfærdigt data' kvalificerer som værende information. Med andre ord, hvis ikke det er sandt, så er det ikke information - 'falsk information' er en selvmodsigelse (Floridi 2005a, 2005b, 2011).

Sandhedskravet til semantisk information har flere oprindelser. Én oprindelse er ideen om information som universets byggesten og et ønske om at udelukke kontradiktioner og 'falsk information' som værende information. Rationalet for udelukkelsen er, at  såfremt  (sandfærdig)  information  negeres,  hvormed  der  opstår  et  indholdsmæssigt tab, så sikres det, at der også er et værdimæssigt tab - det er ikke længere information (Floridi 2005a, 2005b, 2011). Når semantisk information defineres ved sandhed og misinformation  og  disinformation  behandles  som  restkategorier,  så  må  de  som  sagt  nødvendigvis defineres ved falskhed. Mængden af semantisk indhold (dvs. velformet, meningsfuldt data) kan således deles lige over i den del, der er sandfærdig (information) og den del, der er falsk (misinformation).  Den del af misinformationen der er falsk med vilje kan så kaldes disinformation (Floridi 2005b, 2011).

En anden oprindelse af sandhedskravet til information er en forståelse af information som noget der er i verden: en objektiv entitet, der eksisterer i verden uafhængigt af agenter  -  dvs.  fysiske  signaler,  tingenes  tilstand,  indikator-relationer  -  der  qua  deres objektive  eksistens  ikke  kan  være  andet  end  sandfærdige  (Dretske  1981,  2008).  Omdrejningspunktet  er  et  givent  signals  informationsmæssige  indhold  -  dvs.  hvilken  information,  der  er  tilstede  i  signalet  -  fordi  det  er  dette  informationsmæssige  indhold (den semantiske struktur) af givne signaler, det informationen omhandler , der kan naturalisere  intentionalitet 4 (dvs.  forklare  hvordan  noget  ikke-fysisk  såsom  mening  og  bevidsthed kan udspringe af en fysisk verden), hvilket er det overordnede mål for teorien (Dretske  1981,  2008).  Ethvert  givent  signal  har  flere  lag  af  informationsmæssigt  indhold. Fx vil et signal med informationen 'vandet i søen fryser' samtidig indeholde informationen at 'vandet udvider sig' qua den fysiske lov om, at vand der fryser udvider sig. På samme måde vil signalet med informationen 'dette er vand' samtidig indeholde informationen 'dette er H2O'. Menneskelige agenter kan, i modsætning til andre systemer (fx computere, algoritmer, etc.), diskriminere mellem disse forskellige informationer indeholdt i et givent signal. Dvs. at mennesker kan tilskrive et givent signal indholdet og meningen 'vandet fryser' uden samtidig at tilskrive det meningen 'vandet udvider sig' til trods for, at de to informationer er uløseligt forbundet via en fysisk lov om vandmolekylers reaktioner ved frost. Kun gennem mening kan agenter forstå den givne information og dermed agere med og på den. Nogle gange sker der dog fejl, og misrepræsentation opstår:

4 Intentionalitet i betydningen 'aboutness' - dvs. et givent signals indhold, det det omhandler, det signalet er signal om.

'once we have meaning, once the subject has articulated a structure that is selectively sensitive to the information about the F -ness 5 of things,  instances  of  this  structure,  tokens  of  this  type,  can  be  triggered by signals that lack the appropriate piece of information. (…) We have a case of misrepresentation - a token of a structure with a false content. We have, in a word, meaning without truth.' (Dretske 1981, 194-195).

Denne 'mening uden sandhed' er det, der, når mennesker bruger den og handler på den, kan kaldes misinformation.

