Når sport og motion bliver et spørgsmål om fysisk aktivitet
Forfattere: Maja Pilgaard
Tidsskrift: forumforidraet (2010-07-01)

Kondiløbere (Josiah Mackenzie fot.).

## Når sport og motion bliver et spørgsmål om fysisk aktivitet

## INTRODUKTION

»Er vi vitterligt vidne til en radikal forandring af befolkningens idræts- og motionsvaner - for ikke at sige en veritabel bevægelsesrevolution - i disse år, eller er fremgangen snarere udtryk for, at den almindelige hverdagsforståelse af udtrykket 'sport eller motion' - dets 'common sense' betydning - har ændret sig?« (Larsen 2003).

Idrætsforsker  Knud  Larsen  såede  tvivl  om  udviklingen af den idrætslige praksis i den danske befolkning,  da  han  i  2003  stillede  spørgsmålstegn ved den stigende andel af danskerne, der er idrætsaktive. Er stigningen udtryk for, at flere og flere danskere rent faktisk dyrker sport eller motion, eller er der snarere tale om ændrede opfattelser  af  de  eksisterende  begreber,  så  de nu  omfatter  aktiviteter,  der  ikke  tidligere  har været defineret som sport eller motion? Spørgsmålet knyttede sig især til en markant stor andel  af  befolkningen,  som  pludselig  angav  vandreture som en idrætsaktivitet, mens man kan hævde,  at  befolkningen  altid  har  vandret  og gået ture.

I  dag  hersker  debatten  stadig,  og  uoverensstemmelser  mellem  den  idrætslige  praksis  og befolkningens opfattelse af sport og motion er blevet større. En stadig større andel af befolkningen forholder sig uoverensstemmende til to forskellige spørgsmål, som på hver deres måde måler, hvor mange der dyrker sport eller motion. I  undersøgelsen af Danskernes motions- og sportsvaner 2007 (Pilgaard 2008) angiver 56 %, at de dyrker sport eller motion til spørgsmålet: »Dyrker du normalt sport/motion?«, mens hele 86 % angiver, at de har dyrket mindst én aktivitet  ud  af  en  liste  med  43  aktiviteter  inden  for det seneste år. Det tyder på, at nogle respondenter dyrker aktiviteter, som de ikke selv (i første omgang) anser  for  at  være  sport  eller  motion. Som det fremgår af tabel 1, er denne tendens blevet mere markant gennem årene i undersøgelser af befolkningens motions- og sportsvaner og antyder, at de idrætslige praksisser ikke udvikler sig parallelt med udviklingen i befolkningens forståelse af begreber som sport og motion.

Tabel  1. Respondenterne  svarer  uoverensstemmende  på  forskellige spørgsmål om idrætsdeltagelse

|                                                                                      | Voksne 16 år+    | Voksne 16 år+    | Voksne 16 år+    |
|--------------------------------------------------------------------------------------|------------------|------------------|------------------|
|                                                                                      | 1993 (n = 1.843) | 1998 (n = 1.364) | 2007 (n = 4.147) |
| 1) Andel, der normalt dyrker sport eller motion                                      | 47%              | 51%              | 56%              |
| 2) Andel, der har dyrket mindst én aktivitet regel- mæssigt inden for det seneste år | 57%              | 69%              | 86%              |

Jeg søger i denne artikel svar på, hvorfor uoverensstemmelserne  mellem  spørgsmål  1  og  2  er blevet  mere  markant siden 1993, samt i hvilke aktiviteter  uoverensstemmelserne  primært  opstår  i  2007.  Desuden  søger  jeg  efter  mønstre  i uoverensstemmelserne relateret til køn, alder og uddannelseslængde,  da  idrætsdeltagelsen  ofte varierer på tværs af disse befolkningsgrupper.

Det er ikke min hensigt at nå frem til en endegyldig definition af begreberne sport og motion. Formålet med artiklen er snarere at skabe bevidsthed omkring begrebernes kompleksitet samt at få indsigt i,  hvordan  befolkningen  forholder sig til begreberne. Der er ikke tidligere foretaget systematiske undersøgelser af befolkningens  respons  til  forskellige  spørgsmål  omkring sport og motion. Denne viden er interes- sant, da stadig flere aktører ønsker at måle på befolkningens  idrætsdeltagelse  eller  generelle fysiske aktivitetsniveau som led i en evidensbaseret  tilgang  til  at  øge  befolkningens  deltagelsesniveau, hvad enten det gælder idrætsorganisationer, kommuner, nationale sundhedsmyndigheder eller idrætsforskere. Resultaterne bliver ofte brugt til at sammenligne med tidligere undersøgelser af samme art, samt til at sammenligne idrætsdeltagelsesniveauet i Danmark med andre lande. Derfor er det nødvendigt med en reflekteret analyse af, hvordan respondenterne forholder  sig  til  begreberne  i  forhold  til  den idrætslige praksis.

Danskernes motions- og sportsvaner er blevet undersøgt gennem kvantitative, landsdækkende undersøgelser syv gange siden 1964. Analyserne er baseret på befolkningens forståelse i forhold til  spørgsmålet 'Dyrker  du  normalt  sport/motion?' uden nogen forudgående definition af, hvad sport,  motion  eller  'normalt'  indbefatter.  Ord med  brede  semantiske  felter  (betydningsvidder), kan føre til usikkerhed omkring, hvad respondenterne egentlig svarer på (Olsen 2001:21).  Professor  i  socialvidenskabelig  metode Henning Olsen ser ikke hverdagssproget som tilstrækkeligt  eller  fyldestgørende  i  en  videnskabelig surveyundersøgelse, og i nogle tilfælde kan det måske ligefrem føre til konsekvenser i retning af Thomas' theorem: If men define a situation as real,  they  are  real  in  their  consequences (Merton, 1995: 380) . De senere år hælder flere og  flere  til  accelerometermålinger  eller  pedometermålinger,  da  de  mere  præcist  kan  dokumentere den fysiske aktivitet uafhængig af individuelle forståelser for begreberne (Leicht 2008). Sådanne studier er dog meget krævende, og en analyse fra Australien, som sammenholder pedometermålinger med selvrapporterede skemaer viste i 2008, at selvrapporterede metoder er ganske valide - om ikke andet så til at undersøge idrætsdeltagelsen i et tværsnitsstudie blandt en homogen befolkningsgruppe 1  (ibid).

AF MAJA PILGAARD

Men gælder det også, når man undersøger en udvikling over tid på tværs af hele den danske befolkning? Samtidig har disse målinger af fysisk aktivitet den store svaghed, at de ikke skelner mellem forskellige former for aktiviteter om man løber efter en bold eller løber efter en bus. Desuden tog de tidligere idrætsvaneundersøgelser ikke specielt sigte på at belyse idrætsdeltagelsen ud fra en sundhedsmæssig synsvinkel.

