Out-standing! Om Dansk Tennis Club og tennisspilleren Leif Rovsing
Forfattere: René Kural
Tidsskrift: forumforidraet (2013-03-01)

'Exclusjonen har forårsaget, at jeg har fået et tennismonument: 'Dansk Tennis Club', skrev Rovsing i november 1925 til DBU. Hans egen vurdering var, at tennisanlægget havde kostet ham i omegnen af 350.000 kr. Men et 'tennismonument', dét er det' (Foto: Torben Eskerod).)

## Out-standing!

Om Dansk Tennis Club og tennisspilleren Leif Rovsing Der  er  mange  arkitekttegnede  tennisanlæg  i Danmark. Men umiddelbart ikke et, der er så originalt i dets arkitektur og omsværmet af rygter som Dansk Tennis Club (DTC) fra 1921. I et typisk hellerupsk kvarter af pragtvillaer, lave rækkehuse  og  gamle  haver  rejser  hallen  sig majestætisk i vejret, svøbt i okragule og okseblodsrøde farver. Et helt 'out-standing' og besynderligt  nok  næsten  ukendt  stykke  idrætsarkitektur.

Allerede  i  indgangspartiet  afslører  ægyptiske motiver, malet direkte på væggene, at her er tale om en usædvanlig facilitet. Videre inde i  tennishallen  føjer  de  dekorerede  vægflader, gallerier, højtsiddende sidelys og vinkelret placerede hvide sejl sig elegant til rummets overordnende proportioner, form og farveholdning. De  højtsiddende  vinduer  skaber  visuel  sammenhæng mellem ude og inde og tillader, for sportshaller, et sjældent dagslys glide hen over banerne. Inde i tesalonen med dens asiatisk inspirerede møblement, balinesiske og ægyptiske udsmykninger på væggene er det næsten som at træde 90 år tilbage til en verden under store forandringer i både bydesign og arkitektur.

Der er to grunde til, at Dansk Tennis Club er så  enestående:  For  det  første  bliver  anlægget til i en stilmæssig brydningstid, hvor Bauhaus bevægelsen i Weimar allerede havde etableret sig  i  1919  med  et  'ornamentfrit'  design  som modtræk  til  historicismens  mættede  referencer. Dansk Tennis Club 'låner' ikke af de nye tendenser  sydfra,  som  ellers  havde  været  oplagt, ligesom den ikke har mange afstikkere til hverken historicismen eller klassicismen. Den er 'sin egen'.

For det andet dækkede hallens tilblivelse over en  hel  stribe  af  rygter  om  dens  ophavsmand, tennisspilleren Leif Rovsing. En excentriker og rigmand samt en af Danmarks bedste tennisspil- lere, der pludselig i 1917 uden varsel blev ekskluderet af Dansk Boldspil Union fra at deltage i danske og udenlandske tennisturneringer.

Spørgsmålene tårnede sig op: Hvorfor etablerede han sin egen turnering og hal? (Dansk Tennis  Club,  1920  og  Dansk  Tennisfond  1954/59) Hvorfor var det så vigtigt for ham pludselig at bryde ud af den tennisverden, han havde domineret i årevis? Hvorfor var en så usædvanlig hal alligevel nærmest ukendt i den brede offentlighed? Var hallen virkelig den ukendte bygning, tegnet af DSB's arkitekt Heinrich Wenck, der var manden bag Københavns tredje hovedbanegård, som rygterne vedholdende sagde?

De kommende års research bragte mig gennem en hel stribe af eventyrlige historier: En excentrikers fascinerende livshistorie, hans centrale placering som en af Danmarks bedste tennisspillere i sportens tidlige år, tilblivelsen af et originalt stykke idrætsarkitektur, ophavsmandens indsats for homoseksualitetens anerkendelse i sportsverdenen, hans bidrag til rejsebogens historie, hans tilskud til verdensforbedringens fortælling og meget, meget mere.

Da arbejdet med bogen blev sat i gang, forventede vi ikke, at der eksisterede ret meget materiale om hovedpersonen. Rovsing havde ingen slægtninge, og de tætte venner han havde, var for længst døde. Men arkiverne på Rigsarkivet og Det Kongelige Bibliotek viste sig at indeholde langt mere materiale end forventet, hvoraf meget  aldrig  havde  været  offentliggjort.  På Rigsarkivet  havde  Dansk  Boldspil-Union  henlagt 'Rovsing  sagen  1917-28' .  I  Østre  Landsret lå  retsafsigelsen  på  sagen  mellem  Rovsing  og Dansk Boldspil-Union, og på Det Kongelige Bibliotek lå Studenterforeningens arkivalier 19131970, en forening, Rovsing var meget aktiv i. Så da hallens tilblivelse er uløseligt knyttet til en spændende - og til tider ulykkelig - livshisto- rie,  kan  dens  oprindelse  ikke  fortælles  uden kort  at  komme  ind  på  mennesket,  finansmanden og tennisspilleren Rovsing.

