At hylde arkitekturen. Bygningspræmiering som kritisk praksis
Forfattere: Martin Søberg, Morten Birk Jørgensen
Tidsskrift: periskop (2019-05-22)

PERISKOP  NR. 21  2019

88

Morten Birk Jørgensen og Martin Søberg

## At hylde arkitekturen

## Bygningspræmiering som kritisk praksis

Nutidens  arkitektvirksomheder  har  en  forkærlighed  for  SoMe-opslag  med billeder  af  partnere,  sagsarkitekter  og  konkurrenceteams,  der  poserer  på  en scene med en platte, en pokal eller en stor check [2] . I opslagets billedtekst kan man læse, at virksomheden har modtaget en præmiering for et bygningsværk som helhed eller for et af værkets delaspekter. Opslaget modtages med de beundrende  følgeres likes og  lykønskninger  om,  hvor  velfortjent  udmærkelsen  er, og hvor glade de er på virksomhedens vegne. I opslaget anes en delikat balance mellem  marketing  og  oprigtig  stolthed  over  egne  præstationer.  Hos  følgerne anes  en  tilsvarende  balancering  mellem  generøse  roser,  karriere-strategisk networking  og  misundt  anerkendelse.  En  penibel  kamp  om  arkitektfagets økonomiske og kulturelle magtbalance finder sted i de sociale mediers offentlige rum.

Anerkendelserne,  der  danner  grund  for  ovenstående  bidrag  til  arkitekturinteresseredes  newsfeed,  kommer  fra  mange  og  meget  forskelligartede  sider. Som modtager kan det være svært at vurdere de mange præmieringer, hvilken autoritet man kan tillægge dem, og i hvilket omfang der ligger en kritisk kvalitetsvurdering  til  grund.  Særligt  når  materialeproducenter,  fonde  eller  interesseorganisationer  står  bag  hyldesten,  kan  det  være  uklart,  hvilket  grundlag vurderingen hviler på.

Vilkårene  for  vurderingen  af  kvalitet  har  været  diskuteret  flittigt  i  arkitektfaget.  Ifølge  arkitekturteoretikeren  Miriam  Gusevich  er  den  skrevne arkitekturkritik afgørende  for den  kollektive faglige  samtale,  arkitekturens  diskurser,  som  etablerer  kanon  og  derved  definerer  arkitekturen  som

&lt; [1] Mærsk Tårnet, København, her set bag Sankt Johannes Kirke. Foto: C.F. Møller/Adam Mørk.

[2] Overrækkelse af MIPIM Award 2018 i kategorien 'Best Healthcare Development' til holdet bag Mærsk Tårnet. Foto: MIPIM © S. D'Halloy Image &amp; Co.

kulturel institution (Gusevich 1991).  Anerkendes  denne  betragtning, bør det vække bekymring for institutionens beskaffenhed, når kritikken  beskrives  som  værende i  en  langvarig  krisetilstand  (Avermaete et al. 2010, 81; Lange 2010). Det vil have betydning for den kollektive  samtale  om  arkitekturens  kvalitet  og  dermed  påvirke institutionen i sin helhed. Hvis den skrevne  kritik  ligger  underdrejet, hvilken rolle spiller da andre former  for  udpegning  af  arkitek-

tonisk  kvalitet,  eksempelvis  præmieringerne?  Og  er  det  rimeligt  at  betragte disse præmieringer som en form for arkitekturkritik?

Det er de spørgsmål, vi vil undersøge i denne artikel. Vi vil se på metakritiske betragtninger, der gennem tiden er blevet fremsat angående vilkårene for kvalitetsvurdering ved arkitekturkritik. Dernæst vil vi se på, hvordan disse positioner kan informere den autoritative problemstilling, der knytter sig til arkitekturens præmieringer. Sidstnævnte vil vi gøre med udgangspunkt i Mærsk Tårnet, en udvidelse  af  det  eksisterende  Panum-kompleks  på  Nørrebro  i  København [1] . Bygningen,  der  er  tegnet  af  arkitektvirksomheden  C.F.  Møller  og  blev  indviet i  januar 2017, har været genstand for mindst tre former for kvalitetsvurdering og  kritisk  praksis.  Først  som  vinder  af  en  international  arkitektkonkurrence, herefter  igennem  anmeldelser  i  dag-  og  fagblade  og  slutteligt  som  modtager af  en  lang  række  priser.  Vi  vil  sammenholde  disse  kritiske  praksisser  for  derigennem at undersøge den rolle, særligt  præmieringerne af  det  færdige  værk spiller i arkitekturens offentlige samtale og som et muligt værktøj i vurdering af arkitektonisk kvalitet.

## kritik

Som  nævnt  i  indledningen  støder  man  ofte  på  det  synspunkt,  at  arkitekturkritikken er i krise. Årsagen hævdes at bestå i teoretiske problemer for den kritisk vurderende rolle og i mere pragmatiske problemer angående øget afhængighed af  økonomiske interesser i såvel akademia som i praksis, foruden et forandret medielandskab, hvor den klassiske skrevne anmeldelse er så godt som fortrængt fra dagbladene. Typisk henvises der til den skrevne kritik inklusive anmeldelser.