## TEORI: MELLEM IDRÆTSLIG PRAKSIS OG BEGREBSMÆSSIGE FORANDRINGER

I de danske undersøgelser af befolkningens motions- og sportsvaner er begreberne sport og motion  blevet  benyttet  som  komplementære  og supplerende begreber i et forsøg på at ramme så bredt som muligt i studiet af de forskellige aktiviteter, den danske befolkning deltager i (Pilgaard 2009). Ordlyden er dog blevet ændret med tiden og forsøgt tilpasset  den  samtid,  hvor spørgsmålet er blevet stillet. Således blev der i 1964  spurgt  'Dyrker  De  sport?',  hvilket  i  1975 blev  udvidet  til  'dyrker  De  sport  (motion)?'.  I 1987 og 1993 'Dyrker De sport eller motion?', og i 1998 og 2007 blev spørgsmålet ændret til 'Dyrker De normalt sport eller motion?'. I 2004 ind- gik  spørgsmålet  ikke,  hvorfor  andelen,  der  angav at dyrke sport eller motion mindst én gang om ugen, blev anvendt. Som det fremgår af tabel 1,  er  der  store  usikkerheder  forbundet med at sammenligne forskellige spørgemetoder. I 2007 var andelen, der angav at dyrke sport eller motion  mindst  én  gang  om  ugen  f.eks.  på  77  %, hvilket afviger markant fra de 56 %, som angiver at dyrke sport eller motion ifølge det traditionelle spørgsmål.

Sportsbegrebet repræsenterer et traditionelt og  velkendt  felt  i  den  danske  idrætskultur,  oftest  med  konkurrenceelementet  som  centralt omdrejningspunkt, mens motion figurer som et nyere, bredt og alment dækkende begreb om de forskellige fysiske aktiviteter, befolkningen udøver i fritiden med henblik på at træne og bevæge kroppen (Bøje &amp; Eichberg 1994). Disse to begreber  tilsammen  formodes  derfor  at  nå  en bred  opfattelse  i  befolkningen,  så  både  håndboldspilleren og weekendcyklisten kan identificere sig selv som dyrkende sport eller motion. Idræt og idrætsdeltagelse indgår ikke direkte i undersøgelserne, men bliver brugt som overordnet fællesbetegnelse for sport og motion og skelner ikke kategorisk mellem aktiviteternes type og karakter. Idræts- og motionsbegreberne knytter sig dog til fysisk bevægelse af kroppen, mens sport primært refererer til konkurrenceaktiviteter, som ikke nødvendigvis indeholder fysisk aktivitet, men som dog ofte kræver kropslig koordination. Det gælder f.eks. motorsport, dart, billard eller skak (Kulturministeriet 2009). Undersøgelserne fokuserer udelukkende på aktiviteter, som foregår i fritiden, mens aktiv transport og fysisk aktivitet i arbejdslivet eller i forbindelse med ferier  bliver  spurgt  til  i  separate  spørgsmål.  Desuden er fokus på aktiviteter, der foregår regelmæssigt eller 'normalt', hvilket har været op til den enkelte at definere.

Tilføjelsen  af  motionsbegrebet  i  1975  samt 'normalt' i 1998 skal ses i forlængelse af udviklingen  i  den  idrætslige  praksis  i  Danmark. Sports-, idræts- og motionsbegreberne er socialt konstruerede,  foranderlige  størrelser,  der  ændrer sig i takt med det samfund og den kultur, hvori de idrætslige praksisser udfolder sig. Begreberne afspejler samfundet og dets udvikling og  har  derfor  forskellige  betydninger  og  udtryksformer i forskellige samfund og i forskellige tidsperioder (Breivik 1998, Horne, Tomlinson &amp; Whannel 1999). De kulturelle forståelser relaterer  sig  dog  også  til  forskellige  meninger,  betydninger og praksisser inden for et givent samfund blandt enkelte individer. Her spiller socialiseringsprocesser  en  stor  rolle,  og  forskellige forståelser  opstår  ofte  på  tværs  af  køn,  social klasse  og  etnisk  tilhørsforhold  (Horne, Tomlinson &amp; Whannel 1999).

I den forstand giver det ikke mening at foretage  en  endegyldig  definition  af  begrebernes indhold. Kultursociologen Birte Bech-Jørgensen hævder ligefrem, at man bør afstå fra at indlede en analyse af hverdagsfænomener med en formel definition, da hun ikke mener, at hverdagslivet  kan  defineres  sociologisk  (Bech-Jørgensen 1994: 150-151).

Den amerikanske videnskabsteoretiker og filosof Thomas Kuhn hæfter sig dog ved begrebet 'normalviden'  om  hverdagsfænomeners  intersubjektive element. I den forstand eksisterer en form for objektiv eller intersubjektiv viden om begreber, som skaber en fælles referenceramme at forholde sig til inden for den gældende kultur,  og  som  adskiller  fænomener  fra  hinanden (McFee 2007: 65).

Denne tankegang læner sig op ad Bourdieus beskrivelse  af  de  sociale  og  samfundsmæssige rammer for at blive konstrueret og konstruere sig  selv  som  subjekt.  Den  sociale  virkelighed skabes  ikke  udelukkende  af  den  enkelte,  men kan modificeres inden for de processer og rammer, som allerede eksisterer (Bourdieu &amp; Wacquant  1996).  Ifølge  sådanne  teorier  er  individet ikke udelukkende overladt til sig selv i definitionen af de aktiviteter, det udøver. Det må nødvendigvis ske inden for rammerne af individets forhåndskendskab  til  idrætsbegrebernes  kontekstuelle eller faktiske eksistens. Dvs. den enkelte danner sig meninger baseret på en kombination af den historiske og kulturelle udvikling og subjektive forståelser.

## FRA IDRÆT TIL FYSISK AKTIVITET

Den danske idrætskultur har forandret sig meget siden den moderne idræts gennembrud i sidste  halvdel  af  det  19.  århundrede.  Idrætten  i Danmark tog sit afsæt i gymnastikken, inspireret fra Frankrig, Tyskland og Sverige, samt skyttebevægelsen  og  sporten,  som  primært  blev bragt til Danmark fra England (hestevæddeløb, sejlsport,  skøjteløb,  fodbold,  roning,  cricket  og skydning).  Sporten,  skyttebevægelsen  og  gymnastikken opstod som folkelige bevægelser, der tog form af organiserede engagementer i frivillige foreninger. Den svensk-lingske og den dansk-tyske  gymnastik  udviklede  sig  dog  forskelligt  og  repræsenterede  to  grundlæggende forskellige ideologier, som fik afgørende betydning  for  dannelsen  af  den  tostrengede  idrætsmodel,  der  præger  den  danske  idrætskultur  i dag.  Den  svensk-lingske  gymnastik  blev  primært udfoldet blandt bønderne på landet med en tæt kobling til bondebevægelsen, folkeoplysning og demokratiske værdier. Fokus var på træning af hele kroppen, som ofte var skæv og nedslidt  af  hårdt  fysisk  arbejde  i  landbruget.  I byerne var der større fokus på de fysiske udfoldelser og konkurrence gennem den dansk/tyske gymnastik,  som  indeholdt  redskabs-,  måtte-  og springøvelser  (Trangbæk  et.al.  1995).  Sportens udbredelse foregik også i første omgang i byerne blandt adelige og siden blandt borgerskabet og arbejderne med konkurrenceelementet og de sportslige præstationer i højsædet under industrisamfundets værdier omkring 'hurtighed, fremdrift og styrke' (Kulturministeriet 2009).

