Et perspektiv på det komplekse forhold mellem videnskab og tro
Forfattere: Emil Børty Nielsen
Tidsskrift: dttk (15-08-2024)

## ET PERSPEKTIV PÅ DET KOMPLEKSE FORHOLD MELLEM VIDENSKAB OG TRO

Postdoc, ph.d., cand.theol. Emil Børty Nielsen

## Introduktion

Center for Videnskab og Tro (CVT) åbnede den 1. juli 2023 ved Det Teologiske  Fakultet  på  Københavns  Universitet. Centerets  formål  er  at  forske  i  forholdet mellem  videnskab  og  tro  (religiøs  tro, spiritualitet, almen tro) for dermed at bidrage til løsningen af samfundsproblematikker  samt  at  nuancere  offentlighedens syn  på  videnskab  og  tro.  Dette  gør  CVT blandt andet ved at stimulere til interdisciplinært samarbejde omkring en række samfundsaktuelle viden-tro-problematikker.  På  nuværende  tidspunkt  tæller disse  klima,  sundhed  og  dyr.  Centeret inviterer  forskere  fra  alle  universitetets felter til i samarbejde med centeret at se deres forskningsemner i et videnskab-tro perspektiv.  CVT  skal  dermed  formidle indsigter  fra  og  bidrage  til  det  internationale forskningsfelt kendt som »Science and Religion«.

I denne artikel præsenterer jeg et perspektiv på, hvordan dele af det komplekse forhold mellem videnskab og tro kan for- stås.  Den  første  udfordring  er,  at  begge ord  kan  referere  til  en  række  forskellige koncepter.  Derfor  ser  vi,  at  ordene  ofte bruges  i  forskellige  betydninger.  Ordet »videnskab« betyder nogle gange »videnskabelig  metode«,  andre  gange  »videnskabelige teori« eller »videnskabeligt konsensus«.  Andre  gange  betyder  det  »det, som forskere laver på universitetet« eller »det, som udgives i fagfællebedømte tidsskrifter«. Det er ikke sådan, at én af disse anvendelser er korrekt, mens de andre er forkerte. Alle disse betydninger ligger inden for det, som vi almindeligvis forstår som videnskab. Det samme gælder »tro«, som eksempelvis kan bruges til at henvise til religion, kirke, tillid, overbevisning eller spiritualitet. Når vi skal forstå forholdet mellem tro og videnskab, er det derfor afgørende, at vi »kigger under kølerhjelmen« på ordene.

I  denne  artikel  vil  jeg  undersøge  forholdet mellem videnskab og tro på følgende måde: Først vil jeg se på forholdet mellem universitet  og  kirke,  som  jeg  forstår som  sociale  praksisser,  der  kropsliggør videnskab  og  tro  i  det  danske  samfund. Dernæst  vil  jeg  se  på  tre  underliggende konceptuelle  strukturer,  som  universitet og kirke har til fælles: (1) fakta og værdi, (2)  empiri,  metafysik  og  eksistens,  og (3)  sikkerhed-usikkerhed.  Disse  koncepter  associeres  ofte  med  enten  videnskab (fakta,  empiri,  sikkerhed)  eller  tro  (værdi, metafysik, eksistens, usikkerhed). Mit mål er at vise, at denne association er fejlagtig  i  den  forstand,  at  alle  koncepterne spiller en rolle både på universitetet og i kirken.  Det  betyder  dog  ikke,  at  forskellen  mellem  universitet  og  kirke  dermed opløses.  For  der  første  forholder  universitet og kirke sig forskelligt til disse delte koncepter. For det andet er universitet og kirke to forskellige sociale praksisser med hver deres metoder og mål. Pointen er, at troen  ikke  er  begrænset  til  kirken,  ligesom viden og videnskab ikke er begrænset  til  universitetet.  Videnskab  (viden, erkendelse,  fornuft,  begrundelse)  og  tro (værdier,  mening,  usikkerhed,  intuition) er  store  altomfattende  koncepter,  der  er til stede over alt.