Semantisk  information  i  Dretskes  (1981)  forstand  kan  måske  synes  irrelevant  i relation  til  identifikation  af  vildledning.  Relevansen  består  dog  i  at  forstå,  hvor  sandhedskravet til information - i de teorier der opererer med et sådant krav - stammer fra. Især fordi disse teorier om semantisk information stiller krav til misinformation (og disinformation)  som  værende  falsk  netop  fordi  misinformationen  (og  disinformationen) skal stå i modsætning til det sandfærdige informationsbegreb. Således er udsagnet ' false information and mis -information are not kinds of information - any more than decoy ducks and rubber ducks are kinds of ducks.' (Dretske 1981, 45) blevet den gyldne standard og den primære reference i informationsfilosofi, såvel som informationsstudier, når der argumenteres for et sandhedskrav til information - også selvom det informationsbegreb,  der  arbejdes  med,  er  af  væsentlig  anderledes  karakter  (fx  Floridi  2005a;  Budd 2011).

## Misinformation

Som sagt er (sandfærdig) semantisk information udsprunget af informationsfilosofi og erkendelsesteori  som  konklusion  på  analyser  af  informationsbegrebet.  Misinformation og disinformation er i samme ombæring blevet defineret ved falskhed som restkategorier  til  den  sandfærdige  information.  Denne  opdeling  mellem  information  som  sand  og misinformation og disinformation som falske udfordres af muligheden for sand disinformation (som én variant ud af mange varianter af disinformation). Det interessante er da også, at i de ganske få tilfælde hvor disinformation og misinformation står i centrum for  analyser  og  diskussioner,  der  opereres  med  et  markant  anderledes  informationsbegreb. Et såkaldt aletisk neutralt informationsbegreb. Dette betyder at sandhedsværdien ikke er afgørende for, hvorvidt der er tale om information; information kan være falskt såvel som sandt (jf. Fallis 2014, 2015; Fox 1983). Det er fx et aletisk neutralt informationsbegreb, der figurerer i definitionen af disinformation som 'intentionelt vildledende information' (Fallis 2014, 2015).

I det ene tilfælde, hvor misinformation står i centrum for analyser og diskussion, er det også i relation til et aletisk neutralt informationsbegreb (Fox 1983). I en sammenlignende  analyse  af  information  og  misinformation  som  udelukkende  sproglige  fænomener - dvs. indholdet i sætninger såfremt nogen hører (læser) og forstår disse sætninger  -  konkluderes  det,  at  information  er  aletisk  neutralt,  hvorimod  misinformation  er falskt  (Fox  1983).  Misinformation  er  mere  specifikt  en  slags  information,  den  falske information.

5 ' Fness' er et uspecificeret prædikat, der kan udskiftes med en hvilken som helst egenskab - fx tingens rødhed .

Selvom  der  er  uenighed  om,  hvorvidt  information  er  defineret  ved  sandhed (Dretske 1981, 2008; Floridi 2005a, 2005b) eller er aletisk neutralt (Fallis 2014, 2015; Fox 1983), så synes der er være bred enighed om, at misinformation er defineret ved falskhed (Dretske 1981; Floridi 2005b; Fox 1983). Således er udsagnet 'When semantic content is false ,  this  is  a  case  of misinformation (Fox,  1983)'  (Floridi  2005b,  afsnit 3.2.3) blevet en standarddefinition for misinformation. Det skal understreges at 'semantisk indhold' i denne definition af misinformation refererer til semantisk indhold i bred forstand (det være sig både sprogligt, visuelt, gennem fagter, etc.) til trods for, at oprindelsen er misinformation som et udelukkende sprogligt fænomen.

Der begynder nu at tegne sig et billede af de indbyrdes relationer mellem begreberne  information  og  misinformation  mere  generelt.  Information  er  defineret  som  semantisk indhold, desuagtet om det kræves at være sandfærdigt eller ej og misinformation  er  defineret  som  semantisk  indhold,  der  er  falsk.  Når  begrebet  om  disinformation tages med i ligningen, er billedet dog ikke længere så simpelt.

Disinformation defineret som 'intentionel eller forsætligt vildledende information' diskuteres i relation til misinformation defineret som 'unøjagtig og vildledende information'.  Begge  begreber  inkluderer  en  definition  af  information  som  'repræsentationelt indhold' (dvs. semantisk indhold) i bred forstand, der hverken behøver være sandt eller nøjagtigt (Fallis 2015). Således ligger der ikke et eksplicit krav om falskhed i definitionerne  af  misinformation  og  disinformation,  når  disinformation  er  udgangspunktet  for analysen. Tværtimod er der som sagt plads til en sandfærdig variant af disinformation. Forskellen mellem misinformation og disinformation er, at disinformation er intentionelt  eller  forsætligt  vildledende,  hvorimod  misinformation  blot  er  resultatet  af  fejl (Dretske 1981; Fallis 2015; Floridi 2005b). Dette gør sig gældende uafhængigt af, hvorvidt begreberne defineres ved falskhed eller ej.