Parallelt med den sportslige praksis udviklede  den  svensk/lingske  gymnastik  sig  gennem gymnastik- og skyttebevægelsen op gennem det 20. århundrede til også at omfatte andre aktivitetsformer med fokus på folkeoplysende idræt. Dvs.  idræt,  som  distancerede  sig  fra  sportens præstations-  og  konkurrencelogik.  En  stigende andel af befolkningen vendte også blikket mod nye,  mere  uformelle  og  fleksible,  selvorganiserede  træningsformer  som  jogging  i  parker  og skove eller aerobic på stuegulvet i sidste halvdel af det 20. århundrede. (Larsen 2003). Motionsbegrebet vandt frem i takt hermed inspireret af  det  engelske  udtryk  for 'bevægelse'  som  en betegnelse for den idræt, der foregår uden sportens konkurrencelogik, men i stedet har træning af  kroppen  og  sundhed  for  øje.  Interessen  for motionsaktiviteter tog til i tidsrummet mellem 1964 og 1975, hvilket afspejler sig i idrætsvaneundersøgelsernes  udvidede  begrebsapparat  til også at indeholde motion i 1975.

I  løbet af 1980'erne kom endnu en træningsform i fitnesscentre som en helt ny, kommerciel arena for idrætsdeltagelse inspireret af amerikansk idrætspraksis (Kirkegaard 2007). Moderne livsstil, fleksible arbejdstider, en fysisk inaktiv arbejdsdag og mobile leveformer stiller større krav om fleksibel idrætsdeltagelse og hensyn til individuelle behov. Derfor bliver det mere og mere populært for befolkningen at betale sig til ydelser  i  et  fitnesscenter  eller  'pay  and  play' koncepter, som vinder frem inden for f.eks. golf, fodbold, squash, badminton etc.

Nye,  mere  fleksible  og  selvorganiserede  måder at dyrke idræt på i moderne hverdagsliv står i modsætning til den traditionelle organisering i foreninger med faste træningstidspunkter på faste  træningsdage.  I  idrætsvaneundersøgelsen fra 1998 blev ordet 'normalt' tilføjet til det overordnede  spørgsmål  omkring  deltagelse  i  sport og  motion.  Dette  kommer i forlængelse af ændringer  i  befolkningens  hverdagslige  praksis. Hverdagslivet er mere omskifteligt i dag og forløber ikke så kontinuert som tidligere. Det moderne arbejdsliv er f.eks. blevet karakteriseret ved 'ikke-fast-ansættelse', ustabilitet og kortsigtede ansættelsesforhold, hvilket fører til et samfund af individer, der konstant er underlagt forandring  (Sennett  1999,  Jacobsen  2005).  Dette afspejler  sig  også  i  måden,  hvorpå  en  stadig større andel af befolkningen dyrker sport eller motion. Derfor er begrebet 'normalt' tilføjet i et forsøg på at fange den hverdagspraksis, som er hyppigst forekommende, selv om det ikke nødvendigvis  forløber  med  ugentlig  gentagelse  og rutine.

I de senere år har sundhedseksperter og myndigheder  i  stor  stil  rettet  fokus  på  relationen mellem sundhed, livskvalitet og fysisk aktivitet i forlængelse af samfundets udvikling i retning af mere fysisk inaktiv livsstil. Den fysiske aktivitet har flyttet sig fra arbejdslivet over i fritidslivet gennem det 20. århundrede, og i dag er sport og motion ikke længere nødvendigvis en fritidsbeskæftigelse på lige fod med musikskolen eller biografturen. I dag er sport og motion nærmere borgernes  pligt  eller  ansvar  (i  det  mindste  fysisk  aktivitet  mindst  30  minutter  om  dagen)  i forhold til at opretholde en sund og funktionsdygtig krop som kompensation for en meget inaktiv  livsstil  (Regeringen  2002).  Denne  udvikling  bemærkede  Ejgil  Jespersen  og  Søren  Riiskjær allerede i 1982:

»Sport  og  idræt  anses  snart  for  så  værdifuldt,  at  borgerne  næsten  skylder  samfundet at dyrke idræt. Den tid er måske ikke så fjern, hvor der begynder at blive talt om at nedbringe antallet af »idrætsløse«. (Jespersen &amp; Riiskjær 1982).

Sundhedsmyndighedernes opfordring til  fysisk aktivitet har også sat fokus på aktiviteter, der er integreret i hverdagslivet gennem f.eks. rengøring, havearbejde, trappegang, cykling og gang som transport mv. Disse aktiviteter blev i løbet af 1990'erne kategoriseret under begrebet 'hverdagsmotion' som en betegnelse for den fysiske aktivitet, befolkningen udøver i hverdagen uden at være decideret idræt, sport eller motion (Larsen 2003).

Noget tyder på, at sundhedsmyndighedernes evidensbaserede kampagner omkring fysisk aktivitet i mindst en halv time om dagen kan have præget befolkningens idrætslige praksis og forståelse af begreber som sport og motion de seneste årtier. Langt de fleste voksne idrætsudøvere har  primært  sundhedsmotiver  for  øje,  når  de trækker i træningstøjet (Ibsen &amp; Ottesen 1999, Ottesen 2005). Desuden har motionsaktiviteter som  jogging,  aerobic,  vandreture,  cykling  og styrketræning, der ofte tjener et sundhedsmæssigt formål, udviklet sig meget markant gennem de seneste 30 år, mens traditionelle sportsaktiviteter og spil som fodbold, håndbold, badminton og  tennis  oplever  begrænset  fremgang  eller stagnation (Pilgaard 2009, Fridberg 2010).