## Universitet og kirke

Hvis samtalen om forholdet mellem tro og videnskab  skal  bevare  en  vis  samfundsrelevans, er det nødvendigt, at samtalen forholder sig til tro og videnskab, som de bliver  forstået  og  kropsliggjort  i  dagens Danmark. I denne artikel vil jeg fokusere på to sådanne kropsliggørelser: universitet og kirke.

Institutioner som universiteter og kirker er komplekse størrelser, der består af en lang række forskellige lokaliteter, per- soner, aktiviteter og mål. Filosoffen Alasdair MacIntyre har introduceret begrebet »praksis«  til  at  beskrive  komplekse  størrelser som fodbold, arkitektur, landbrug, fysik, historie, kunst, musik og så videre (MacIntyre 1987). Den svenske filosof Mikael Stenmark bruger dette begreb (som han dog kalder » social praksis«) til at beskrive videnskab og religion som beslægtede  sociale  fænomener.  Han  definerer sociale praksisser på følgende made: »[Social practices] are complex and fairly coherent socially established cooperative human  activities through  which  their practitioners … try to obtain certain goals by means of particular strategies« (Stenmark  2004,  16).  Universiteter  og  kirker har altså det til fælles, at de udgør fællesskaber, hvor deltagerne forsøger at nå en række mål ved hjælpe af en række strategier. En specificering af, hvad disse mål og metoder består i, er selvfølgelig genstand for megen debat. Det er ikke min hensigt at afklare denne debat her. Lidt forsigtigt kan  det  måske  siges,  at  universitetet  søger ny viden ved hjælp af videnskabelige metoder, mens kirken søger at efterfølge Jesus  Kristus  gennem  en  række  kristne praksisser  som  bøn,  sang,  kirkegang  og læsning  af  Bibelen.  Hvordan  man  end forstår de to sociale praksisser, så er det tydeligt, at de er meget forskellige.

Hvordan forholder universitet og kirke sig  til  hinanden?  I  offentligheden  støder man  nogle  gange  på  det  synspunkt,  at videnskab  og  religion  er  i  konflikt  eller eksisterer  i  et  spændingsforhold.  Inden for forskningsfeltet »science and religion« kaldes  dette  for  »konflikttesen«.  Videnskabshistorikere har sporet konflikttesen tilbage  til  historikerne  John  Draper  og Andrew  Dickson  White  i  slutningen  af det 19. århundrede (White 2010; Draper John William 1904). Konflikttesen er dog endegyldigt afvist af videnskabshistorikere. Selvom der godt kan findes historiske eksempler  på  konflikter  mellem  videnskab og religion, så er der ikke tale om et gennemgående historisk mønster (Reeves 2023, 92).

Men hvis forholdet mellem universitet og kirke ikke er præget af konflikt, hvad er det så præget af? Det overordnede billede i dansk kontekst er, at universitet og kirke  lever  uproblematisk  side  om  side uden  den  store  interaktion.  Det  sagt,  så er  der  stadig  en  lang  række  steder,  hvor de  to  interagerer  (eller  burde  interagere mere).  Lad  give  nogle  eksempler.  I  Danmark uddanner universitetet folkekirkens præster. Selvom denne model ikke passer på alle lande og trossamfund, så kan man generelt  sige,  at  kirken  har  haft  og  har stor gavn af videnskabelig forskning. Det er  selvfølgelig åbenlyst, når det kommer til teologi, men kirken har også stor nytte af alle videnskabens andre grene. Kirken kan  for  eksempel  takke  forskningen  for mikrofoner  og  højtalere  i  kirkerummet. Den kan også bruge viden fra de forskellige videnskaber i sit forsøg på at afhjælpe lidelse og fattigdom.