I  min  optik  kan  de  samme  mekanismer,  der  gør sig  gældende  i  forhold  til  sand disinformation,  også  gøre  sig  gældende  i  forhold  til  misinformation,  således  at  det  er muligt  at  tale  om  sand  misinformation  som  en  særlig  variant  af  misinformation  (Søe 2016, 2018). Dette gælder både mekanismer i form af implikaturer og mekanismerne i form af udeladelser. Jeg skelner mellem misinformation og disinformation i form af de bagvedliggende intentioner eller mangel på samme. I stedet for blot at tale om misinformation som fejl, er det muligt at specificere og definere misinformation som ikkeintenderet  vildledning,  mens  disinformation  er  intentionel  eller  forsætlig  vildledning (Søe  2016,  2018).  Sand  misinformation  er  på  denne  måde  de  tilfælde,  der  kan  opstå, hvis der siges, vises eller gøres noget sandfærdigt samtidig med, at der ved en fejl - dvs. ikke-intenderet - grundet uvidenhed, ignorance, el.lign. udelades vigtige oplysninger og detaljer. Det kan fx være hvis den, der vildleder, selv er blevet vildledt. Dertil kommer de tilfælde, hvor der siges noget sandfærdigt, der samtidig er vildledende, fordi der er en merbetydning (en formodet implikatur), som ytreren ikke selv er klar over.

Griceanske implikaturer fungerer også den anden vej rundt. Det er dermed også muligt at sige noget, der bogstavelig talt er falsk, samtidig med at man implikerer noget sandt.  Dette  er  fx  tilfældet  med  ironi  og  satire  -  fænomener  der  af  Grice  selv  regnes med som helt almindelige implikaturer, der ikke er vildledende (Grice 1967) og dermed hverken er misinformation eller disinformation. Det er netop forholdet mellem det bogstavelig talt falske og implikerede sande, der gør, at ironi og satire virker - at det kan fortælle noget om aktuelle samfundsforhold på en sjov og elegant måde - uden at det er vildledende. I en aletisk neutral forståelse af information som repræsentationelt indhold generelt er det muligt at medregne ironi og satire som varianter af information.

## Vildledning og ikke-vildledning

Som allerede nævnt er der et stort fokus på kategorierne sandt og falsk, når det kommer til  automatisk  identifikation  af  misinformation  og  disinformation  på  fx  Facebook  og Twitter - et fokus der også gør sig gældende i retorikken vedrørende 'Fake News' som politisk fænomen. Det skulle dog gerne være tydeligt, at et sådant fokus ikke giver de 'rigtige' svar i alle tilfælde, når sand misinformation og disinformation samt satire og ironi  træder  ind  i  billedet.  Det  handler  altså  ikke  om,  hvorvidt  et  givent  tweet,  Facebook-opdatering, kommentar, billede, gestus, etc. er sandt (sandfærdigt) eller falsk - det handler om, hvorvidt det er vildledende eller ikke-vildledende.

For at kunne redegøre for alle aspekter og varianter af vildledning - i særdeleshed de sandfærdige varianter af misinformation og disinformation - samt for at kunne udelukke  ironi  og  satire  som  varianter  af  vildledning  -  er  det  nødvendigt  at  gå  bort  fra sandhedskravet til information. Hvis information defineres ved sandhed, bliver konsekvensen, at sand mis- og disinformation tæller som information, mens de andre former for mis- og disinformation ikke tæller som information. Uden et specifikt sandhedskrav til  information  er  det  muligt  at  medregne  ironi  og  satire  som  former  for  information samtidig med, at alle former for mis- og disinformation tæller som vildledende information. Således kan information nu defineres som 'repræsentationelt indhold', misinformation defineres som 'ikke-intenderet unøjagtig og vildledende information' og disinformation defineres som 'intentionel eller forsætligt vildledende information'.