Udviklingen af sports- og motionsbegreberne og  den  idrætslige  praksis  gennem  gymnastikken,  skyttebevægelsen,  sport  og  motion  i  fritiden og tilmed gennem aktivitetsformer, der ligger på grænsen af idræts-, sports- og motionsbegreberne  som  hverdagsmotion  og  øvrig  fysisk aktivitet i hverdagslivet, fører til et komplekst felt  af  aktivitetsformer  og  begrebsdannelser  i dag. Dertil kommer friluftsliv samt eksperimenterende, dansende, legende, ekspressive og ekstreme bevægelsesformer (Bøje &amp; Eichberg 1994). Kompleksiteten omkring, hvad befolkningen  forstår  ved  sport  og  motionsbegreberne, kommer til  udtryk  i  respondenternes  stigende tendens til uoverensstemmende svar. Er vandreturen med familien i skoven eller børns leg i havetrampolinen for eksempel sport eller motion? Og hvad med de naturoplevelser, frisk luft og bevægelse,  der  følger  med  en  fisketur  eller  en jagt?  Eller  den  motion,  det  giver  at  træne  sin hund til agility? Er det motion på lige fod med en fodboldkamp på stadion med to hold, dommere  og  tilskuere  eller  den  løbetur,  som  også foregår i skoven eller omkring søen?

Jeg vil i det følgende søge efter mønstre i befolkningens  uoverensstemmende  svar  på  baggrund af undersøgelsen fra 2007. Den kvantitative metodetilgang egner sig ikke til at undersøge individuelle meningsdannelser, men kan i stedet undersøge årsagssammenhænge og forklaringer på  forskellige  sociologiske  fænomener.  Derfor ønsker jeg i analysen at undersøge, hvor uoverensstemmelserne opstår, samt hvad der kan forklare  de  uoverensstemmelser,  som  opstår  mellem de to forskellige spørgsmål. På baggrund af den teoretiske og historiske gennemgang tager jeg i analysen udgangspunkt i en hypotese om, at debatten omkring sundhed har ført til et øget fokus på fysisk aktivitet i befolkningens opfattelse af begreberne sport og motion. Det er min fornemmelse, at sundhed og fysisk aktivitet er med til at sætte dagsordenen for, hvad befolkningen opfatter som sport og motion.

Jeg kontrollerer samtidig for effekten af organiseringsgrad.  Dvs.  hvorvidt  aktiviteter,  der  i høj grad organiseres på egen hånd, influerer på inkonsistente svar. Denne kontrol er relevant på

baggrund  af  den  historiske  udvikling  af  den idrætslige  praksis,  da  flere  aktiviteter  udføres under uformelle organiseringsformer og måske i nogle  tilfælde  flyder  sammen  med  det  øvrige hverdagsliv.

## METODE

Analysen er baseret på et omfattende datamateriale med svar fra 4.147 respondenter over 16 år fra  undersøgelsen  af  danskernes  motions-  og sportsvaner 2007. Analysen tager udgangspunkt i inkonsistente  svar  defineret  som  respondenter, der angiver at have dyrket en aktivitet regelmæssigt inden for det seneste år, men som ikke anser sig selv for at dyrke sport eller motion (N = 681) 2 .

Det fremgår af tabel 1, at forskellen mellem andelene i spørgsmål 1 og 2 er steget fra 10 procentpoint i 1993 over 18 procentpoint i 1998 til hele 30 procentpoint i 2007. Ifølge spørgsmål 2 er idrætsdeltagelsen øget med 29 procentpoint mellem  1993  og  2007.  Til  sammenligning  er idrætsdeltagelsen steget med mere beskedne 9 procentpoint fra 1993 til 2007 opgjort på spørgsmål 1. Den store stigning i forhold til spørgsmål 2 er primært foregået inden for de 18 aktiviteter,  som  også  indgik i  undersøgelsen fra 1993 3 . En opgørelse fra 2007, som udelukkende inkluderer disse 18 aktiviteter viser, at hele 81 % har dyrket mindst én af disse aktiviteter. Den markante stigning kan altså ikke forklares med udviklingen af spørgsmålet fra 18 til 40 aktiviteter.

## RESULTATER: NÅR SPORT OG MOTION HANDLER OM FYSISK AKTIVITET

En bivariat analyse af sammenhængen mellem fysisk indhold og uoverensstemmelsesniveau antyder  en  statistisk  signifikant  lineær  sammenhæng 4 .

De største uoverensstemmelser mellem spørgsmål 1 og 2 forekommer i aktiviteter som rollespil, skydning,  fiskeri,  billard/pool,  jagt  og  bowling. Med undtagelse af bowling angiver over en tredjedel af udøverne i disse aktiviteter, at de ikke normalt  dyrker  sport  eller  motion.  Omvendt  er tvivlen omkring  aktiviteternes karakter  som sport  eller  motion  mindst  blandt  personer,  som spiller badminton, squash, går til aerobic, tennis, jogging eller håndbold.

Som  det  fremgår  af  figur  1,  ligger  rollespil langt fra de øvrige aktiviteter, som alle samler sig om en ret linje. Blandt rollespillerne anser et flertal på hele 60 % ikke sig selv om idrætsakti-

Figur 1. Bivariat sammenhæng mellem fysisk indhold og uoverensstemmelse for forskellige aktiviteter.

Uoverensstemmelsesniveauet er givet ud fra, hvor stor en andel, der har angivet at dyrke en aktivitet, men som ikke anser sig selv for at dyrke sport eller motion. Dvs. 60 % af alle rollespillere mener ikke, de dyrker sport eller motion.

ve. Rollespil var med i undersøgelsen for første gang  i  2007,  og  måske  opfatter  de  fleste  det mere som en hobby end som en decideret idrætsaktivitet. Man kan også forestille sig, det er en aktivitet,  der  ikke  nødvendigvis  foregår  'normalt', men at det er en begivenhed man deltager i med ujævne mellemrum. Desuden må man ikke underkende usikkerheder i disse målinger - især for rollespil, som kun er baseret på 18 respondenter. Det kan dog heller ikke udelukkes, at nogle har angivet den form for rollespil, som man  kan  udføre  med  spillekort.  Når  rollespil fjernes fra analysen, bliver den statistiske sammenhæng således stærkere, hvilket viser sig ved en stejlere hældningskoefficient og en øget forklaringskraft (R 2 adjst. stiger fra 31,1 % til 51,4 %, p&lt;0,002).

Det  er  interessant,  at  der  forekommer  stor grad af uoverensstemmelse omkring aktiviteter som jagt, fiskeri og skydning, da de alle indgik i den første undersøgelse fra 1964. På daværende tidspunkt var de blandt de 12 største sportsaktiviteter, som danskerne dyrkede. Dette er med til at understrege, at det ikke nødvendigvis er nye aktiviteter,  som  har  forårsaget  en  stigning  i uoverensstemmelserne, men i stedet en ændret opfattelse af, hvad det vil sige at dyrke sport eller motion inden for de aktiviteter, der tidligere har været opfattet som sport eller motion. Det kan dog også skyldes, at den praksis, som ligger omkring at dyrke jagt, fiskeri eller skydning har ændret sig. Skydning var før i tiden en væsentlig  disciplin  i  den  militære  gymnastik  og  skoling, mens jagt og fiskeri måske mere betegnes som en hobby i dag, fordi det ikke er decideret fysisk  krævende,  eller  fordi  det  udføres  som sjældnere  begivenheder  og  ikke  indgår  i  udøvernes hverdagslige praksis.