## EN STORSTILET KARRIERE BEGYNDER

Historien  om  Dansk  Tennis  Club  lader  vi  her begynde, da den unge Leif arver sin adoptivfar, grosserer Elif Harald Rovsing. Arven efter faderens død i 1910 efterlod Leif Rovsing som en hovedrig 22-årig. Verden stod åben for ham, alle  muligheder syntes inden for rækkevidde. Kilderne fortæller ikke om dette privilegerede øjeblik i hans liv, men det er i hvert fald sikkert, at tennisspillet var en af de muligheder, han rakte ud efter. Her kunne han udfolde sig kropsligt, udfordre sit intellekt og samtidig tilfredsstille den fighter-vilje, som kom til at sætte sit præg på hele hans liv.

Leif Rovsing blev allerede som 13-årig i 1900 medlem  af  KB,  Kjøbenhavns  Boldklub  (Rovsing,1928). Samme  år, som adoptivfaderen døde,  deltog  han  i  Wimbledon  -  uden  dog  at opnå den store succes. Anderledes forholdt det sig  ved  de  skandinaviske  mesterskaber.  Han blev  flerdobbelt  dansk  mester  i  double,  bl.a. med Erik Tegner i 1916, og samme år svensk og norsk international singlemester (Andersen &amp; Budtz-Jørgensen, 1944-45).

Da Sverige fik tildelt afholdelsen af OL 1912, repræsenterede Rovsing Danmark. 'Der er ingen  out-sidere  sendte  derop…', som  Politiken skrev optimistisk (Hr. Sekretæren, 1912). Det var her på de udendørs baner med over tusind tilskuerpladser,  at  referatet  af  herredoublen fortæller, at han hårdt kæmpende blev nr. 17 i single og sammen med Victor G. Hansen nr. 9 i double (Olympiska Spelens Tidning, 1912).

Rovsing deltog ved verdensmesterskaberne i indendørs tennis i 1913 - igen uden den store medgang - men nåede senere i 1923 sammen med doublemakkeren Tegner i finalen ved verdensmesterskaberne i Barcelona. Den tabte de dog  til  franskmændene  Cochet-Couitéas  (Andersen &amp; Budtz-Jørgensen, 1944-45).

AF RENÉ KURAL

Rovsing var en kendt person i sportens verden  (BT,  6.januar  1915).  Hans  dybe  engagement i tennis betød, at '..der ikke [er] en, der ikke aner, hvem Manden er' , som BTs journalist overstrømmende omtalte ham (Ardens, 1917). Men avislæserne har sandsynligvis også haft kendskab til  Rovsings  rigdom  og  feminine  fremtoning, hvilket bl.a. fornemmedes i en karikatur, der fremstillede ham meget chik på forsiden af Vore Herrer 15. juni 1916. Men det er få måneder senere,  at  Rovsing  udstødes  fra  tennisverdenen, fordi han, ifølge boldspilunionerne, begår noget ulovligt. Det hele starter som en flirt.

## SKANDALEN

I efteråret 1916 får Leif Rovsing besøg af den kun  18-årige  stud.  polyt.  Haldor  Nørregaard, der er søn af Handelsbankens direktør (Rigsarkivet, 1917-28). 1  De hører musik på Rovsings grammofon, drikker te, og i tonerne fra lakpladerne opstår en intim atmosfære. Ifølge gæsten rykker den 11 år ældre Rovsing pludselig tættere på ham. Han taler om homoseksuelle forhold og begynder at kysse og kæle med ham. Til sidst spørger Rovsing ham direkte, om han ville stå i forhold til ham.

Hvad der helt præcist hændte, var der efterfølgende mindst to meninger om. Rovsing forklarede, at Nørregaard var kommet til ham og ikke  omvendt.  Han  afviste  pure  anklagerne, og holdt stejlt på, at hvad han i øvrigt foretog sig i sit privatliv ikke kom andre ved. Muligvis tilskyndet af sin far gik Haldor Nørregaard til bestyrelsen for B.93, og hans historie havde en noget anden vinkling. Her bedyrede den ingeniørstuderende, at han havde ladet Rovsing gå så vidt, fordi han ikke først havde været klar over  hans  hensigter  og  i  øvrigt  havde  været bange for ham, idet de var alene.

Det gjorde bestyrelsen af B.93 rasende. Man ville af med Rovsing, men det skulle ske i stilhed.  Dels  for  at  undgå  at  Nørregaards  navn kom ud i 'småbladene', dels for at anerkende at  Rovsing  trods  alt  var  en  påskønnet  tennisspiller. På bestyrelsens vegne ville formand for B.93, overretssagfører Poul Groes, og kasserer, fuldmægtig Aage Buntzen, derfor mødes privat med Rovsing og her tilbyde  ham,  at  han  selv kunne trække sig fra klubben. Som gengæld for at  ordne sagen i al ubemærkethed skulle han gå med til ikke at deltage i turneringer i Danmark, Sverige og Norge (Rigsarkivet, 1917-28).