Det er nu muligt at sætte begreberne information, misinformation og disinformation ind i figuren over vildledning, løgn og bedrag (fig. 2.1) hvormed vi kommer frem til fig. 3.1:

Fig. 3.1: Information og vildledning.

Således bliver vildledning en form for information, men hvor er 'ikke-vildledningen' så henne? Er den 'intentionelle ikke-vildledning' blot en restkategori, når vildledningen er udkrystalliseret  af  mængden  af  information  (repræsentationelt  indhold)?  Hvis  dette  er tilfældet, bliver det igen lidt mudret, hvorledes vi kan tale om ironi og satire som 'ikkevildledning' samt at det ikke bare handler om, hvad der er sandt og hvad der er falsk. Inden for rammen af repræsentationelt indhold og som supplement til 'ikke-intenderet unøjagtig og vildledende information' (misinformation) og 'intentionel eller forsætligt vildledende information' (disinformation), vil det derfor være givtigt med en eksplicitering af 'intentionelt ikke-vildledende information' (information). Med en sådan eksplicitering bliver det endnu tydeligere, at ironi og satire er information i den 'intentionelt ikke-vildledende' forståelse og definition af begrebet.

Det er hermed muligt at tegne de indbyrdes forhold mellem information, misinformation og disinformation op som følger:

Fig. 3.2: Information, ikke-vildledning og vildledning.

## Information:

## Misinformation:

optræder i to forskellige  aletisk  neutrale  forståelser,  der  ikke  udelukker  hinanden.  Information  kommer  i  en  overordnet  forståelse som repræsentationelt indhold i bred forstand - dvs. sproglig, visuel, handlinger, etc. - og i en specifik forståelse som intentionel ikke-vildledning. Således kan fx ironi og satire regnes med som information både generelt og specifikt.

er  unøjagtig  eller  upræcis  og  vildledende  information  og  dækker over al ikke-intenderet vildledning både via skrift, tale, billeder og andre handlinger. Misinformation kan ikke være bedrag, da det er en egenskab ved bedraget, at det foregår bevidst. Misinformation er dog stadig vildledning og der kan stadig være andre mennesker, der vildledes - dette har bare aldrig været intentionen. Ligesom information  er  misinformation  aletisk  neutralt,  da  det  er  muligt  at  tale om sand misinformation.

## Disinformation:

dækker over al bevidst vildledning - dvs. al intentionel eller forsætlig  vildledning.  Det  gælder  både  vildledning  i  skrift  og  tale  (fx løgn,  sand  disinformation,  side-effect  disinformation  og  adaptiv disinformation), men også den, der spredes via fx manipulerede billeder og kort, samt andre handlinger (fx visuel disinformation, sideeffect disinformation og adaptiv disinformation). Al løgn er således disinformation, men det er ikke al disinformation, der er løgn. Dis-

## Løgn:

## Bedrag:

information er også aletisk neutralt qua muligheden for sand disinformation.

er en specifik form for disinformation. Løgn er, når personer siger eller  skriver  noget,  som  de  er  overbeviste  om,  er  falsk,  samtidig med at  de  har  en  intention  om,  at  andre  skal  tro,  at  det  er  sandt. Løgn er bundet til udsagn og er et sprogligt fænomen. Det er ikke et  krav til  løgnen, at det, der udsiges, faktisk er falsk, blot at den, der lyver, er overbevist om, at det er falsk og har en intention om, at andre skal overbevises om, at det er sandt 6 .

er  den  egenskab  ved  disinformation  (dvs.  intentionel  vildledning generelt),  der  opstår  når  vildledningen  virker  og andre  mennesker rent faktisk bliver vildledt og snydt. Det er således muligt at disinformere - eller specifikt at lyve - uden at bedrage, såfremt at der ikke er nogen, der vildledes. Hvis der derimod er nogen, der bliver vildledt, så er der tale om bedragerisk disinformation.