## FORSKELLE BLANDT BEFOLKNINGSGRUPPER

Nogle befolkningsgrupper er mere tilbøjelige til at svare uoverensstemmende end andre. En sådan systematisk sammenhæng mellem forskellige  befolkningsgruppers opfattelser  af  sport  og motion kan føre til en skævvridning i det generelle  billede  af  udviklingen  i  befolkningens idrætsdeltagelse.  En  bivariat  analyse  af  sammenhængen mellem uoverensstemmende svar i forhold til køn, alder og uddannelseslængde viser, at mænd i lidt højere grad end kvinder angiver at dyrke aktiviteter, selv om de ikke angiver at dyrke sport eller motion.

Dette er interessant, da det samtidig viser sig, at  mænd  faktisk  er  lige  så  idrætsaktive  som kvinder opgjort på spørgsmål 2, selv om spørgsmål 1 viser, at kvinder i dag er mere idrætsaktive end mænd. Dertil kommer, at mænd fremstår som mere idrætsaktive end kvinder, når respondenterne skal angive, om deres partner normalt dyrker  sport  eller  motion.  Kvinders  opfattelse af, hvad det vil sige at dyrke sport eller motion, er således bredere end mænds, og dette kan måske ligefrem være én af årsagerne til, at kvinder rent  faktisk  fremstår  som  mere  idrætsaktive, fordi spørgsmål 1 er blevet brugt til at tegne billedet af befolkningens idrætsdeltagelse.

Ligeledes svarer befolkningsgrupper uden videregående  uddannelser  oftere  uoverensstemmende end øvrige befolkningsgrupper. Omvendt har  alder  ingen  betydning  i  denne  sammenhæng.

Befolkningsgrupper  uden  videregående  uddannelse dyrker stadig færre aktiviteter ifølge spørgsmål 2 end øvrige respondenter, men forskellene er mindre markante opgjort på spørgsmål 2 (17 procentpoints forskel mellem laveste og  højeste  uddannelsesgruppe)  end  på  spørgsmål 1 (37 procentpoints forskel).

En del af forklaringen på den større uoverensstemmelse blandt mænd og befolkningsgrupper uden  videregående  uddannelse  kan  tilskrives, at disse befolkningsgrupper oftere dyrker aktiviteter med lavt fysisk indhold, hvor uoverensstemmelserne typisk opstår. Mænd spiller mere bowling, billard/pool, går til skydning, jagt og fiskeri end kvinder. Befolkningsgrupper uden videregående  uddannelse  spiller  oftere  bowling, billard,  går  til  skydning  og  fiskeri  end  øvrige grupper 5 . Omvendt er kvinder mere tilbøjelige til  at  dyrke  såkaldt  'bløde'  idrætsformer  som f.eks. yoga, pilates, stavgang mv., som også rangerer lavt, hvad fysisk aktivitet angår. Disse aktiviteter har dog netop ofte til  formål at  træne kroppen i modsætning til bowling, billard, skydning, jagt og fiskeri, og netop derfor er kvinder mere bevidste omkring at opfatte disse aktiviteter som sport eller motion.

## DISKUSSION

Analysen tegner et mønster, hvor respondenterne er mindre tilbøjelige til at opfatte sig selv som idrætsaktive,  når  de  deltager  i  aktiviteter  med begrænset fysiske aktivitet og som samtidig har et andet formål end den fysiske træning. De opfatter  måske  snarere  aktiviteterne  som  ikkesportslige hobbyer. Dette er med til at understøtte  hypotesen,  at  et  fokus  på  fysisk  aktivitet  og sundhed er med til at forme befolkningens opfattelse af begreber som sport og motion. Om end i højere  grad  blandt  højtuddannede  og  kvinder. Måske skyldes det, at disse befolkningsgrupper gerne  svarer  i  overensstemmelse  med 'normen' snarere  end  virkeligheden.  Undersøgelsen  fra Australien viste dog ingen kønsforskelle i forhold til  at  sammenholde  pedometermålinger  med selvrapporterede skemaer (Leicht 2008).

Analysen viser, at respondenterne også til en vis grad svarer inkonsistent på aktiviteter, som er ranket højt i forhold til fysisk indhold, og derfor kan være vanskelige at forklare i denne sammenhæng. Det gælder f.eks. i rollespil, basketball,  skateboard,  skøjteløb,  atletik  samt  kano/ roning. Her er der tale om relativt små aktiviteter  med  kun  få  respondenter,  hvorfor  man  må tage forbehold  for  statistiske usikkerheder 6 . Nogle af disse aktiviteter foregår mere uformelt på egen hånd - man klæder måske ikke engang om hertil, og skatere opfatter sjældent sig selv som idrætsaktive, da de repræsenterer en livsstil, hvor de ikke nødvendigvis identificerer aktiviteten  med  sport  eller  motion 7   (Pilgaard  &amp; Toft 2010). Desuden kan årstidseffekt spille en rolle i forhold til disse aktiviteter, som primært er sæsonafhængige. Det kan også skyldes, at befolkningen opfatter de samme idrætslige praksisser forskelligt afhængig af, i hvilken kontekst de bliver udført. Basketballspillere, som spiller i en forening, eller som flere gange om ugen mødes omklædt for at spille basket, er sandsynligvis mere tilbøjelige til at opfatte det som sport eller motion end dem, som spiller ind imellem uden  at  klæde  om,  men  som  en  del  af  det,  at 'hænge ud' med vennerne. Her bliver det måske mere en beskæftigelse på lige fod med computerspil,  biograf  eller  cafebesøg.  Nogle  aktiviteter egner sig mere end andre til at blive udfoldet i forskellige kontekster, og dette kan være en forklaring på, at  uoverensstemmelserne opstår i aktiviteter, som normalt indeholder store mængder fysisk aktivitet. Måske kan graden af 'institutionalisering' af en aktivitet - eller mangel på samme - ligefrem være en mulig forklaring  på  uoverensstemmelserne?  I  analysen  er det  muligt  at  kontrollere,  om  sammenhængen mellem  fysisk aktivitetsniveau og uoverensstemmelse  forsvinder,  når  organiseringsgraden også  kommer  i  betragtning.  Organiseringsgrad er målt på, hvor stor en andel der dyrker de for- skellige aktiviteter under organiserede forhold (i enten forening, firmaidræt, aftenskole eller i privat (kommerciel) regi). Variablen er opdelt i fire kategorier (1= under 25 % organiseret, 2 = 25-49 % organiseret, 3= 50-74 % organiseret, 4= 75-100 % organiseret).