I denne artikel forstår vi imidlertid kritik noget bredere, som en praksis, der kan udspille sig i anmeldelser, men også i arkitektkonkurrencer - og måske endda i forbindelse med præmieringer. Denne mangfoldighed af formater er dog ikke en fuldkommen opløsning af rammerne for kritisk praksis. En sådan stadfæstelse er nødvendig i kølvandet på den såkaldte critical architecture , som var udbredt fra 1970'erne til 1990'erne med arkitekten Peter Eisenman som en central skikkelse. Critical architecture betegner en arkitektur, der igennem en dekonstruerende avantgardeposition stiller sig kritisk til det omkringliggende samfunds normer, influeret af Frankfurterskolens kritiske teori og poststrukturalismen. En forestilling om arkitekturens autonomi er central for critical architecture, altså at der inden for arkitekturen findes særegne problematikker og svar på disse (Hays 1984). I forlængelse af critical architecture vandt en mere pragmatisk attitude frem, som stillede sig i opposition til forestillingen om arkitekturens selvstændige samfundskritiske potentialer (Baird 2004). Dermed blev det indvendt, at man nødvendigvis måtte skelne mellem kritisk attitude i sig selv og den skrevne kritik, som kan bidrage til den kollektive samtale (Macarthur og Stead 2006, 126).

Spørgsmålet  om  kritikkens  formater  behandles  indgående  af  arkitekturteoretikeren Wayne Attoe i hans indflydelsesrige bog Architecture and Critical Imagination (1978). Her slås det fast, at kritikkens indflydelse på arkitekturen er  omfattende,  men  også  at  kritik  må  forstås  i  en  mangfoldighed  af  formater, der inkluderer al kommentering af det byggede i såvel skrift, tegning, fotografi, mundtlige  diskussioner  og  sågar  den  selvstændige  kritiske  tænkning,  der  er implicit  i  den  arkitektoniske  udviklingsproces  (Attoe  1978,  xi-xx).  Foruden dette  inklusive  syn  på  formater  beskrives  også  en  mangfoldighed  af  kritiske tilgange. Disse kan grupperes på mange måder, hvoraf Attoe vælger en tredeling i  hovedgrupper  af  henholdsvis  normativ,  fortolkende  og  beskrivende  kritik. Kritikken er normativ, når den værdisætter på baggrund af parametre uden for værket selv, såsom forholdet til bygningsreglementer, eller i hvor høj grad det understøtter kritikerens arkitektoniske doktrin. En fortolkende kritik forsøger at  forstå  værket  i  sin  kontekst,  dvs.  analyserer  måden,  hvorpå  værket  indgår i  sine  omgivelser  og  dermed  foreskriver  et  særligt  blik  på  dette  forhold.  Den beskrivende  kritik  kan  indeholde  såvel  skildring  af  værket  selv,  fx  materialeholdning og proportioner, eller af kontekstuelle vilkår såsom arkitektens øvrige praksis,  indskrivning  i  arkitekturhistorien  eller  i  samtidige  arkitektoniske strømninger. Inddelingen til trods forholder kritik sig sjældent til én kritikform, men sammenblander typisk betragtninger og metoder (Attoe 1978, 8-10).

I  mere  end  100  år  har  arkitektkonkurrencen  været  et  udbredt  format  til kvalitetsvurdering af arkitektur i Norden. Konkurrencen er baseret på et ønske om fair og transparent kamp om retten til udformning af særligt større offentlige byggerier (Rönn 2009). Traditionen er interessant for vores undersøgelse af bygningspræmieringer, da der er tale om en form for udvælgelse og fremhævelse,  som  indeholder  aspekter  af  den  skrevne  og  offentligt  tilgængelige  arkitekturkritik.  I  dommerkomiteen samles såvel fagdommere som lægdommere, hvor sidstnævnte fx kan repræsentere bygherren (befolkningen) og kommende brugere.  Tilsammen  står  dommerkomiteen  for  en  møjsommelig  gennemgang og  diskussion  af  de  indkomne  forslag.  På  baggrund  af  analyse  og  diskussion vælges det projekt,  der  vurderes  at  være  bedst  ud  fra  forudsætningerne  givet i  konkurrenceprogrammet.  Dermed  udpeges  en  vinder,  der  skal  forestå  den fysisk-rumlige  udformning  af  byggeriet.  Som  resultat  af  konkurrencen  udarbejdes en dommerbetænkning, der beskriver, fortolker og vurderer de enkelte projekter. En diskursiv fejring af det vindende projekt, men også en nuanceret beskrivelse  af  eventuelle  fejl  og  mangler.  Som  kvalitativt  vurderende  udsagn bidrager dommerbetænkningen til en faglig diskurs, til den kollektive samtale om arkitektur.