Rovsing kom intetanende til mødet 12. februar 1917, og efter en kort diskussion måtte han gå ind på betingelserne. Han fortalte selv senere, at da han gik fra mødet, anede han stadig ikke, hvad eksklusionen byggede på (Rovsing, 1927). Det var jo et 'privat' møde, og som sådan burde det, der var sagt, forblive fortroligt. Rovsing medgav, at han havde været sammen med unge mænd, men anede ikke, at det ville blive brugt mod ham. I en alder af 68 år hævdede Rovsing dog, at Nørregaard over for ham havde indrømmet, at anmeldelsen var falsk, men 'at han var gået fra snøvsen over truslen, da hans forældre var meget konservative' (Rovsing, 1955).

Rovsing  fik  mulighed  for  at  forsvare  sig  på DBUs  udvalgsmøde  21.  april  (Rovsing,  1917). Her argumenterede han for, at han for sin del så homoseksualitet som noget smukt og rent, hygiejnisk og æstetisk, mens han i et forhold til en kvinde i 1913 kun fik gonorré, der varede i seks måneder. Rovsing sluttede sin forsvarstale med at konstatere, at 'Intet Dødsfald har Homosexualitet  til  Aarsag' ,  og  at  hans  exit  fra  tennisverdenen ikke ville fjerne homoseksualitet i DBU.

## DOMMEN

Den 5. maj 1917 smed DBU ham ud af enhver klub  i  deres  regi  og  forbød  ham  at  deltage  i alle danske turneringer 2 . Rovsings argumenter om, at homosex inden ægteskab var uskadeligt men sundere og fornuftigere, fordi unge mænd herved undgik kønssygdomme, ramte ham nu som en boomerang. DBU greb hans idealistiske argumenter til at fastslå, at Rovsing var homoseksuel,  og  at  han  med  sine  synspunkter  var dobbelt så farlig for ungdommen: Dels dyrkede han sex med eget køn, dels prædikede han dets uskadelighed. De skar ind til benet og pegede på, at da ansvaret for at skærme ungdommen for  en  sådan  påvirkning  lå  hos  dem,  var  det nødvendigt at udelukke ham fra al tennisaktivitet. Hvor hans 'propaganda' foregik, i hjemmet eller på tennisbanerne, var, i DBUs optik, fuldstændig irrelevant .

## TÆPPEBOMBER DBU MED KORRESPONDANCE

I de kommende 11 år frem til 1928 sendte Rovsing  en  lind  strøm  af  håndskrevne  breve  og postkort til  DBU. Den primære essens af korrespondancen er et krav om at blive renset og få lov til at spille tennis igen. Men i sin protest skyr han af og til ingen midler: Skal han gå ned, så er der mange andre - særlig i bøssemiljøet - som skal med. Alt helliger målet, og Rovsing udpeger både personer, involveret i sagen, og tilfældige klubmedlemmer som værende til homosex, havende gæld, værende bedragere eller tyve (Rigsarkivet, 1917-28). 3

I de tidlige måneder af sagen sendte han hånende og foragtende kort og breve til Unionerne. Senere  blev  han  meget  ydmyg  og  tryglede  om nåde. Men selvom Rovsing kæmpede for en god sag, så var det ikke altid, at hans virkelighedsfornemmelse  stod  mål  med  den  faktuelle  verden. 'Jeg deler skæbne med Georg Brandes, Herman Bang, General Moltke etc. som alle blev forjaget fra deres fædreland, men som i udlandet fik deres ærgerrigheds tørst slukket' , som han højstemt skrev på et postkort fra Stockholm til DBU (Rigsarkivet,  1917-28). 4   Måske fordi hans formue betød, at han hele sit liv ikke skulle indordne sig i en social  eller  arbejdsmæssig  kontekst,  mistede han ofte fokus (Rovsing, 1929). Kombineret med dette  var  hans  svingende  sagsfremstillinger medvirkende til at svække argumentationerne for en umiddelbart retfærdig sag.