Der eksisterer en bivariat sammenhæng mellem  organiseringsgrad  og  uoverensstemmelse. Men  når  organiseringsgraden  betragtes  i  en samlet model med fysisk indhold, organiseringsgrad og uoverensstemmelse, ændrer det kun minimalt på den føromtalte sammenhæng mellem fysisk  indhold  og  uoverensstemmelsesniveau. Omvendt  ser  det  ud  til,  at  fysisk  indhold  kan være med til at forklare de relationer, der eksisterer  mellem  organiseringsgrad  og  tilbøjelighed til at svare uoverensstemmende, da den signifikante  sammenhæng  for  organiseringsgrad forsvinder i en samlet model.

Uformelt  organiserede  aktiviteter  med  stort uoverensstemmelsesniveau skyldes, at disse aktiviteter  samtidig  har  lavt  fysisk  indhold.  Som det fremgår af figur 2, er der primært tale om fiskeri, jagt og billard/pool.

Omvendt forekommer der aktiviteter med få uoverensstemmelser,  som  samtidig  har  en  lav grad  af  organisering.  Det  gælder  især  jogging, men også inden for cykelsport, svømning, stavgang  og  rulleskøjter.  Disse  aktiviteter  er  normalt mere fysisk krævende end aktiviteter som fiskeri, billard, jagt og vandreture, og dette kan være årsagen til, at tvivlen er mindre på trods af en lav organiseringsgrad.

På trods af afvigelser i enkelte aktiviteter bekræfter analysen, at der overordnet set eksisterer en direkte lineær statistisk signifikant sammenhæng mellem aktiviteternes fysiske aktivitetsniveau  og  respondenternes  tendens  til  at opfatte  sig  selv  som  idrætsaktive  kontrolleret for organiseringsgrad.

Den  foregående  analyse  og  resultatgennemgang tydeliggør nødvendigheden af at være opmærksom  på,  hvilke  spørgsmål  man  benytter, når man undersøger befolkningens motions- og sportsvaner.  Hvis  forskellige  befolkningsgruppers opfattelser af sport og motion ikke udvikler sig parallelt, er det vanskeligt at opnå valid indsigt  i  befolkningens  aktivitetsniveau,  ligesom det er vanskeligt at danne sig et billede af udviklingen i de idrætslige praksisser, hvis befolkningens opfattelser af begreberne forandrer sig.

Der eksisterer en relation mellem forskellige forståelser og opfattelser af begreberne og forskellige kropslige praksisformer. Befolkningens opfattelse af begreberne kan både afspejle de aktiviteter, der foregår i praksis og være med til at skabe en forståelsesramme, som påvirker befolkningen til nye praksisformer.

Den  svenske  idrætsforsker  L.M.  Engström hævdede i 1999, at idrætten primært har udviklet  sig  på  middel-  og  overklassens  præmisser. Netop  fordi  disse  befolkningsgrupper  er  mest interesseret i motions- og fitnessaktiviteter, som oplever massiv fremgang i disse år, og som samtidig bliver dyrket med et primært formål om at komme eller være i form (Engström 1999). Dette viser sig også i de danske undersøgelser, og samtidig  ændrer  aktiviteter  uden  fysisk  aktivitet som fiskeri og jagt karakter fra at være sport eller motion til at være noget andet - f.eks. en ikke-idrætslig hobby på grund af det lave indhold af fysisk aktivitet.

Den seneste KRAM-undersøgelse 8  fra 2009 viser, at både kvinder og folk med lange videregående uddannelser i højere grad end andre træner for at komme i form eller for at koble fra. Omvendt angiver de sjældnere at træne,  fordi det er sjovt eller for at være sammen med andre (KRAM 2009). Det antyder, at disse befolkningsgrupper har et mere funktionelt eller sundheds- relateret  fokus  på  at  dyrke  sport  eller  motion. Dette kan være én af årsagerne til, at de har en bredere opfattelse af de aktiviteter, de udøver i hverdagen,  som  værende  sport  eller  motion. Engström er netop inde på, at formålet med en aktivitet kan være afgørende for den individuelle definition af aktiviteterne (Engström 1999).

Figur 2. Bivariat sammenhæng mellem organiseringsgrad og uoverensstemmelse for 39 aktiviteter (uden rollespil)

Mænd og befolkningsgrupper uden videregående uddannelser reflekterer måske ikke i samme grad over aktiviteternes sidegevinster i forhold til motion og tænker det derfor ikke som at dyrke sport eller motion, når de udøver aktiviteter, der ikke har som direkte formål at være motion.

Generelt kan fokus på at komme i form eller træne  kroppen  være  med  til  at  forplante  en holdning i befolkningen om, at alle aktiviteter, der  indeholder  fysisk  aktivitet,  tæller  med. Idrætsvaneundersøgelsen fra 2007 viser eksempler  herpå,  da  enkelte  respondenter  (N  =  51) nævner sex, telefonbogsuddeling, arbejdet som postbud,  rengøring,  'tumle  med  børnene'  eller havearbejdet som sport eller motion (Pilgaard 2008).

En  anden  forklaring  på  den  stigende  uoverensstemmelse relaterer sig til sporten og motionens mere uformelle karakter. Sport og motion foregår ikke længere udelukkende i en forening på faste træningsdage. Aktiviteterne flyder mange gange sammen med andre hverdagsforhold. F.eks. som transport, som en hobby, en livsstil  eller  som led i børnenes aktive leg. Denne sammensmeltning foregår også i andre af hverdagslivets facetter, f.eks. i forhold til arbejdsliv. Flere  og  flere  beskæftigede  har  mulighed  for fleksible  arbejdstider,  de  arbejder  hjemmefra, eller ordner forretningsanliggender over en frokost,  på  golfbanen  eller  via  telefonen  på  vej  i bilen.  I  moderne  livsstil  flyder  dagsordenerne sammen i et forsøg på at effektivisere og udnytte tiden optimalt. Analysen tyder dog ikke på, at mere fleksible eller uformelle organiseringsformer i sig selv fører til uoverensstemmelse omkring aktivitetens karakter af sport eller motion.  I  stedet  er  det  primært  niveauet  af  fysisk indhold samt intentionen med aktiviteten, som er afgørende. Det er ikke overraskende, at organiseringsgrad ikke har nogen betydning for de fleste aktiviteter, da de fleksible, uformelle måder at organisere aktiviteterne på ligefrem kan være et udtryk for en nytte- eller effektivitetstankegang omkring det at indpasse træning i en travl hverdag, som udtryk for en sund og aktiv livsstil.