I  forhold  til  Attoes  kritikbegreb,  der  rummer  mange  formater,  er  der  i denne sammenhæng grund til afgrænsning. Ifølge Miriam Gusevich udskilles den arkitektoniske kanon som resultat af kritikken. Hun anfører, at kritikken som en diskursiv praksis må finde sted i offentligt rum og dermed adskiller sig fra snakken blandt kolleger eller private holdninger (1991, 8-12). Dette offentlige  rum  omfatter  flere  formater,  herunder  bøger,  tidsskrifter  og  dagblade,  og igennem de senere år suppleret af blogs og sociale medier. Samme betragtning angående kritikkens formater præsenterer arkitekten og teoretikeren Nils-Ole Lund i artiklen 'Arkitekturkritik og tradition', om forholdet mellem tradition og fornyelse, mellem principper og omstændigheder inden for arkitekturen. For Lund at se kan der ikke skelnes grundlæggende mellem kritikkens forskellige rum og formater. Det handler om at sætte arkitekturen til diskussion, særligt med hensyn til forholdet mellem arkitektens intention og resultatet (Lund 1994). Men når den skrevne arkitekturkritiks forsvinding alligevel begrædes, kan det skyldes, at den plads, den har udfyldt som faglig diskurs, ikke umiddelbart synes at blive overtaget af andre, lige så reflekterede formater.

I  en dansk sammenhæng finder man en lang tradition for skriftlig arkitekturkritik. Poul Henningsen var fra 1921 dagbladet Politiken s første skribent med arkitektur som speciale. I en kronik fra 1923 befatter han sig netop med arkitekturkritikken under overskriften 'Kritikens Hensigt'. Heri peges på nødvendigheden af kritikerens frie stilling i forhold til sin genstand og dens bagmænd, ligesom  Henningsen  fastslår,  at  arkitektur  og  kritik  må  tjene  offentligheden

(1923, 107). Han konkluderer dog, at kritikeren først og fremmest arbejder i arkitekturens tjeneste: 'Det er hverken Arkitekternes eller Publikums Interesser, som plejes, men Arkitekturens' (1923, 109).

Refleksion  over  midler  og  mål  er  tilbagevendende  inden  for  arkitekturkritikken. I 1960 udfoldedes en længerevarende debat om arkitekturidealer og -kritik  mellem  blandt  andre Politiken s  daværende  arkitekturanmelder  Svend Erik Møller og fagbladet Arkitekten s redaktør Poul Erik Skriver. Arkitekten Finn Monies blandede sig og pegede på, at anmeldelsen måtte være grundig, sober og fagligt funderet: 'Den fotografiske gengivelse af et stykke arkitektur er af kort øjeblikkelig  interesse,  men  uden  betydning  for  en  dyberegående  forståelse  af arbejdets kvaliteter, hvorimod den subjektive kyndige omtale af arbejdet er af vidtrækkende værdi' (1960, 363). Det måtte betyde, at det sensationsprægede skulle undgås: 'Journalistik kan være høj kunst, men når det drejer sig om en anmeldelse, har den et mål udover det journalistiske. Den skal introducere og vække interesse, og det bør ikke være 'sexualmordsinteressen', den kalder på' (1960, 363). Monies skelner her mellem en positiv og en negativ kritik, eller en frugtbar eller gold kritik, hvor førstnævnte kan være med til at stimulere kvaliteten af en kommende arkitektur, 'at højne kvaliteten inden for de områder, der anmeldes' (1960, 363).

Angående spørgsmålet om, hvilken rolle anmeldelsen kan spille for praksis, anfører arkitekturteoretikerne John Macarthur og Naomi Stead følgende:

[...]  criticism  is  the  place  where  a  concrete,  disciplinary  conception  of architecture,  such  as  that  held  by  most  practicing  architects,  meets  with the  historical-aesthetic  conception  of  the  specialist  critic.  Criticism  is  the interface  between  a  whole  series  of  oppositions  -  between  architectural culture and architectural practice, the academy and the industry, the discipline  and  the  operation  of  architecture,  the  history  of  past  practice,  its inflection in the present, and its projection into the future. (2006, 116)

Dermed  peges  på  kritikken  som  handlingsanvisende  for  praksis,  hvis  den formår  at  inkorporere  æstetisk  dom  og  følelsesmæssigt  engagement  uden  at slippe  forbindelsen  til  en  mulig  historisk  forankring  af  sin  genstand  i  kanon (Macarthur og Stead 2006, 134). 'The use of criticism (other than history) thus lies  in  assisting  architects  to  know  where this work fits within history, and in making  recommendations  for  future  architectural  practice'  (Macarthur  og Stead 2006, 136).