Da løgn er en specifik form for disinformation og bedrag er et aspekt ved vellykket disinformation er det muligt at forenkle fig. 3.2, så den udelukkende er koncentreret om begreberne information, misinformation og disinformation:

Fig. 3.3: Information, misinformation og disinformation.

6 Der findes tilfælde af løgn, hvor løgneren ikke intenderer at nogen faktisk skal overbevises om at det der udsiges er sandt, såkaldte 'åbenlyse løgne' (eng. bald-faced lies) (Fallis 2011; Mahon 2008). Eksemplet er en retssag hvor et vidne åbenlyst lyver - velvidende at alle ved, at det, der siges, er løgn - med det ene formål at undgå repressalier fra den tiltalte.

## Konklusion

Misinformation og disinformation er komplekse begreber, der hver især kommer i mange forskellige varianter. De er dermed svære at operationalisere i forhold til fx automatisk identifikation på internettet. Det ensidige fokus på sandt vs. falsk betyder, at mange tilfælde  af  vildledning  ikke  bliver  identificeret,  samtidig  med  at  former  for  ikkevildledning, såsom ironi og satire, falder i vildledningskategorien. Selve ideen om automatisk identifikation synes nærmest at bygge på en forståelse af information som objektiv og sandfærdig - som noget givet - og ikke på en forståelse af information som repræsentationelt indhold i bred forstand. Med andre ord, automatisk identifikation af misinformation og disinformation synes at bygge på en idé om, at vi kan reducere kompleksiteten til et spørgsmål om, hvad der er sandt og hvad der er falsk - at enhver historie, ethvert billede, enhver post, like, kommentar enten er direkte objektive og sandfærdige udtryk for virkeligheden eller, at de er det pure opspind.

Mine diskussioner og analyser af begreberne information, misinformation og disinformation - samt løgn, vildledning, og bedrag - viser dog, at det er væsentligt mere komplekst end som så. 'Fake News' handler ikke bare om, hvad der er løgn. Men først og fremmest er den helt centrale pointe, at det ikke er muligt at skelne mellem information som sandfærdigt og misinformation og disinformation som falskt. I stedet handler det om vildledning og ikke-vildledning og det handler om de intentioner, den forsætlighed eller utilsigtethed, der ligger bag det sagte, det viste, det gjorte. Dette er en væsentlig indsigt i forhold til en politisk debat, der i høj grad handler om hvordan misinformation  og  disinformation  -  ofte  puttet  ned  i  den  fluffy  og  unuancerede  kategori  'Fake News' - kan bekæmpes på fx de sociale medier. At skelne mellem vildledning og ikkevildledning - og i særdeleshed at skelne mellem hvornår noget er forsætligt eller utilsigtet - er ikke let, men erkendelsen af kompleksiteten er essentiel i forhold til at sikre den demokratiske  debat  og  tilgå  fænomenet.  Et  godt  sted  at  starte  ville  være  at  begrave 'Fake News' begrebet og i stedet begynde at tale mere nuanceret om fænomenerne ved hjælp  af  de  mere  specifikke  og  komplekse  begreber  information,  misinformation  og disinformation.

## Litteratur

- Adler, J. (1997). Lying, Deceiving, or Falsely Implicating. Journal of Philosophy , årg. 94, s. 435-452.
- Adriaans, P. (2012). Information . Stanford Encyclopedia of Philosophy. E. N. Zalta (red.), 1. udg. den 26. oktober 2012. (Fall 2013 Edition). Tilgængelig på: http://plato.stanford.edu/archives/fall2013/entries/information/