Kirken er også forbruger af forskning, der hjælper den til at forstå sig selv og omverdenen. Sådan forskning har selvfølgelig både kritisk og opbyggeligt potentiale. Evolutionsteorien har eksempelvis været en udfordring for nogle kristnes tro på en skabende  Gud.  Samtidig  har  forskning vist skabningens storhed og skønhed, hvilket for mange kristne vidner om Skaberens  storhed.  Kirken  finansierer  forskning. Mange store fonde, der giver penge til forskning, er grundlagt af mennesker, der  var  religiøst  motiveret  til  at  søge  ny viden  og  afhjælpe  samfundsproblemer. Samtidig  er  kirken  objekt  for  forskning. Utallige  forskningsprojekter  har  undersøgt troende mennesker og kirkelige fællesskaber  fra  en  lang  række  forskellige perspektiver. Kirken støtter universitetet med moralsk dannelse af kristne forskere.  Det  konkurrenceprægede  system  på universitetet får desværre nogle forskere til at skyde genvej ved eksempelvis at fabrikere data, overtolke konklusioner eller forsimple andres synspunkter. Den kristne tro bidrager her med en moralsk ramme og en historie, hvor succes på universitetet ikke er kernen i forskerens identitet.

Der kan siges meget mere om forholdet mellem universitet og kirke. Overordnet set er det dog tydeligt, at selvom der har været og stadig kan opstå konflikt, så er det gennemgående mønster langt mere præget af fredelig sameksistens og positiv synergi end af konflikt. I det følgende vil jeg gå dybere ned og se på tre underlæggende  konceptuelle  strukturer,  der  kan hjælpe os til lidt bedre at forstå ligheder og forskelle mellem universitet og kirke.

## Fakta og værdi

Geologen  Stephen  Jay  Gould  er  berømt for at introducere begrebet NOMA (nonoverlapping magisteria) i diskussionen af forholdet  mellem  videnskab  og  religion. Pointen  er,  at  videnskab  og  tro  bebor  to forskellige  domæner.  Videnskaben  giver fakta om den naturlige verden. Religion, derimod,  handler  om  mening,  moral  og værdier. Disse to domæner er væsensforskellige, og derfor kan videnskab og religion  pr.  definition  aldrig  være  i  konflikt (se Gould 1999).

Sociologen Max Weber gav udtryk for en  lignende  holdning.  Videnskaben  kan ifølge Weber ikke sige os noget om værdier. Videnskaben kan fortælle os, hvordan vi  når  mål. Men hvilke mål, der er værd at  stræbe  efter,  er  ikke  et  spørgsmål  for videnskabsmanden  men  for  religiøse  og politiske ledere (Weber 1946, 12). Albert Einstein  skriver  i  samme  ånd  følgende: »objective  knowledge  provides  us  with powerful  instruments  for  the  achievements  of  certain  ends,  but  the  ultimate goal  itself  and  the  longings  to  reach  it must  come  from  another  source«  (Einstein  1950,  22).  Videnskabens opgave er således at give os redskaber til at nå vores mål. Men målene i sig selv hører til troens domæne.

Inden for filosofien er det almindeligt at skelne grundlæggende mellem fakta og værdi. Fakta er det som er .  Værdi er det, som bør være.  Det  er  dybest  set  denne grundlæggende skelnen, som Gould, Weber og Einstein anvender på videnskab og tro.  Videnskaben er deskriptiv. Troen er  præskriptiv.  Videnskaben  kan  eksempelvis  fortælle  os,  hvad  der  sker,  hvis man ryger 40 cigaretter om dagen. Men den  kan  ikke  fortælle  os,  om  resultatet er ønskeligt eller ej. Her kan det indvendes,  at  videnskaben  jo  viser,  at  rygning er usundt . Men problemet er, at selve begrebet  »sundhed«  er  værdiladet.  Det  er en ide om, hvordan kroppen bør være og fungere. Sundhedsbegrebet er altså ifølge denne skelnen ikke et videnskabeligt begreb men et trosbegreb.