## KONKLUSION

Befolkningens opfattelse af sport og motion er ikke entydig. Uoverensstemmelserne mellem to forskellige spørgsmål, som spørger ind til andelen, der dyrker sport eller motion, er blevet markant større de seneste 15 år og opstår typisk omkring  aktiviteter,  som  ikke  udfordrer  kroppen fysisk på trods af, at nogle af disse aktiviteter tidligere har været klart defineret som sport og motion.  Uoverensstemmelserne  opstår  overvejende hos mænd og grupper uden videregående uddannelser, som dels dyrker aktiviteter, der generelt ikke bliver opfattet som sport eller motion,  og  som  dels  har  en  smallere  opfattelse  af, hvad sport og motion indbefatter.

Selv  om  analyserne  viser  en  sammenhæng mellem fysisk aktivitetsniveau og overensstemmelse, forekommer undtagelser i en række aktiviteter.  Udviklingen  i  de  idrætslige  praksisser og  individuelle  forståelser  skal  ses  i  et  mere komplekst lys,  som  knytter  sig  dels  til  forhold omkring fysisk aktivitet, dels til forskellige intentioner  i  de  forskellige  måder  at  praktisere idrætsaktiviteter  på  i  dag.  Basketball  er  ikke bare basketball. Det er heller ikke bare sport eller  motion.  Det  afhænger  af  konteksten  og  intentionen, og ofte vil det formentlig være sådan, at man opfatter det som en sport i det omfang, man klæder om hertil, mens det mere er en integreret  ikke-sportslig  del  af  fritiden,  hvis  man spiller  uformelt  med  vennerne.  Sidstnævnte praksisform ser man dog mere og mere udført, i og med flere kommunale tiltag vokser frem omkring opføring af offentligt tilgængelige pladser og arealer til uformelle, selvorganiserede idrætslige  udfoldelser.  Det  kan  tolkes  som,  at idræts-  og  sundhedseksperters  udvidede  fokus på, at øge tilgængeligheden til fysisk aktivitet i hverdagen  er  med  til  at  flytte  befolkningens idrætslige praksis. Og parallelt hermed rykker det  også  ved  de  individuelle  forståelser  -  om end  i  større  omfang  blandt  kvinder  og  befolkningsgrupper  med  lange  videregående  uddannelser, der tilsyneladende er mere opmærksomme på sundhed og fysisk aktivitet i hverdagen.

Knud Larsen beskrev i 2003 udviklingen i den idrætslige praksis som tre bølger, hvor han skelnede mellem  foreningsidræt, selvorganiseret idræt og hverdagsmotion (Larsen 2003). Spørgsmålet er, om vi i dag er vidne til en fjerde bølge, som  handler  om  identitetsdannende  livsstilsidræt. Gennem 1990'erne og på den anden side af årtusindskiftet ser man en række aktiviteter vokse frem af forskellige subkulturer, hvor aktiviteterne bliver en integreret del af den enkeltes  livsførelse.  F.eks.  skaterkulturen  og  streetdance kulturen i 1990'erne eller rollespilskulturen og parkour i det nye årtusinde. Disse 'streetaktiviteter'  er  ikke  noget,  man  'går  til'  eller træner til, det er noget, man er, og derfor opfattes det ikke nødvendigvis som sport eller motion (Pilgaard og Toft 2010). Dette kan føre til, at befolkningen i fremtiden i stigende grad vil polarisere sig i forhold til individuelle forståelser, mens den idrætslige  praksis  udlignes  mere  og mere.  Dette  er  problematisk,  hvis  udviklingen udelukkende fokuserer på et spørgsmål, der tager udgangspunkt i individuelle forståelser. En undersøgelse  af  befolkningens  fysiske  aktivitetsniveau fra 2010, baseret på 24 timers dagbøger, viser f.eks., at mænd og kvinder samt lavtog højtuddannede faktisk får lige meget motion i hverdagen (Matthiessen et.al. 2010).

Man  bør  overveje  betydningen  af  disse  forhold  i  relation  til  at  undersøge  befolkningens motions- og sportsvaner på baggrund af individuelle opfattelser i fremtiden. Skævvridninger i forskellige  befolkningsgruppers  opfattelse  af begreberne fører til svækkelse af validiteten i undersøgelserne af udviklingen i den idrætslige praksis. For at undgå yderligere skævvridninger må fremtidige undersøgelser af idrætsvaner forholde sig til begrebernes flertydige og komplekse karakter. Man har hidtil holdt fast i det traditionelle  spørgsmål:  »Dyrker  du  normalt  sport/ motion«  som  det  gennemgående  og  afgørende spørgsmål i de syv landsdækkende idrætsvaneundersøgelser, der er blevet gennemført i Danmark. Dette er afgørende for at måle en udvikling over tid. Men denne analyse peger dog på en nødvendig revurdering af måderne at spørge ind  til  befolkningens  idrætsvaner  på  i  fremtiden.  De  markante  uoverensstemmelser  stiller spørgsmålstegn ved, om der er behov for et paradigmeskift i den metodiske tilgang.

Det må være forskernes opgave hele tiden at arbejde på en passende definition i relation til den kontekstuelle samtid, som sikrer et solidt og validt  udgangspunkt for overhovedet at kunne gennemføre kvantitative undersøgelser. Det har dog  ikke  været  min  hensigt  i  denne  artikel  at opnå konsensus omkring én definition på sport og motion. Men det er afgørende for den enkelte undersøgelse  at  klargøre,  hvad man  ønsker  at undersøge, og hvad formålet er med undersøgelsen forud for den endelige analyse og tolkning af data. Én definition eksisterer ikke, men snarere forskellige forståelser, og der er forskel på at definere og afgrænse et begreb .

Idræt, sport og motion er socialt konstruerede,  kontekstafhængige  begreber.  Omvendt  er fysisk  aktivitet  et  mere  objektivt,  kvantificerbart og mere sammenligneligt mål. I et forsøg på at mindske uoverensstemmelserne og øge sammenlignelighedsmuligheden  på  tværs  af  tid, kultur  og  socialisering  er  det  nødvendigt  med nogle retningslinjer. Et studie fra Holland viser gode erfaringer med at opdele i tre forskellige spørgsmål, som spørger dels til sport, som foregår i fritiden, dels til sport, som foregår i organi- seret regi, samt øvrig fysisk aktivitet i hverdagen (Romijn, Breedveld &amp; Hover 2010).

Denne artikel belyser, at det ikke ligger fast, hvad  respondenterne  selv  definerer  som  sport og motion, men at de har forskellige forståelser eller  opfattelser  af  begreberne.  Disse  opfattelser er dog ikke tilfældige. De har en mere grundlæggende betydning, som knytter sig til kulturelle  og  sociale  forskelle  samt  den  idrætslige praksis. Der er brug for løbende viden og indsigt på  området og en dybdegående analyse af betydninger,  intentioner,  former  og  omfang  af sport og motion forud for enhver undersøgelse af befolkningens motions- og sportsvaner.