Udfoldet i  et  offentligt  diskursivt  rum  kan  kritikken,  som  Monies  anfører, bidrage  til  bevidstheden  om  arkitektonisk  kvalitet.  'Ved  at  henlede  læserens opmærksomhed på, at bygninger er en vigtig del af vores visuelle miljø,' anfører Poul Erik Skriver, 'kan der måske opstå et behov for kvalitetsbyggeri' (2000, 163). Dette dialektiske forhold mellem den byggede arkitektur og den skrevne kritik  noterer  arkitekten  Louis  H.  Sullivan  sig  i  bogen Kindergarten  Chats følgende om (revideret i 1918, men først udgivet i 1947):

Truly, my lad, we need the whole-man critic as urgently as we need architects gifted with whole-power to create. For the high function of the critic is to reinterpret to the people the works of such as truly interpret the people: to  make  plain  to  them  who  have  not  the  leisure,  or  the  special  training, themselves to undertake the work of sifting wheat from chaff, the real nature and the true drift of the architectural art, the real nature, the true drift of democratic civilization. (Sullivan 1947, 144)

I citatet møder vi implicit spørgsmålet om autoritet, altså at den dybe og kyndige analyse af værket kan påpege værdien ikke blot af arbejdet, men også af selve kritikken. Som arkitekturkritikeren Alexandra Lange skriver: 'Authority comes from expertise, it comes from developing a point of view over time, it comes from the audience expectations that a critic will be there to tell them what is what, but it also comes from others' support' (2010). Der er altså et dynamisk tillidsforhold mellem kritiker og publikum. Dette tillidsforhold kan være baseret på faglighed og på et fravær af implicerede interesser, men historisk set er den uafhængige kritiske position ingen selvfølge. Miriam Gusevich peger på fejringer af byggerier, som definitivt var uden en kritisk dimension. Her er bygherren selv blevet hyldet i malerier, digte, sange eller med erindringsmønter (1991, 13-14). Hun ser en parallel mellem denne historiske hyldest af bygherren og en nutidig affirmativ journalistik uden kritisk distance, som derfor kan minde om ren markedsføring (1991, 14).

Sammenfattende kan vi pege på en række centrale forhold for arkitekturkritikken.  Der  synes  at  være  udbredt  enighed  om,  at  kritikkens  kvalitet  også er afgørende for kvaliteten af den byggede arkitektur. Kritikken bør finde sted i  offentligt  rum,  da  arkitektoniske  diskurser  opstår  gennem  den  kollektive samtale, og derigennem opstår arkitekturen som kulturel institution. Kritikken bør fremføres fra en uafhængig position og bør tjene offentligheden, men først og fremmest være for arkitekturen selv. Den bør være grundig og sober og solidt fagligt funderet, mens det sensationsprægede og rent fotografisk gengivne bør undgås. Arkitekturkritikken bør fra en faglig position oplyse den uindviede om arkitektonisk kvalitet. Med afsæt i disse betragtninger om den kritiske praksis' opgaver og ansvar vil vi gå videre til vores eksempel for at undersøge, hvordan den faglige diskussion om Mærsk Tårnet har udspillet sig offentligt, med særlig opmærksomhed på de mange præmieringer, som bygningen har været indstillet til og udpeget som vinder af.

## konkurrence

I  juli  2010  udkom  konkurrenceprogrammet  for  en  udbygning  af  Københavns Universitets markante Panum-kompleks i København. Konkurrencen omhandlede  forslag  til  en  helhedsplan  for  konkurrenceområdet  og  en  bygning  på 35.000  m 2   primært  bestående  af  laboratoriefaciliteter  og  fællesfunktioner, men  også  af  kantine,  undervisningsfaciliteter  og  auditorier  (Universitets-  og Bygningsstyrelsen og Københavns Universitet 2010a). Hvad der i konkurrenceprogrammet henvises til som Panum-komplekset, blev oprindeligt opført mellem 1966 og 1986 på en trekantsgrund mellem Tagensvej, Nørre Allé og Blegdamsvej. Byggeriet fulgte tegninger af arkitektvirksomheden KKET ved arkitektparret Eva  og  Nils  Koppel  samt  Gert  Edstrand  og  Poul  Erik  Thyrring  og  betegnes  i konkurrence-programmet som en 'tidstypisk eksponent for brutalismens klare geometriske former i beton, rød tegl, stål og glas. Det fremstår som et helstøbt arkitektonisk værk med detaljerigdom både inde og ude, og en rumlig organisering baseret på strukturalismens idealer'. Det oprindelige byggeri blev udført i  etaper, hvoraf en af de sidste, som bl.a. omfattede et bygningselement på 14 etager, grundet besparelser ikke blev ført ud i livet (Universitets- og Bygningsstyrelsen og Københavns Universitet 2010a, 17).

