Jørgen Bøytler: Gribe og begribe – Liv og tradition i Brødremenigheden (ProRex forlag, 2015)
Forfattere: Kurt E. Larsen
Tidsskrift: dttk (25-11-2016)

## Anmeldt af Kurt E. Larsen

Byen  Christiansfeld  har  i  år  opnået den ære at blive udnævnt til at stå på UNESCOs liste over verdensarv. Den blev opført i 1773 som et missionsprojekt af den pietistiske vækkelsesbevægelse,  Brødremenigheden,  fra  Herrnhut. Byen kan nok kræve en bog for sig, og en sådan har Jørgen Bøytler allerede været med til at skrive i 2004: Christiansfeld, livet og husene .  Hans nye bog holder sig til livet inden for murene, og i  en  teologisk  sammenhæng  er  dette naturligvis også det mest spændende. Jørgen Bøytler er i dag den lokale brødremenigheds præst, har en ledende rolle i Brødremenigheden på verdensplan og desuden en ph.d. i Brødremenighedens  ekklesiologi,  så  han  må  siges  at være yderst vel påklædt til at give en indføring i  de  specielle  menighedstraditioner.

Bogen giver et kort indblik i Brødremenighedens  historie,  for  uden  at kende lidt til grev Zinzendorf og hans »hjertereligion« forstår man ikke Brødremenighedens  særpræg.  Også  herrn-

## Gribe og begribe - Liv og tradition i Brødremenigheden Jørgen Bøytler ProRex forlag, 2015 215 sider

hutismens  udvikling  på  verdensplan berøres: Tredive steder rundt i verden er der bygget byer som Christiansfeld, og heraf har de 24 stadig en fungerende menighed. Bogens hovedvægt ligger dog  på  menighedens  nutidige  traditioner og liturgier. Der er ingen andre danske menigheder, der har sat et sådant aftryk,  og  gennem  så  mange  år, som  den  lille  Brødremenighed.  Hvem kender  ikke  adventsstjernen,  løsensbogen,  husandagtskalenderen  og  missionsselskabet? I menighedslivet er der også særlige liturgier, særlige festdage - såsom ældstefesten i november, hvor man fejrer, at Jesus i 1741 blev valgt til menighedens  Generalældste!  Bøytler er god til at forklare disse skikke for os udenforstående læsere. Zinzendorf var en  af  kirkehistoriens  mest  farverige skikkelser, og i en tid med megen liturgisk  eksperimenteren,  er  det  lærerigt at fordybe sig i en liturgi, der bevidst vil sætte Kristus som Guds Lam i centrum for alt - og som har holdt i snart 300 år.

Bogen sætter kort Brødremenigheden i sammenhæng med de danske kirkelige retninger, hvor der lægges vægt på  det  gode  forhold  til  Indre  Mission (der  nærmest  førte  arbejdet  videre), mens  der  til  grundtvigianismen  var et dårligt forhold. Det er ikke forkert, men det hører nu også med til dansk kirkehistorie, at grundtvigianismen med  dens  glade  kristendom  og  antinomistiske  drag  stod  mere  i  gæld  til herrnhuterne, end de selv brød sig om.

Og  Indre  Mission  -  de  lagde  også  en del  afstand  til  herrnhuterne.  Endelig burde  Luthersk  Missionsforening  nok være  nævnt,  for  med  deres  vægt  på den frie nåde fik de god indgang netop på steder i Jylland (Skjern, Sønderjylland),  hvor  Brødremenigheden  havde gødet  jorden  i  forvejen.  Disse  kritiske bemærkninger falder dog lidt uden for rammerne af en bog, der i øvrigt anbefales varmt.