## DANSK TENNIS CLUB

Det var to måneder efter, at Rovsing havde fået stillet  ultimatummet  af  Groes  og  Buntzen  om at trække sig 'frivilligt' fra B.93, at læserne i dagbladet BT 13. april 1917 kunne læse, at den landskendte tennisspiller Leif Rovsing for egne midler ville opføre en så exceptionel tennishal, at han ligefrem kaldte den et 'Verdens-SportsEtablissement' (Ardens, 1917). Grunden havde han  fundet  i  nærheden  af  København.  Journalist  Ardens  beskriver  indgående,  hvordan det er de smålige og provinsielle former, som kendetegner  sporten  i  Hovedstaden,  der  har fået Rovsing på ideen om en mønsterhal til en halv million kroner. I artiklen udtaler Rovsing nedladende, at hans hal ikke skal ligne den hos B.93, der ligner et 'gravkammer'. Hans nye hal skal  indrettes  med  optimale  lysforhold,  være lys  og  venlig,  gerne  med  et  fladt  glastag  som palmehaven på Hotel d'Angleterre. Rundt om banen skal tilskuerne kunne nyde te og drinks samt indtage muffins. I indre saloner kan medlemmerne spille billard og bridge, mens der i et veludstyret bibliotek ligger al international tennislitteratur. I forlængelse af 'palæet' med det fyrstelige udstyr vil han opføre sin egen bolig og anlægge to udendørsbaner. Når byggeriet bliver  så  luksuriøst,  vil  kunderne  ikke  kunne holde sig væk, og derfor vil det kunne betale sig økonomisk, forklarer han. 'Det er netop saadan et Etablissement … Byen sukker efter '.

## ET 'VERDENS-SPORTSETABLISSEMENT' TAGER FORM

Arkitekt på hallen blev Henry Madsen (18711930) fra Frederiksberg sammen med civilingeniørfirmaet I.W. Unmack. Madsen var et relativt ubeskrevet blad. Han havde tegnestue på Frederiksberg, Mariendalsvej 64, og var i 1924 arkitekten  bag  ti  af  de  første  Phønix  'typehuse' i Hvidovre, som stadig ligger på Ketilstorp Allé (Knudsen, 2010). Henry Madsen var sandsynligvis også arkitekten bag Fredericias apotek på Akseltorv fra 1908. Anderledes var I.W.  Unmack et kendt firma, idet de sandsynligvis var ingeniørerne bag Københavns anden hovedbanegård  -  den  såkaldte  Centralbanegård - der blev tegnet af arkitekten J.D. Herholdt. Centralbanegården stod færdig i 1864 og lå omtrent der, hvor Palads Biograferne ligger i dag. Desuden havde Unmack erfaringer med tennisbyggeri fra KBs helt nye hal på Pile Allé (Madvig, 1918).

Da den tekniske forvaltning i Gentofte Kommune modtog ansøgningen om byggetilladelse i  1920,  jublede  de  ikke  ligefrem.  Dels  var  de bekymrede over, om hallen ville virke for stor i et udpræget villakvarter, dels om dens kunstneriske udførelse kunne leve op til kommunens standarder.  Men  da  man  på  Rygårds  Allé  45 allerede havde givet tilladelse til byggeriet af Jernbaneskolen af arkitekt Heinrich Wenck, en bygning af samme volumen, dispenserede man herfra.  Men  kommunen  ønskede,  at  en  anerkendt arkitekt, Th. Ridder, skulle kontrollere og sikre, at detaljer og farver på facaderne blev kunstnerisk rigtigt udført.

Dansk Tennis Club er en optimeret, forenklet og raffineret fortolkning af Kronprinsens Lawn-Tennisklubb i Stockholm og udtrykker dette især i interiøret (Foto: Torben Eskerod).)

Byggetilladelsen blev givet 24. juni 1920 under forudsætning af, at ovenstående betingelser  blev  imødekommet.  Udvendige  arbejder meldtes  afsluttet  31.  december  samme  år,  og spildevandsattesten  udstedtes  19.  april  1921 (Gentofte Kommune, 2012). Fundet af fire udgaver af dagbladet Politiken fra maj 1921 i væggen ud mod badene bekræfter hallens færdiggørelse dette år. Den officielle indvielse skete dog først  mere  end  halvandet  år  efter  ved  en opvisningskamp mellem Henning Larsen og husets ejer 8. oktober 1922. 5

Rovsing realiserer den drøm, han i 1917 udpenslede for BTs journalist. Dansk Tennis Clubs nye hal bliver en ren trækonstruktion. Den er 43,5 m lang og 23,5 m bred med lave udbygninger på facaden mod Rygårds Allé. Taget bæres af  buer  i  en  fritbærende  trækonstruktion  kaldet 'System Stephan'. Disse buer bæres af 8 m høje  sidesøjler  i  en  gitterkonstruktion  af  træ. Spændvidden er 20,2  m.,  og  bueafstanden  3,8 m. Øverste del af de 43,5 m lange facader dannes udelukkende af småsprossede vinduer, der giver  hallen  dens  dagslysindtag.  Først  er  det persienner,  der  hindrer,  at  spillerne  blændes. Senere er det de vinkelret placerede, karakteristiske hvide sejl. De højtsiddende sidelys skaber en visuel tæt sammenhæng mellem ude og inde og  lægger et  blødt  strejflys  hen  over  banerne, der ikke blænder spillerne. Som eneste større indgriben i arkitekturen udskiftes vinduerne i 1987 med nye i massive aluminiumsprofiler.