Syv hold med store danske og internationale arkitekt- og ingeniørvirksomheder i spidsen var prækvalificeret til konkurrencen i 2010. Vinderen blevet et hold ledet af C.F. Møller Architects sammen med Rambøll Danmark, Rambøll Sverige, Rambøll UK, SLA, aggebon&amp;henriksen, Farquharson Gordon, Cenergia og Innovation Lab. Konkurrencens dommerkomite bestod overvejende af repræsentanter for bygherren (tre personer) og den kommende lejer (seks personer). Dertil  tre  repræsentanter  for  Københavns  Kommune  foruden  to  arkitektfagdommere, en landskabsarkitekt og en ingeniør. Endvidere blev en række faglige rådgivere og konsulenter inddraget i bedømmelsesarbejdet. Dommerkomiteen pegede enstemmigt på det vindende forslag (Universitets- og Bygningsstyrelsen og Københavns Universitet 2010b, 4-5).

I dommerbetænkningen slås det fast, at de indkomne forslag blev vurderet på 'deres evne til at imødekomme de krav og ønsker, som er beskrevet i konkur- renceprogrammet'.  Vinderen  fremhæves  i  forlængelse  heraf  for  at  have  den 'mest  helstøbte  og  genkendelige  hovedform' (Universitets-  og  Bygningsstyrelsen  og  Københavns  Universitet  2010b,  6-7).  I  den  specifikke  beskrivelse af  vinderforslaget  peger  dommerkomiteen  på  det  'sympatiske'  greb  med  en forplads, der 'integrerer Panum i gadebilledet', og 'nye vedkommende forbindelser for et naturligt menneskeflow ud og ind af Panum'. En cykel- og gangsti, der ad ramper fører op på bygningens tagflader og leder igennem konkurrenceområdet, beskrives som et ' fornemt greb', som gør Panum 'synlig og tilgængelig på flere niveauer' (Universitets- og Bygningsstyrelsen og Københavns Universitet  2010b,  10).  Forslagets  materialemæssige  og  koloristiske  kvaliteter  fremhæves desuden i beskrivelsen, samt hovedform, etapeplan og et bruttoareal, som følger programmets ønsker. To forhold udsættes på projektet, nemlig ramper til cykelparkering på forpladsen mod Blegdamsvej samt manglende integration af parkering mod Nørre Allé i helhedsplanens grønne karakter (Universitets- og Bygningsstyrelsen  og  Københavns  Universitet  2010b,  15).  Ikke  desto  mindre beskrives  forslagets  arkitektoniske  udtryk  som  'befriende  enkelt  og  samtidig med variation i facadeudtrykket, så det aldrig bliver monotont' (Universitets- og Bygningsstyrelsen og Københavns Universitet 2010b, 16).

## anmeldelse

Foruden kvalitetsvurderingen som led i dommerbetænkningen ved den internationale arkitektkonkurrence har Mærsk Tårnet været genstand for skrevne og trykte arkitekturanmeldelser. I dette afsnit vil vi se nærmere på disse klassiske formater som bragt i dagbladet Politiken og fagbladet Arkitekten .

I sin anmeldelse i Politiken skriver arkitekturredaktør Karsten R.S. Ifversen i rosende vendinger således: 'Tårnet er både afslappet, varmt, blødt og cool. Det er en drøm af en arbejdsplads, der kan få en til at ærgre sig over, at man i sin tid ikke søgte ind på medicinstudiet' (Ifversen 2017). Byggeriet tildeles fem ud af seks mulige hjerter, og Ifversen omtaler materialevalget som værende af 'høj kvalitet', at der er tale om ' state-of-the-art laboratorier', ligesom han betoner det indlevede og subjektive, når han skriver om 'sitrende forbindelser' og en 'rar atmosfære'. Et motiv - om end ikke det eneste - for at skabe al denne herlighed finder Ifversen i universitetsverdenens kamp om at tiltrække eliteforskere. Arkitekturen bliver altså et konkurrence- og brandingparameter. Han reflekterer over bygningens skalaspring i forhold til konteksten på Nørrebro, og hvordan tårnet er med til at ændre både bydelens udtryk samt hele København. Anmeldelsen indeholder både kontekstualiseringer i forhold til funktionalitet, brandingværdi og  urbane  forhold  samt  til  arkitekturhistoriske  periodeinddelinger,  som  når Ifversen sammenligner Mærsk Tårnet med det oprindelige Panum-kompleks' strukturalisme og sammenligner tilføjelsen med en skyskraber i New York af den schweiziske tegnestue Herzog &amp; de Meuron, som nyder høj anerkendelse i  danske arkitektkredse. Ifversen peger dermed på en mulig forbindelse til en nutidig kanon. Anmeldelsen indeholder også kritiske forbehold over for bygningens fremtræden. Ét angår spejling af himlen i det lodrette atrium mod Blegdamsvej, hvor intentionen var større indkig, men konsekvensen det modsatte. Et andet angår bygningskroppens skulpturelle karakter set fra, hvad der betegnes som bygningens bagside, hvor tårnoplevelsen bliver for 'klumpet'. Der veksles mellem en beskrivende kritik af byggeriet og dets omstændigheder, perspektivering til urbane og økonomiske aspekter, dvs. en fortolkende kritik, og endvidere selve den æstetiske dom, altså en normativ kritik, der blandt andet begrundes i anmelderens indlevede oplevelse af bygningen.