Det  er  selvfølgelig  svært  at  forestille sig sundhedsforskning uden noget begreb om sundhed. Og det er netop problemet med denne måde at trække grænsen mellem videnskab og tro. For hvis vi kigger på videnskaben som social praksis, så ser vi, at værdier er dybt integreret i det videnskabelige arbejde på universitetet. Et begreb som » sundheds videnskab« eksemplificerer, hvor dybt integreret videnskab og tro er på et socialt niveau. Dette er Weber ikke  blind  for.  Han  betoner,  at  videnskabeligt arbejde forudsætter værdier; og det selvom værdierne i sig selv aldrig kan være et resultat af videnskab (Weber 1946,  9-14).  Overordnet  set  forudsætter videnskab,  at  ny  viden  er  værd  at  søge. Videre  forudsætter  konkrete  forskningsprojekter,  at  den  nye  viden,  der  søges, har  værdi  eksempelvis  ved,  at  den  kan være med til at løse et samfundsproblem. Uddannelsesforskerne  Peter  Clough  og Cathy Nutbrown pointerer i deres metodebog til sociologi, at al sociologisk forskning er politisk og etisk motiveret (Clough og Nutbrown 2012, 4, 22). Inden for sociologien kommer det eksempelvis til udtryk ved en forsker, der tager udgangspunkt i et begreb som egalitet (værdi) og derefter forsøger at afsløre inegalitære strukturer i samfundet (fakta).

Værdier er dog ikke kun en forudsætning for videnskab. Det er også dybt integreret  i  det  videnskabelige  arbejde  gennem  et  begreb  som  forskningsetik.  Det handler  om  forskerens  forpligtelse  til  at tale sandt, nuanceret og til ikke at forfalske data eller overdrive konklusioner for at fremme egen karriere. Det handler om respektfuld behandling af forskningsmaterialet,  der  eksempelvis  kan  være  persondata, dyr eller embryoer. Og så handler  det  om  den  viden  og  teknologi,  som forskningen producerer. Det er åbenlyst, at  forskere  er  nødt  til  at  forholde  sig  til de etiske konsekvenser af den teknologi, de frembringer. Det er ikke mindst tydeligt  i  vor  tid  med  kloning,  gensplejsning og  kunstig  intelligens.  Men  det  er  også tilfældet  med  teoretisk  viden.  Viden  forpligter.  Det  gælder ikke mindst i forhold til  samfundsrelevant  forskningsformidling.  Det  er  altså  tydeligt,  at  videnskab på et socialt plan (universitet) indeholder både  tro  (værdier)  og  videnskab  (fakta) på  et  konceptuelt  plan.  Det  gælder  også for troen.

Tro  som  socialt  fænomen  (kirke)  indeholder  både  fakta  og  værdi.  Alligevel er der nok noget sandt i, at fokus i troen, både den religiøse, spirituelle og almene, er mere på mening, værdi og formål, hvor fokus  i  videnskaben  er  mere  på  fakta, viden  og  erkendelse.  Den  kristne  tro  er eksempelvis  ikke  primært  interesseret  i at fremstille en sand teori om, hvem Gud er. Den er primært interesseret i at hjælpe  mennesker  til  at  få  en sand  relation til Gud. Det handler ikke så meget om at forstå sandheden som at leve i sandheden (selvom de to selvfølgelig i et vist omfang hænger  sammen).  Den  kristne  tro  indeholder dog stadig uundgåeligt et netværk at  metafysiske,  historiske,  videnskabelige og trivielle faktuelle påstande. »Jesus blev  korsfæstet«  er  en  historisk  faktuel påstand.  »'Hil  dig  frelser  og  forsoner'  er nummer 192 i Den Danske Salmebog «  er en triviel faktuel påstand. Den kristne tro som socialt fænomen består af et næsten ubegrænset  antal  af  sådanne  faktuelle udsagn. Den amerikanske filosof Ronald Dworkin  hævder,  at  religion  indeholder en »videnskabsafdeling« (Dworkin 2013). Med  det  mener  han  ikke,  at  religion  er pseudovidenskab, eller at religion er lige så  godt  som  videnskab.  Hans  pointe  er blot,  at  religion,  ligesom  videnskab,  indeholder en lang række faktuelle udsagn om, hvordan virkeligheden er.

## Empiri, metafysik og eksistens

Det faktum at både tro og videnskab indeholder fakta og værdier, betyder ikke, at de så er identiske. De er i høj grad interesseret i forskellige fakta og værdier. Det betyder dog ikke, at de så nødvendigvis er i konflikt. Deres primære interesse ligger blot i to forskellige dele af virkeligheden.