På  bagfacaden  fortsætter  væggen  ned  langs søjlerne, mens den i gavle og ud mod Rygårds Allé  trækkes  1,25  m  tilbage  og  derved  giver plads til et U-formet galleri. For at kunne åbne hallen til det fri placeres 20 dobbelte porte 1,8 m  brede  i  for-  og  bagfacade.  Gavlgallerierne holdes søjlefri ved, at de bæres af gittersøjler i træ, der foroven ophænges i buer og forneden fastgøres  til  en  vandret  gitterdrager  af  træ. Beklædningen er høvlede og pløjede brædder. Gulvet i hallen er ligeledes i træ, men alle andre  steder  udført  i  beton.  Arkitekten  tænker bygningen  uopvarmet,  men  i  vinterhalvåret kan den varmes op med kakkelovne. De lavere udbygninger mod Rygårds Allé er klublokaler, der først opføres i 1924. Her indrettes tesalon og rygeværelse, og gennem de dobbelte porte kan klubbens medlemmer nu følge spillet på banen.

I hver ende af hallen er ligeledes indrettet tilskuerbalkoner 50 cm over hallens gulv og med høje balustrader. At de er udført som ståpladser betyder, at hallen uden tilskuere aldrig virker tom, men stadig intim. Det er en klub for herrer: Der er i første omgang ingen dameomklædning, men det kommer der i forbindelse med opførelsen af klublokalerne i 1924 på hovedfacaden.

## SAMTIDENS RUM TIL DEN TIDLIGE TENNISSPORT

Da  Rovsing  i  1917  udpenslede  sine  visioner om Dansk Tennis Club til BTs læsere, var der kun én overdækket hal i København. Den lå på Østerbro i Idrætsparken og tilhørte B.93. Den var tegnet i 1912 af arkitekt Søren Lemche og var en nøjsom betonkonstruktion med ovenlys, der  på  sælsom  vis  indvarslede  modernismens idrætsarkitektur, der slog igennem i Danmark fra 1930'erne.

Hos KB på Pile Allé fik man i 1918 en tennishal tegnet af arkitekt Einar Madvig (Madvig, 1918).  På  det  tidspunkt,  hvor  Rovsing  fortsat havde tilladelse til at spille her, havde Madvig kun opført første fase, der kun indeholdt omklædningsrum, garderober og restauration. Først  i  1916  fik  KB  tilvejebragt  de  nødvendige midler til at bygge anden etape: En meget smuk, tøndehvælvet hal af Charniersbuer med en  spændvidde på 21 m og toppet af ovenlys. Madvig havde i 1914 været på studietur til Paris og London og igen til Göteborg og Stockholm i 1916. De svenske haller, fandt han dog, gav et meget 'uroligt indtryk', og KB Hallens udtryk kom da også meget tættere på Søren Lemches rationelle, tidligt modernistisk design. Hallen på Frederiksberg brændte senere ned til grunden 28. juni 1968.

Det betød, at Rovsings bygning sandsynligvis var den tredje overdækkede tennishal i periferien af København.

I  de tidlige år var sport noget, man dyrkede udendørs  (Rung,  1985).  Af  samme  grund  kan man ikke sige, at der var én stilart, som dominerede gymnastikkens og sportens rum på dette tidspunkt.  Men  med  blik  for  de  få  bygninger, der trods alt var, tog idrættens arkitektur i Danmark afsæt i nationalromantikken og dens referencer  til  Oldtiden  (ca.  1850erne-1900erne), fortsatte  over  nyklassiscismens  fascination  af Antikkens enkle linjer (ca. 1910er-1920erne) til funktionalismens demokratiske og referencefri program (ca. 1930erne-1960erne) for at ende i det nøgterne, puritanske, standardiserede halbyggeri (ca. 1960erne-2000erne).

## ET TENNISANLÆG I EN STILMÆSSIG BRYDNINGSTID

Rovsing  kendte  altså  til  både  nationalromantikken,  nyklassicismen  og  via  Søren  Lemches tennishal  for  B.93  til  den  mere  nøjsomme  og moderne arkitektur. Der var bare det, at han til  avisen BT foragteligt havde kaldt Lemches bygning for et 'gravkammer' (Ardens, 1917). Da han netop på dette tidspunkt var på kant med ledelsen i B.93, havde ringeagten nok mere sit afsæt heri.