Anmeldelsen i Arkitekten af  arkitekt Frans Drewniak er tilsvarende positiv. Gennem  erfaringer  fra  egen  gymnasietid  i  Viborg  Amtsgymnasium  fra  1974, tegnet af arkitekterne Friis &amp; Moltke, forholder Drewniak projektet til det eksisterende Panum-byggeris brutalisme; en relation, der bliver omdrejningspunkt for  anmeldelsen.  Dernæst  en  indgående  beskrivelse  af  de  rumlige  forhold  i bygningen  og  de  vilkår  i  konkurrenceprogram  og  kontekst,  som  har  afstedkommet  disse  forhold.  Det  sensationelle  i  byggeriet  betones,  når  Drewniak opfordrer til et besøg: 'Kør på cykel ad rampen i dette multisensoriske oplevelseslandskab og mød en rød valmuemark i tredje sals højde!' (Drewniak 2017, 85). Den æstetiske dom er mindre udtalt, end tilfældet er hos Ifversen. Dog hedder det, at '[f]lere sæt af meget smukke og gigantiske, præfabrikerede søjler bærer sammen med de pladsstøbte kerner vægten af de i alt 15 etager. En løsning, der tilfører de store rum til bevægelse og ophold en patos, som kan matche de tunge konstruktioner  i  det  gamle  Panum'  (Drewniak  2017,  80).  Dele  af  bygningen betegnes som værende 'fint løst' eller 'smukt løst', mens det på tolkende vis konkluderes, at '[a]rkitektur og landskab formår her at koble 1960'ernes industrisamfund med nutidens videnssamfund på en måde, hvor de store offentlige og private investeringer kan bidrage til både de teknologiske og de oplevelsesmæssige kvaliteter i nye undervisnings- og forskningsfaciliteter og i de sociale og taktile rum omkring dem' (Drewniak 2017, 85). Enkelte kritiske forbehold knyttes til projektet. '[D]e lyse egetræspaneler og hvide metallofter bliver for ferske og fremmede', mens 'det løse inventar ikke helt kan hamle op med de robuste rumligheder i parterreetagerne', og meget lig Ifversen angående atriet [3] ville  Drewniak have ønsket, at 'bygherren her havde haft modet til at lege legen med kobberlamellerne færdig' (Drewniak 2017, 85).

[3] Mærsk Tårnets markante atrium mod Blegdamsvej medførte kritiske bemærkninger fra anmelderne i både Politiken og Arkitekten . Et kritikpunkt, som ikke er berørt i de mange bygningspræmieringers motiverende beskrivelser.

Foto: C.F. Møller/Adam Mørk.

## Præmiering

Et besøg på nutidige arkitektvirksomheders hjemmesider afslører, at bygningspræmieringer  spiller  en  væsentlig  rolle  for  deres  branding.  Internationalt orienterede danske virksomheder som C.F. Møller Architects, Henning Larsen Architects,  Bjarke  Ingels  Group,  SLA  og  Schmidt  Hammer  Lassen  Architects har alle omtaler af præmieringer eller endda egentlige undersider med specifik information om præmieringer og nomineringer. I forbindelse med tildelingen af  World  Architecture  Festivals  pris  (WAF  Award)  for  'Higher  Education  &amp; Research - Completed Buildings Winner' til Mærsk Tårnet udtalte C.F. Møllers kommunikationschef Peter Sikker Rasmussen da også, at 'C.F. Møller vil kunne bruge  prisen  til  at  tiltrække  lignende  opgaver  til  sig  i  fremtiden'  (Fjeldberg 2017). En tilkendegivelse af præmieringernes værdi i akkvisitionsøjemed som en del af virksomhedens markedsføring.

Såvel under som efter færdiggørelsen af Mærsk Tårnet er projektet blevet nomineret til og tildelt præmier. Ifølge C.F. Møllers hjemmeside drejer det sig om følgende:

Begge anmeldelser udspilles i diskursivt,  offentligt  rum  og  bidrager  dermed på hver deres måde  til arkitektonisk diskursskabelse. I begge tilfælde veksler teksten mellem beskrivende, fortolkende og  normativ  kritik.  Trods  det  danske arkitektfags moderate omfang med udprægede interne afhængighedsforhold taler  begge  anmeldere  her  fra,  hvad  der må betragtes som frie positioner, og de er begge grundigt fagligt funderede gennem skribenternes  baggrunde  og  opmærksomme  værkbesøg.  Det  skrevne  og  det billedbårne følges ad, endskønt illustrationerne tenderer mod et forførende frem for  et  kritisk  blik.  Dermed  tilgodeses kritikteoriens  synspunkt  om  at  bruge kritikken  til  at  åbne  værkets  kvaliteter for  den  uindviede  samt  til  teoretisk  og historisk kontekstualisering.