Førnævnte  Mikael  Stenmark  skelner mellem videnskabens og religionens mål på  følgende  måde:  »In  science  the  epistemic goals is to increase the general body of knowledge about the natural and social world, whereas in religion it is to increase the knowledge of each of the believers to such  an  extent  that  they  can  live  a  religious  life  successfully«  (Stenmark  2004, 16). Videnskabens mål er således at skaffe ny viden om den naturlige og sociale verden. Religion, derimod, er ofte styret af et soteriologisk mål. Det betyder dog ikke, at al tro dermed handler om at blive frelst. Der  findes  mange  og  meget  forskellige religiøse, spirituelle og sekulære livssyn. Om  der  findes  noget,  som  samler  dem alle, er svært at sige. To store samlende interesser er, for det første, det metafysiske

1

t

Sikkerhed

Viden Stærk Svag, Svag Stærk, Sikkerhed bevis

100%

H Overbevisningsgrad

(deskriptivt eller normativt)

og  mystiske.  Troen  er  interesseret  i  det, der  ligger  bag  den  virkelighed,  vi  umiddelbart sanser. For det andet er troen interesseret i det eksistentielle og meningen med livet. Den troende er interesseret i at finde ud af, hvad livet handler om.

Forskellen  i  mål  og  interesse  medfører en forskel i, hvad man gør for at opnå disse  mål  (metode).  Forskeren  søger  ny viden  gennem  dataindsamling  og  en  videnskabelig metode. Troende mennesker søger det transcendente og eksistentielle eksempelvis gennem  bøn, meditation, kropsøvelser eller læsning af hellige skrifter.  Hvilken praksis, der er passende, afhænger af, hvilken tro der er tale om.

plagiat. Dermed bliver troen en ressource for videnskaben.

## Sikkerhed og usikkerhed

Den  mest  almindelige  forståelse  af  tro inden for filosofi er som formodning eller overbevisning (belief). En overbevisning er  at  regne  et  udsagn  for  sandt  (Blackburn  1996,  40).  Vi  har  alle  sammen  en lang række overbevisninger. Det betyder dog ikke, at disse overbevisninger er lige stærke (Swinburne 2001). Nogle overbevisninger er vi næsten sikre på er sande, andre er vi mere usikre på. Det kan være nyttigt at opstille en skala, der illustrerer hvordan overbevisninger er gradbøjet:

Videnskab  og  tro  som sociale praksisser er styret af to forskellige sæt af værdier, fordi man søger to forskellige  mål.  Det  betyder, at  de  værdsætter  og  prioriterer  forskelligt,  om  end det  ikke  udelukker,  at  de

deler visse værdier (se Ecklund 2020). De forskellige  prioriteringer  fører  dog  ikke nødvendigvis til konflikt. For de fleste religiøse videnskabsfolk er det helt uproblematisk at stræbe efter to mål samtidig. De to  »historier«,  som forskeren lever i, kan nemlig berige hinanden. Den kristne tro værdsætter  eksempelvis  næstekærlighed og tjeneste for medmennesket. Videnskaben er en måde, hvorpå den kristne kan tjene  sit  medmenneske.  Dermed  bliver den videnskabelige praksis en del af den troendes eksistentielle praksis. Omvendt kan det være tilfældet, at en religiøs motivation for forskning øger forskerens arbejdsindsats eller demotiverer snyd og En given overbevisning kan således indplaceres  på  en  skala  fra  0%  til  100%. Hvor på skalaen den indplaceres afhænger af, hvilken relevant evidens man har mødt.  Yderpolerne  0%  og  100%  udgør begge sikker viden. Her er man sikker på, at  udsagnet  er  enten  sandt  eller  falskt. Alle  positioner  mellem  disse  indebærer en grad af usikkerhed. Jo nærmere man kommer  midten  (50%),  jo  større  bliver usikkerheden.  Midt  på  skalaen  har  man en agnostisk holdning til udsagnet. Vedkommende finder altså hverken grund til at anse det som værende sandt eller falskt. Begreberne »overbevisning« og »formodning« bruges ofte til at beskrive området

Usikkerhed

50%

mellem sikkerhed  og  usikkerhed.  Det  er således vigtigt at bemærke, at der er stor forskel på overbevisninger. Nogle er stærke og ligger meget tæt på viden, mens andre er svage og ligger tæt på en agnostisk holdning.