Rovsing  var  for  datiden  en  usædvanligt  berejst  person,  han  var  rig  og  opfattede  sig  selv som et dannet og kultiveret menneske. Han havde spillet i hele Norden, men for det meste udendørs. Inspirationen til Dansk Tennis Club fandt han i Sverige. Her havde han set to fantastiske tennispavilloner i Stockholm: Den ene er af arkitekt Fredrik Liljekvist i 1896, og den anden af den dansk-svenske arkitekt Torben Grut, 1900.

I Sverige var den senere Kong Gustaf V bidt af  tennis,  hvilket  gav  ham  tilnavnet  'Tenniskongen'.  Han  var  stærkt  medvirkende  til,  at Skandinavien fik sine første to indendørs tennishaller  med  to  baner.  Lawn-Tennispaviljon- gen  af  Frederik  Liljekvist  indviedes  i  Stockholms idrætspark 1. oktober 1896.

Lawn-Tennispaviljongen var en træbygning i nationalromantisk stil og anlagdes som den østlige pavillon i idrætsparken ud af to. Indgangen kronedes af et tårnur og mindede mest af alt om en stationsbygning. Dette var helt logisk, da det  i  slutningen  af  1800-tallet  kun  var  stationer,  lader  og  hangarer,  der  havde  tilsvarende frie spænd. Det var den slags 'lette festarkitektur' (Andersson &amp; Bedoire, 1973), der prægede de tidlige idrætsbygninger. Tennisbanerne placeredes i hallen parallelt med hinanden. Taget var stejlt, og pavillonen var linoliemalet i okragule,  okseblodsrøde  og  grønne  farver,  og  det var altså her, at Rovsing i juni1912 repræsenterede Danmark ved OL.

Arkitekt Torben  Gruts  tennispavillon for Kronprinsens  Lawn-tennisklubb  (KLTK)  fra år  1900  placeredes  på  højdedraget  lige  nord for Idrætsparken. Tennishallen var for datiden enorm  men  også  tidstypisk  i  sin  arkitektur. Heri placerede Grut de to tennisbaner i forlængelse af hinanden. Langs banernes ene side løb et let hævet trædæk. I tilknytning til banerne var der saloner med tæpper på gulvene, bløde sofaer,  karafler  til  spiritus,  klaver  samt  indrammede oliemalerier på væggene.

Fælles  for  de  to  pavilloner  var,  at  rummene sluttedes  af  høje  gavle,  og  dagslyset  kom  fra ovenlys og højtsiddende, småtsprossede vinduer. Der er ingen tvivl om, at Rovsing lod sig inspirere af lysindfald, materialer, farvevalg, udsmykninger og indretning i de svenske idealbilleder.

Gruts smukke hal på bakkedraget led en noget tragisk skæbne, idet hallen nedbrændte til grunden 3. marts 1920. Branden siges at være en af de 'smukkeste' i Stockholms historie og blev  overværet  af  anselige  menneskemasser. Branden betød, at 40 personer blev hjemløse.

Torben  Grut  tegnede  dog  andre  idrætsanlæg bl.a. det borglignende anlæg til OL 1912.

Da  Rovsing  skal  til  at  omsætte  visionerne til konkrete tegninger i 1919-20 bærer han på mange  gode  minder  fra  Stockholm.  Nationalromantikken  er  for  længst  slut,  og  tiden  indvarsler  en  arkitektur  uden  ornamentik  men med  symbolværdierne  direkte  indarbejdet  i materialevalg,  farver,  overflader,  lyssætning, m.v. På den måde kommer Dansk Tennis Club til  stilmæssigt  både  at  have  rødder  i  en  tid med herreværelser, plyssofaer og dekorationer på  væggene og samtidig skue fremad mod en sportsarkitektur,  der  fokuserer  på  en  optimering af spillet og udtrykker dette i formgivningen.  Rovsing  og  arkitekt  Madsen  'låner'  det bedste fra pavillonerne i Stockholm, optimerer det og skuer så fremad. De vælger at bygge i træ, som det meste af sportens arkitektur er på det tidspunkt. Taget bæres af buer i en fritbærende  trækonstruktion.  Højtsiddende  sidelys, trædækket langs banerne, trægulvet og farvesætningen  replicerer  alt  sammen  den  intime stemning i de svenske pavilloner. Men samtidig er  arkitekturen  udført  med  en  pragmatisk  og sober  præcision  i  alle  detaljer.  Bygherren  og ejeren er en atlet på topniveau, der kender sin metier. Han er ambitiøs og tørster efter at signalere genoprejsning til omverdenen. Men han er  også  en  topatlet,  der  seriøst  ved,  hvad  der er  bedst  for  spillet.  At  han  senere  lader  væggene  dekorere  med  eksotiske  motiver  passer som hånd i handske med den personlighed, han har,  og  hans  opfattelse  af  tennissporten  i  København: Den er smålig og provinsiel (Ardens, 1917). Da Rovsing har set store dele af verden, vender han blikket den vej - bort fra Danmark. Det  er  i  disse  uventede  sammenstillinger,  at Dansk Tennis Club bliver så usædvanlig. Dengang som i dag.