## LITTERATURLISTE

Bech-Jørgensen, B. (1994). Når hver dag bliver hverdag, Akademisk Forlag, København.

Bourdieu, P. &amp; Wacquant , L.J.D. (1996): »Refleksiv sociologi« , Hans Reitzels Forlag, København.

Breivik, G. (1998). Sport in High Modernity: Sport as a Carrier of Social Values, Journal of the Philosophy of Sport, nr. 25, s. 103-118.

Bøje, C. &amp; Eichberg, H. (1994). Idrættens tredje vej - om idrætten i kulturpolitikken, Klim

Curtis, T. et al. (2009). KRAM-undersøgelsen i tal og billeder, Statens Institut for Folkesundhed, Syddansk Universitet.

Dyck, N. (2001). Games, Sports and Cultures, Oxford: Berg.

Edwards, L. &amp; Jones, C. (2009). Postmodernism, Queer Theory and Moral Judgment in Sport: Some Critical Reflections , International Review for the Sociology of Sport 2009; 44, s. 331- 344.

Engström, L. M. (1999). Idrott som social markör, HLS förlag.

Fridberg, T. (2010). 'Sport and exercise in Denmark, Scandinavia and Europe' in Sport in Society, Special Issue: Sport in Scandinavian Societies, Seippel, Ø., Ibsen, B. &amp; Norberg, J.R. Volume 13, Nr. 4, May 2010, Routledge .

Ibsen, B. &amp; Ottesen, L. (1999). Idræt, motion og hverdagsliv - I tal og tale, Institut for Idræt, Københavns Universitet.

Jacobsen, M. H. (Red.) (2005). Hverdagslivet sociologier om det upåagtede, Hans Reitzels Forlag, København.

Horne, J., Tomlinson, A. &amp; Whannel, G (1999). Understanding Sport. An Introduction to the Sociological and Cultural Analysis of Sport, E &amp; FN SPON, An Imprint of Routledge, London and New York.

Jespersen, E. &amp; Riiskjær, S. (1982). 80'ernes idræt - mod en by breddeidræt?, Idrætsforsk, Gerlev.

Kirkegaard, K.L. (2007). Overblik over den danske fitness-sektor - En undersøgelse af danske fitness-centre. Delrapport i projektet 'Sved for Millioner', Idrættens Analyseinstitut.

Kulturministeriet (2009). Idræt for alle, Breddeidrætsudvalgets rapport - baggrund og analyser.

Larsen, K. (2003). Den Tredje Bølge - på vej mod en bevægelseskultur, Lokale- og Anlægsfonden.

Long, J. A. &amp; McNamee, M. J. (2004). On the Moral Economy of Racism and Racist Rationalizations in Sport , International Review for the Sociology of Sport, 39/4 (2004), s. 405-420.

Matthiessen, J. et.al. (2010). Fysisk aktivitet i den voksne danske befolkning 2003-2006 - med fokus på anbefalingerne for fysisk aktivitet, DTU Fødevareinstituttet.

McFee, G. (2007). Paradigms and Possibilities Or, some concerns for the study of sport from the philosophy of science , Sports, Ethics and Philosophy, Vol. 1, No. 1, April 2007.

Merton, R. K. (1995). The Thomas Theorem and the Matthew Effect , Social Forces, 74(2), s. 379-424.

Olsen, H. (2001). Tallenes talende tavshed, måleproblemer i surveyundersøgelser, Akademisk Forlag, København.

Ottesen, L, Skjerk, O. &amp; Vang, I.Y. (2005). En undersøgelse af de inaktive danskere. Kvantitativ del. Institut for Idræt, Københavns Universitet i samarbejde med Epinion A/S for Det Nationale Råd for Folkesundhed og Indenrigs- og Sundhedsministeriet.

Pilgaard, M. (2008). Danskernes motions- og sportsvaner 2007 - nøgletal og tendenser, Idrættens Analyseinstitut.

Pilgaard, M. (2009). Sport og motion i danskernes hverdag. Idrættens Analyseinstitut.

Pilgaard, M. &amp; Toft, Ditte (2010). Idræt og motion - hvor er Århus? Kortlægning af idrætten i Århus. Idrættens Analyseinstitut.

Regeringen (2002): Sund hele livet - de nationale mål og strategier for folkesundheden 2002-10, Indenrigs- og Sundhedsministeriet, København.

Romijn, D. Breedveld, K. &amp; Hover, P. (2010). Participating in sports, comparing the world, Power Point præsentation på EASS Kongress i Porto 4.-10. maj 2010.

Schutz, A. (2005). hverdagslivets sociologi, 2. udgave, 1. oplag, Hans Reitzels Forlag.

Trangbæk, E. et.al. (1995). Dansk Idrætsliv , Bind 1, Den moderne idræts gennembrud, 1860-1940 , Gyldendal, Danmark.

Sennett, R. (1999). Det fleksible menneske - eller arbejdets forvandling og personlighedens nedsmeltning, Hovedland, Højbjerg.

## NOTER

1. Alle respondenter i denne undersøgelse var universitetsstuderende på et universitet i Australien.
2. 15  %  af  respondenterne  har  angivet 'ikke  for  tiden'  til spørgsmålet »Dyrker du normalt sport eller motion?«. I disse tilfælde kan der således være en reel forklaring på, at de har angivet at dyrke en aktivitet inden for det seneste år, selv om de ikke angiver, at de normalt dyrke sport eller motion. Disse respondenter er derfor udeladt af analysen.
3. De 18 aktiviteter er: Fodbold, håndbold, badminton, tennis, golf, gymnastik, skydning, ridning, cykelsport, svømning,  jogging,  aerobic,  styrketræning,  yoga,  dans,  vandring, jagt og fiskeri.
4. Analysen er gennemført i SPSS 18.0 som dummyregression i GLM, med fysisk indhold som kategorisk uafhængig variabel  og  uoverensstemmelsesniveau  som  metrisk  afhængig variabel.
5. Se en opgørelse over forskelle på køn, alder og uddannelseslængde i (Pilgaard 2008).
6. N-rollespil = 18, N-skateboard = 35, N-basketball = 173, Nskøjteløb = 41, N-atletik = 35, N-Kano/roning = 69.
7. Dette bekræftes i et interview med projektleder for projekt  Underground,  som  er  et  samarbejde  mellem  DGIØstjylland og Århus Kommune med fokus på skatere og andre streetaktiviteter.
8. KRAM er en landsdækkende undersøgelse af danskernes sundhed og helbred. KRAM er en forkortelse for Kost, Røg, Alkohol og Motion (http://www.kram-undersoegelsen.dk/)