Overbevisninger formes af evidens (Heil  1992,  47).  Her  er  det  vigtigt  at skelne mellem det, som bør overbevise os (normativ  evidens),  og  det,  som faktisk overbeviser os (deskriptiv evidens). I den første kategori hører videnskabelig og filosofisk  argumentation  hjemme.  Dette er dog ikke vores primære adgang til begrundede  overbevisninger.  De  fleste  af vores  begrundede  overbevisninger  kommer  på  baggrund  af  andres  vidnesbyrd. Hele  fundamentet  for  skolesystemet  er, eksempelvis, at vi kan have tillid til det, som  underviserne  lærer  os.  Det  er  dog ikke altid, at der er sammenfald mellem det,  som  bør  overbevise  os,  og  det,  som faktisk overbeviser os. Nogle gange bliver vi vildledt af utroværdige eksperter. Eller vi  lader  vores  følelser  diktere  konklusionen, som vi derefter efterrationaliserer.

Pointen er altså, at der findes to udgaver  af  overbevisnings-skalaen,  som  ikke altid  er  sammenfaldende.  Skalaen  kan således både bruges til (deskriptivt) at beskrive,  hvilken  overbevisning  en  person har i forhold til et givent udsagn. Og den kan  bruges  til  (normativt)  at  diskutere, hvor godt begrundet udsagnet i virkeligheden er.  Altså,  hvor  udsagnet bør ligge på skalaen. Når jeg i det følgende forstår videnskab  og  tro  med  udgangspunkt  i denne skala, så er det vigtigt at bemærke, at det er normativt forstået.

Som jeg nævnte ovenfor, så er det metafysiske og eksistentielle, der primært interesserer troen, ikke så lette at begrunde epistemisk set. Det betyder, at troen (religion, spiritualitet, sekulære livssyn) primært hører til i usikkerhedens domæne. Videnskaben,  der  primært  interesserer sig for det matematiske og empirisk analyserbare, befinder sig generelt nærmere sikkerhed og viden.

Her er det vigtigt at fastholde et realistisk  syn  på  videnskabens  muligheder og begrænsninger. På den ene side er det vigtigt  ikke  at  overvurdere  sikkerheden af videnskabelige teorier. Videnskabelige teorier  opstår  og  forkastes  hele  tiden  særligt  inden  for  naturvidenskaben  (Arbesman 2013). I samfundet er der nogle gange en urealistisk forventning til, hvad videnskaben  kan  levere.  Min  kollega  i Center for Videnskab og Tro, professor Per Sangild,  som  har  forsket  meget  i  mælk, ynder at påpege, at folk tror, vi ved, hvad mælk  er.  Men  selvom  vi  ved  noget  om mælk, så er der stadig enormt meget, vi ikke forstår (Sangild 2019). Dette gælder selvfølgelig ikke kun mælk. Der er enormt meget, vi ikke ved om den verden, vi omgiver os med i hverdagen.

Det  videnskabelige  samfund  har  en moralsk  forpligtelse  til  at  nuancere  offentlighedens  syn  på  videnskab  og  kritisere  urealistiske  forventninger  til  videnskaben.  Omvendt  er  det  lige  så  vigtigt, at det videnskabelige samfund udfordrer individer og grupper, der undervurderer videnskabens legitime indsigter, hvad enten det gælder HPV-vaccination, Covid eller klimaforandringer. Videnskaben repræsenterer menneskers bedste forsøg på

at finde sandheden, om end det stadig er en fejlbarlig menneskelig praksis, præget af  fordomme  og  uvidenhed.  Her  er  det vigtigt,  at  det  videnskabelige  samfund hjælper offentligheden med  at forstå, hvilke videnskabelige teorier der er godt begrundet,  og  hvad  denne  begrundelse består i.