## DE ÆGYPTISKE OG BALINESISKE BILLEDER

Væggene i tennishallen prydede Rovsing med ægyptiske  motiver.  Tesalonen  fik  både  ægyptiske  og  balinesiske  dekorationer.  Dem  havde Rovsing haft med hjem som fotos fra sine utallige  rejser  til  bl.a.  det  centrale  Indonesien, Ægypten, Ceylon, Singapore, Mallorca, Italien samt to verdensomsejlinger. Billedscenerne er udført med pensel og malet direkte på væggenes træbeklædning.

I hallen findes religiøse motiver, hvoraf mange er taget fra ægyptiske 'Dødebøger' - papyrusruller  med  religiøse  tekster  og  ledsagende billeder, som skulle hjælpe den døde til at opnå nyt liv. I indgangspartiet er tre store gengivelser  fra  en  kendt  og  rigt  dekoreret  Dødebog, 'Papyrus  Ani'  fra  ca.  1300  f.  Kr.,  som  siden slutningen  af  1800-tallet  har  befundet  sig  på British Museum i London.

Forlægget for mange af de ægyptiske billeder i Dansk Tennis Club er farveplancher fra bøger, udgivet af den engelske ægyptolog, E.A. Wallis Budge (1857-1934). Budge var en produktiv forfatter, og hans bøger opnåede en usædvanlig stor læserskare. Vi ved, at Rovsing havde flere af hans bøger.

De ægyptiske motiver, som optræder i Dansk Tennis Club, bekræfter Rovsings interesse for den ægyptiske gudeverden. Det er vanskeligt at se nogen samlet, fortløbende fortælling i de udvalgte  billedscener,  men  som  helhed  løfter de  sig  dog  langt  over  det  tilfældige.  Der  kan derfor  ikke  herske  nogen  tvivl  om,  at  de  er nøje udvalgt af Rovsing selv. Koblingen mellem sportsudøvelse  og  kunstens  og  filosofiens  verden er velkendt også i et historisk perspektiv. Det antikke Grækenland står her som et særlig markant eksempel.

Datidens  stilistiske  fortolkninger  af  den ægyp  tiske kunst og arkitektur kaldes ægypto- mani . Rovsing var en del af sin tid, idet der netop skete en særlig opblomstring med opdagelsen af Tutankhamons grav i 1922 samt med Art Deco  stilen  (1920-1930).  Men  kombinationen af sportsanlæg og ægyptiske udsmykninger er sjælden, hvis ikke enestående.

Allerede i indgangspartiet mødes man af ægyptiske malerier. Til højre og nedenfor ses scenen fra Anis papyrus, hvor Anis hjerte bliver vejet mod en strudsefjer. Anubis tjekker nøjagtigheden af vægten. Over skildringen ses de ægyptiske guder Hathor, Horus, Isis, Nephthys, osv. (Foto: Torben Eskerod).)

## DEN FORTSAT EKSKLUDEREDE

Efter tolv års uenighed mellem DBU og Rovsing sagsøgte  han  gennem  Kløvermarkens  Tennis Klub i  1928  Dansk  Boldspil  Union.  Søgsmålet gik i al sin enkelhed ud på, om han var berettiget til at deltage i tennisturneringer inden eller udenfor Unionen.

DBU krævede pure frifindelse, og 12. oktober 1928 kom Østre Landsret med sin kendelse: Rovsing  tabte  sagen.  Selvom  homoseksualitet ikke var strafbart i Danmark, så længe de involverede var over 18 år, så gav Landsretten DBU ret  til  fortsat  at  udelukke  medlemmer.  Østre Landsret lagde vægt på, at Rovsing også efter eksklusionens ophævelse havde udvist adfærd, der stadig gjorde det nødvendigt, at DBU fortsat  isolerede  ham  fra  klubberne 'til  Værn  for unge Medlemmer i de til Organisationerne hørende Klubber' (Østre  Landsret,  1928).  Landsretten frifandt DBU og pålagde sagsøgeren at betale sagens omkostninger på 300 kr.

Billedscenerne i indgangspartiet er udført med pensel og malet direkte på væggenes træbeklædning. Kombinationen af sportsanlæg og ægyptiske udsmykninger er uhyre sjælden, hvis ikke enestående. Her på dørene ind til omklædningen (Foto: Torben Eskerod).)