Architecture MasterPrize - Healthcare Architecture. 2018

ICONIC AWARDS: Innovative Architecture. Selection. 2018

ISCN Sustainable Campus Excellence Award. 2018

Københavns Kommunes Bygningspræmiering. 2018

MIPIM Award - Best Healthcare Development. 2018

Politikens Ibyen-pris. Nomineret. 2018

Sustainable Campus Excellence Award, Winner 'Building and Innovative

Infrastructure'. 2018

The Chicago Athenaeum - International Architecture Award. 2018

The Plan Award - Education. Honorable Mention. 2018

Copper in Architecture. 2017

Forskønnelsen (Foreningen Hovedstadens Forskønnelse). 2017

NAF Awards. Shortlist. 2017

Scandinavian Green Roof Award. 2017

WAF Award - Higher Education &amp; Research. 2017

AfH Design Award - International Project. Highly commended. 2015

(C.F. Møller 2019)

Listen dækker præmieringer og nomineringer af meget forskellig karakter. Ikke desto mindre kan den bruges til at destillere parametre, som gør sig gældende generelt,  og  som  gør  det  muligt  at  sortere  i  listen.  Det  første  spørgsmål,  som melder sig, angår, hvem der uddeler de enkelte præmieringer og hvorfor. Som det fremgår af listen, findes der flere forskellige typer af givere: Private interesseorganisationer (fx Forskønnelsen), erhvervs- og brancheorganisationer (fx The European Copper Institute, som uddeler Copper in Architecture Awards, eller det tyske Rat für Formgebung, som uddeler Iconic Awards), fagtidsskrifter og dagblade  (fx Politiken og The  Plan  Magazine ,  som  uddeler  The  Plan  Award), messearrangører  (fx  MIPIM  og  WAF)  og  offentlige  myndigheder  (fx  Københavns Kommune).

Én  type  af  præmieringer  drejer  sig  om  den  bymæssige  sammenhæng, projektet  indgår  i [4] .  Forskønnelsen  (tidligere  Foreningen  til  Hovedstadens Forskønnelse) blev stiftet i 1885 og har til formål 'at arbejde for at bevare og øge  Hovedstadens  skønhed  samt  forbedre  dens  miljø'.  'Som  påskønnelse  af private eller offentlige initiativer kan foreningen uddele plaquetter og diplomer for  sådanne  projekter,  som  efter  bestyrelsens  skøn  har  bidraget  til  at  bevare eller forbedre byens skønhed' (Forskønnelsen 2018b). Københavns Kommune præmierer  på  tilsvarende  vis  bygninger,  'som  er  til  gavn  og  glæde  for  byens borgere', og hvor 'arkitekturen tager udgangspunkt i stedets særlige karakter og bidrager til oplevelsen af København som en by med kvalitet i bymiljøet', dvs. med vægt på funktionalitet og kontekstforståelse (Københavns Kommune 2018).

[4] Mærsk Tårnets relation til byen ligger til grund for tildelingen af adskillige bygningspræmieringer. Foto: C.F. Møller/Adam Mørk.

Det  kan  også  dreje  som  om  præmiering  for  måden,  hvorpå  bygningen  er tilvirket eller sammensat, fx ved brug af bestemte materialer som kobber (Copper in Architecture) [5] , eller ved at der indgår et grønt tag (Scandinavian Green Roof Award). I andre tilfælde er det den samlede kvalitet af byggeriet, som vurderes, fx når præmieringerne finder sted i forbindelse med messer, hvor uddelingen af præmier bliver en del af showet. I sådanne tilfælde kan det virke, som om det spektakulære i uddelingen bliver en afgørende faktor.

Inden præmieringen tildeles, må projekterne igennem en form for bedømmelse.  Alene  vejen  til  denne  bedømmelse  ser  forskellig  ud  fra  præmiering  til præmiering.  Når  Københavns  Kommune  præmierer  bygninger,  sker  det  på baggrund  af  indstillinger  udvalgt  af  Kultur-  og  Fritidsforvaltningen.  Der  har fundet en grovsortering sted, som bygningens bagmænd, fx bygherre eller arkitekt, ikke som udgangspunkt har indflydelse på. For mange andre præmieringers vedkommende, fx MIPIM, AfH Design Awards og WAF, forholder det sig anderledes. Her skal man tilmelde projektet, indsende materiale og betale et gebyr for at komme i betragtning. Gebyret varierer, men er ofte af betragtelig  størrelse,  og  med  yderligere  krav  om  deltagelse ved bekostelige konferencer, hvor præmieringerne annonceres, bliver det tydeligt, at  der  er  en  omfattende økonomi tilknyttet begivenheden. Processen betyder, at man  alene  konkurrerer  imod  projekter  fra  tegnestuer, der ligeledes indstiller egne projekter. Derudover har det betydning, hvad det er for et materiale, der vurderes. Er der tale om en præmiering i en bestemt fysisk kontekst (Forskønnelsen  og  Københavns  Kommune),  må  man antage, at dommerkomiteen besøger den fysiske bygning, men  ved  internationale  præmieringer  finder  bedømmelsen  sted  langt  fra  bygningen  med  mindre  sandsynlighed  for,  at  dommerne  har  oplevet  bygningen  ved selvsyn. I disse tilfælde er det reelle vurderingsgrundlag et indsendt grafisk-skriftligt materiale, altså repræsentationer af arkitektur.