Både videnskab og tro indebærer overbevisninger,  der  rækker  fra  usikkerhed til sikkerhed. Videnskaben består således ikke udelukkende af viden. Faktisk er viden ofte en undtagelse, selvom det er målet, man stræber efter. I sin stræben efter viden  forsøger  videnskaben  at  begrunde sine teorier så godt som muligt. Der er altså tale om en stræben efter sikre og velbegrundede teorier, selvom dette ikke altid kan leveres. Overbevisning og usikkerhed er derfor uundgåelige i videnskabeligt arbejde. Omvendt spiller viden og sikkerhed også en rolle i troen. Viden om Bibelen og den kristne tradition er eksempelvis vigtige elementer af en kristen religiøs oplæring. Forskellen på videnskab og tro ligger således ikke i forskellen på sikkerhed og usikkerhed,  for  begge  er  til  stede  begge steder. Den ligger af samme grund heller ikke  i  forskellen  på  viden  og  overbevisning.  Forskellen  ligger  i  den  grad  af  sikkerhed, hvormed de relaterer sig til deres primære interessefelt. Troen relaterer sig til  det  metafysiske  og  eksistentielle  med lav  grad  af  (normativ)  sikkerhed  (altså med usikkerhed). Videnskaben, derimod, relaterer  sig  til  sit  primære  interessefelt med højere grad af (normativ) sikkerhed. Hvor  høj  grad  af  sikkerhed,  den  formår at levere, afhænger helt af, hvilken disciplin, genstand og metode, der er tale om.

Troens  interessefelt,  det  metafysiske og  eksistentielle,  har,  som  jeg  nævnte ovenfor, vist sig svære at udforske med videnskabelige metoder. Dermed er troens »teorier« og udsagn (normativt) usikre og genstand  for  varierende  grader  af  (ofte svag)  overbevisning.  Her  vil  nogen  måske indvende, at troen (og i særdeleshed religiøs  tro)  netop  er  karakteriseret  af stærk  overbevisning,  der  grænser  til  viden.  Dette  skyldes,  at  deskriptiv  og  normativ overbevisning ikke altid følges ad. Kirken udgør, eksempelvis, en plausibilitetsstruktur  (ligesom  alle  andre  sociale fællesskaber), der former kirkegængernes overbevisning  (se  Berger  og  Luckmann 1987).  Hvis  alle  ens  primære  relationer taler,  som  om  den  kristne  tro  er  sand, fører det ofte til en stærk subjektiv overbevisning om kristendommens sandhed. Dermed  kan  troen,  der  objektivt  set  er usikker,  blive  oplevet  som  sikker  viden. Om dette er legitimt, er for omfattende at diskutere her.

Videnskabens primære interessefelter, det empiriske og kvantificerbare, har derimod  vist  sig  mulige  at  udforske  og begrunde  med  videnskabelige  metoder. Og det er formodentligt netop deres evne til  at  lade  sig  udforske,  der  har  gjort,  at de er blevet interessante. Videnskabelige teorier  og  udsagn  er  derfor  mere  (normativt)  sikre  i  sammenligning  med  tro (uden dermed at overdrive videnskabens sikkerhed). Her kan det indvendes, at videnskabsfolk  ofte  ikke  er  karakteriseret af  stærk  overbevisning  men  af  tvivl  og usikkerhed. Men det faktum, at virkelighedens  videnskabsfolk  ofte  er  karakteriseret langt mere af tvivl og usikkerhed de der ige, vi- menliaaoy Empiri Værdier Metafysik og eksistens end videnskabsformidlere, journalister og politikere, vidner om, at videnskabens normative  begrundelse  mange  steder  er svagere end det, vi forventer. Det ændrer dog ikke ved min overordnede påstand, at videnskaben inden for sine interessefelter er relativt nærmere sikkerhed, end troen er inden for dens interessefelter.

og eksistentielle, og som i ringe grad er i stand til at bekræfte eller afkræfte sine centrale  udsagn  om  virkeligheden.  Videnskab og tro er således ikke to modsatrettede impulser, der uundgåeligt ligger i konflikt. De er tværtimod to uundværlige sidestillede menneskelige praksisser, der ofte interagerer konstruktivt. 1