Fra  den  dag  af  kom  Leif  Rovsing  aldrig  til at  spille  i  andre  turneringer  eller  haller  end sin  egen.  Selvom  Dansk  Tennis  Club  ikke  er tegnet af en verdenskendt arkitekt, så belærer den os om det kraftfulde, symbolske potentia- le,  der eksisterer i al kropskultur, og som kan udtrykkes gennem kunst og arkitektur. Denne fusion  mellem  åndsarbejde  og  rå  muskelkraft har billedkunsten, litteraturen og musikken for længst forstået at omsætte i enestående museer, teatre og musikhuse. Tiden er atter moden til,  at  idrætten  stiler  mod at omsætte æstetikken og ritualerne i bevægelsen i arkitektoniske mesterværker. Akkurat som Leif Rovsing søgte væk fra de puritanske rum, sportens regler (og moral) havde dikteret.

## LITTERATURLISTE

Andersen,  A.  L.  &amp;  Budtz-Jørgensen,  J.  (194445). Dansk Sportsleksikon.  Bd.  1-2. København: Standard Forlaget.

Andersson,  H.O.  &amp;  Bedoire,  F.  (1973). Stockholms byggnader. En bok om arkitektur och stadsbild i Stockholm . Stockholm: Bokförlaget Prisma.

Ardens.  (1917,  13.  april)  Et  Verdens-SportsEtablissement i Kjøbenhavn. Leif Rovsing bygger en Mønster-Tennishal. B.T. , 3.

Dansk Tennis Club. (1920 ) Love for Dansk Tennis Club . København: Dansk Tennis Club.

Dansk  Tennisfond. Fundats  for  Dansk  Tennisfond. (1954/1959,10.  december/11.  november). København: Dansk Tennisfond.

Erik.  Hr.  Rovsings  Fiasko.  (1915,  6.  januar). Hvorfor Kjøbenhavns Tennisspillere er husvilde om Vinteren. B.T. , sidetal ukendt.

Gentofte Kommune. (2012). Lokaliseret i 2012 i Tegningsarkivet fra http://www.gentofte.dk.

Hr.  Sekretæren.  (1912,  27.  juni).  Olympierne. Politiken , 3.

Rigsarkivet. (1917-28). Rovsing sagen . Rigsarkivet. (Arkivskaber: Dansk Boldspil Union. Pakke nr. 63, magasinopstilling 5222-09-03). Rigsarkivet, København.

Rovsing,L. (1917). Leif Rovsings forsvar oplæst af ham på D.B.U.s udvalgsmøde, 21. april1917. Rigsarkivet. (Arkivskaber: Dansk Boldspil Union.  Pakke  nr.  63,  magasinopstilling  5222-0903). Rigsarkivet, København.

Rovsing,L.  (1927). Fodboldvældet  over  Tennis. Med  Billed  af  Leif  Rovsing. København:  H.  H. Thiles Bogtrykkeri.

Rovsing,L.  (1928). Det  offentlige  mod  Leif  Rovsing (Farce). København: H. H. Thiles Bogtrykkeri.

Rovsing,L.  (1929). Tilfældet  Kløvermarken  ctr D.B.U . København: H. H. Thiles Bogtrykkereri

Rovsing,L. (marts 1955) Ungdomsliv 1892-1920. Vennen. Uafhængigt nordisk homofilt tidsskrift, 7. årgang, Nummer 3 , 79-86.

Østre Landsret. (II. Nr. 187/1928). 2. afd., dombog nr. 16, s. 167-173: Kløvermarkens Tennis Klub mod  Dansk  Boldspil-Union .  København:  Østre Landsret.

Knudsen,H. (2010). A/S Phønix - Træindustrien bag de berømte Phønix-huse. I: Hvidovre Lokalhistorie, 28. årgang, nr. 2 , 15.

Madvig,E.  (1918)  Københavns  Boldklubs  Tennishal. Architekten. 20 Aargang, 6. Juli, 40 Hæfte , 369-373.

Olympiska Spelens Tidning. (1912). Referat af Rovsing og Hansens sidste kamp ved OL 1912. Ny  Tidning  för  Idrott.  Stockholm,  1.  juli.  15:de (32:a) Årgangen . Nr. 33 , 9.

Rung,O.  (1985). Fra  min  klunketid.  En  hjemlig kavalkade. København: Gyldendal.

## (ENDNOTES)

- 1 Brev  fra  Poul  Groes  i  bestyrelsen  for  B.  93  afsendt  til K.B.U. 21. februar 1917.
- 2 Brevudveksling mellem D.B.U. og B.93 i 1917
- 3 Se f.eks. brev af 18. december 1918 til D.B.U.s bestyrelse, s. 2-3. Brev af 11. september 1919 til D.B.U., s. 1. Brev af oktober 1919 til D.B.U., B.93 og K.B., s. 1-2. Og brev af juni 1924 til D.B.U, D.L.T.F. og K.B.U., s. 1-2.
- 4 Postkort fra Rovsing til D.B.U., 24. april 1918.
- 5 Oplysningerne stammer fra avisbillede bragt i B.T., 9. oktober 1922.