- Budd, J.M. (2011). Meaning, truth, and information: prolegomena to a theory. Journal of Documentation , årg 67(1), s. 56-74.
- Dretske, F. (1983 [1981]). Knowledge and the Flow of Information , 1. paperback udg. Cambridge: MIT Press.
- Dretske, F. (2008). Epistemology and Information. I: P. Adriaans og J. van Benthem (red.). Philosophy of Information , s. 29-47.  Amsterdam og Oxford: Elsevier B. V.
- Fallis, D. (2010). Lying and Deception. Philosophers' Imprint , årg. 10(11)
- Fallis, D. (2014). The Varieties of Disinformation. I: L. Floridi og P. Illari (red.). The Philosophy of Information Quality , s. 135-161. Cham: Springer.
- Fallis, D. (2015). What is Disinformation? Library Trends , årg. 63(3) s. 401-426.
- Fallis, D. (2017). Pointe fremført under paneldebat om 'Fake News' på konferencen 'DeceptiCon2017: Truth, Trust, and Tech', 21-23. August 2017, Stanford University, Palo Alto, Californien, USA.
- Floridi, L. (2005a). Is Semantic Information Meaningful Data? Philosophy and Phenomological Research , årg. LXX(2), s. 351-370.
- Floridi, L. (2005b). Semantic Conceptions of Information . Stanford Encyclopedia of Philosophy. E. N. Zalta (red). 1. udg. den 5. oktober 2005 (Spring 2013 Edition), Tilgængelig på: http://plato.stanford.edu/archives/spr2013/entries/informationsemantic/
- Floridi, L. (2011). The Philosophy of Information . Oxford Scholarship Online. Tilgængelig på: www.oxfordscholarship.com
- Fox, C.J. (1983). Information and Misinformation. An Investigation of the Notions of Information, Misinformation, Informing, and Misinforming. Westport, CT og London: Greenwood Press.
- Furner, J. (2004). Information Studies Without Information. Library Trends , årg. 52(3), s. 427-446.
- Grice, P. (1967). Logic and Conversation. I: Studies in the Way of Words (1989), First Harvard University Press Paperback Edition (1991). Cambridge, MA, and London: Harvard University Pres, s. 22-40.
- Hjøllund, N.-P.O. (2016). Begærets Subjekt og Informationskompetence. En reinstallering af subjektet . Ph.d.-afhandling. Det Humanistiske Fakultet, Københavns Universitet.
- Kumar, K.P.K. og Geethakumari, G. (2014). Detecting misinformation in online social networks using cognitive psychology. Human-centric Computing and Information Sciences , årg. 4(1).
- Mai, J.-E. (2013). The quality and qualities of information. Journal of the American Society for Information Science and Technology , årg. 64(4), s. 675-688.
- Mahon, J. (2008). The Definition of Lying and Deception . Stanford Encyclopedia of Philosophy. E. N. Zalta (red). 1. udg. den 21. februar 2008 (Winter 2016 Edition), Tilgængelig på: https://plato.stanford.edu/archives/win2016/entries/lyingdefinition/
- PHEME (2014). About Pheme . Tilgængelig på: www.pheme.eu [Tilgået 27.03.14]

- Robinson, L. og Bawden, D. (2014). Mind the Gab: Transitions Between Concepts of Information in Varied Domains. In F. Ibekwe-SanJuan og Dousa, T.M. (red.). Theories of Information, Communication and Knowledge , s. 121-141. Studies in History and Philosophy of Science årg. 34. Dordrecht: Springer.
- Scarantino, A. og Piccinini, G. (2010). Information Without Truth. Metaphilosophy , årg. 41(3), s. 313-330.
- Shao, C, Ciampaglia, GL, Flammini, A og Menczer, F. (2016). Hoaxy: A Platform for Tracking Online Misinformation. Tilgængelig på: http://dx.doi.org/10.1145/2872518.2890098
- Søe, S.O. (2016). The Urge to Detect, the Need to Clarify. Gricean Perspectives on Information, Misinformation, and Disinformation , Ph.d.-afhandling. Det Humanistiske Fakultet, Københavns Universitet.
- Søe, S.O. (2018). Algorithmic detection of misinformation and disinformation: Gricean Perspectives. Journal of Documentation , årg. 74(2), s. 309-332.
- Wardle, C. (2016). [M ∣ D]isinformation Reading List. First Draft News . Tilgængelig på: https://firstdraftnews.org/misinformation-reading-list/ [Tilgået 08.03.17]
- Wardle, C. (2017). Fake news. It's complicated. First Draft News . Tilgængelig på: https://firstdraftnews.org/fake-news-complicated/ [Tilgået 08.03.17]