## Videnskab og tro indeholder både videnskab og tro

Artiklens hovedkonklusion er, lidt kryptisk sagt, at både videnskab  og  tro  indeholder videnskab  og  tro.  Det  vil  sige,  videnskab  og  tro,  som  sociale  praksisser (universitet  og  kirke),  indeholder  konceptuelle  elementer,  der  almindeligvis er associeret med videnskab og tro. Der er  altså  en  strukturel  lighed  mellem videnskab  og  tro  på  et  konceptuelt  plan, når  det  kommer  til  koncepter  som  fakta,  værdi,  empiri,  metafysik,  eksistens, overbevisning, viden, sikkerhed og usikkerhed. Det betyder dog ikke, at videnskab og tro dermed er identiske. Der er tale  om  to  forskellige  sociale  praksisser,  som  forholder  sig  forskelligt  til  de koncepter,  som  de  deler.  Lidt  kryptisk kan  det  siges,  at  videnskaben  indeholder mere videnskab end troen. Og troen indeholder  mere  tro  end  videnskaben. Eller  mere  præcist:  Videnskaben  er  en social  praksis,  der  primært  interesserer sig for det empiriske og kvantificerbare, og som i højere grad end troen er i stand til  at  bekræfte  og  afkræfte  sine  teorier. Troen er en (religiøst, spirituel eller sekulær) social praksis, der interesserer sig for  mening,  værdier  og  det  metafysiske

## Note

1. Tak til Per Sangild, Niels Henrik Gregersen, Steen Hjul Lybke og Marie Bodilsen Nielsen for stimulerende samtaler om videnskab og tro og respons på udkast til artiklen.

## Litteraturliste

Arbesman, Samuel. 2013. The Half-Life of Facts: Why Everything We Know Has an Expiration Date . Current.

Berger,  Peter  L.  og  Thomas  Luckmann. 1987. The Social Construction of Reality: A Treatise in the Sociology of Knowledge . Harmondsworth, Middlesex: Penguin Books.

Blackburn, Simon. 1996. The Oxford Dictionary  of  Philosophy .  New  York:  Oxford University Press.

Clough, Peter og Cathy Nutbrown. 2012. A Student′s Guide to Methodology . London: SAGE.

Draper, John William. 1904. History of the Conflict between Religion and Science. 24. udg. London.

TRO

Dworkin, Ronald. 2013. Religion without God .  Cambridge, Massachusetts: Harvard University Press.

Ecklund, Elaine Howard. 2020. Why Science  and  Faith  Need  Each  Other: Eight Shared Values That Move Us beyond Fear . Brazos Press.

Einstein, Albert. 1950. Out of My Later Years . New York: Philosophical Library.

Gould, Stephen Jay. 1999. Rocks of Ages: Science and Religion in the Fullness of Life .  New York: Ballantine Publishing Group.

Heil, John. 1992. »Belief«. I A Companion to Epistemology , redigeret af Jonathan Dancy og Ernest Sosa. Oxford: Blackwell Reference.

MacIntyre, Alasdair C. 1987. After Virtue: A  Study  in  Moral  Theory .  2.  ed.  London: Duckworth.

Reeves, Josh A. 2023. »A Defense of Science and Religion: Reflections on Peter Harrison's 'After Science and Religion' Project«. Zygon 58 (1): 79-97.

Sangild,  Per.  2019.  »Videnskab,  tro  og mælk«. I Tro og videnskab , redigeret af Peter  Øhrstrøm.  Christiansfeld:  ProRex.

Stenmark,  Mikael.  2004. How  to  Relate Science  and  Religion:  A  Multidimensional Model . Grand Rapids, Michigan: W.B. Eerdmans Pub. Co.

- Swinburne, Richard. 2001. Epistemic Justification . Oxford: Clarendon Press.

Weber, Max. 1946. »Science as vocation«. I From Max Weber. Essays in Sociology . New York: Oxford University Press.

White, Andrew Dickson. 2010. A History of  the  Warfare  of  Science  With  Theology in Christendom . Cambridge: Cambridge University Press.

## Forfatter

Emil Børty Nielsen

Center for Videnskab og Tro, Det Teologi-

ske Fakultet, Københavns Universitet Karen Blixens Plads 16 2300 København S

ebn@teol.ku.dk