I de fleste tilfælde er det svært at få indsigt i, hvilken proces  der  går  forud  for  bygningspræmieringen.  Hvad angår offentliggørelse af grundlaget for den kritiske vurdering skiller WAF sig dog ud. Her præsenterer arkitekterne

bag  de  nominerede  projekter  nemlig  selv  deres  arbejde  foran  en  dommerkomite, som kritiserer det nominerede forslag, hvorefter vinderen bliver udråbt. På WAF's hjemmeside ligger arkitekt og partner i C.F. Møller Architects Mads Mandrups præsentation af Mærsk Tårnet frit tilgængelig, så enhver kan se med (World Architecture  Festival  2018) [6] .  I  forlængelse  af  præsentationen  fortsætter videoen med dommerkomiteens spørgerunde: Hvad der menes med den 'dynamiske' facade, og hvordan det teknisk fungerer. Hvad Mandrup mener, når han siger, at bygningen 'giver noget tilbage', for det ser jo ud, som om den reelt optager al plads på grunden. Mads Mandrup svarer efter bedste evne. Afbrydes, når han ikke går tilstrækkeligt direkte til værks, og høster anerkendende nik, når svarene er egentligt informative. Den samlede session varer godt 25 minutter. Dommerne virker oprigtigt nysgerrige og udviser tydeligt en kritisk attitude. Det efterlader et indtryk af en velforberedt dommerkomite, som allerede har diskuteret projektet inden præsentationen på baggrund af indstillingsmaterialet.

Dommerkomiteerne i forbindelse med præmieringer kan have vidt forskellig sammensætning,  og  bedømmelsesprocessen  kan  arrangeres  på  varierende  vis. Almindeligvis består komiteerne helt eller delvist af fagfolk, men der findes også

[5] Mærsk Tårnets karakteristiske kobberfacade er baggrunden for tildelingen af Copper in Architecture Award, som tildeles af The European Copper Institute. Ligeledes har et andet delaspekt, bygningens grønne tage, resulteret i tildelingen af Scandinavian Green Roof Award.

Foto: Nikolaj Rentzmann.

[6] Partner i C.F. Møller Architects Mads Mandrup forsvarer Mærsk Tårnet foran et dommerpanel på World Architecture Festival, hvor bygningen blev præmieret i kategorien 'Higher Education &amp; Research'. Foto: © EMAP Publishing Limited.

præmieringer,  hvor  vinderen  vælges  på  basis af en bredere afstemning, fx Politikens Ibyenpris og MIPIM Awards. I sidstnævnte tilfælde tæller stemmer fra deltagerne i  MIPIMmessen 50 % og en dommerkomites stemmer de øvrige 50 %. Arkitekturteoretikeren Magnus Rönn  har fremhævet  konsensuskulturen i forbindelse med domfældelsen i nordiske arkitektkonkurrencer (Rönn 2009). Som tidligere beskrevet  blev  også  Mærsk  Tårnets  vinder udpeget enstemmigt af dommerkomiteen. En tilsvarende  konsensus  er  altså  ikke  nødven-

digvis tilfældet i forbindelse med præmieringernes kvalitetsbedømmelse, hvor et spørgsmål om popularitet kan være gældende i afstemningerne.

Et interessant aspekt ved præmieringerne, sammenlignet med konkurrencer og anmeldelser, angår argumentationen for byggeriets kvalitet. Her er det betegnende for præmieringerne, at der i mange tilfælde ikke synes at være udarbejdet motiveringer, eller at de i hvert fald ikke er offentliggjort på giverens hjemmeside (fx Iconic Awards og ISCN Sustainable Campus Excellence Award). Dermed peges  der  ikke  direkte  på  det  særligt  udmærkelsesværdige  ved  det  specifikke byggeri. I visse tilfælde kan der tales om en indirekte motivation i kraft af ekspliciterede vurderingskriterier og en beskrivelse af formålet med uddelingen, men altså ikke, på hvilken måde vinderen lever op til disse parametre. I andre tilfælde skinner  netop  formålet  med  præmieringen  igennem  i  motivationen,  som  når tildelingen af Copper in Architecture Award til Mærsk Tårnet skyldes, at bygningens 'qualities extend to exceptional detailing throughout and the innovative use of gently animated copper facades that define the building' (Hodson 2017, 4). I visse tilfælde synes der endvidere at opstå en bemærkelsesværdig enighed om fx betydningen af Mærsk Tårnet for København og byens borgere, som fremhæves på næsten enslydende vis i  motivationen  for  henholdsvis  diplomtildelingen af Forskønnelsen og præmieringen af Københavns Kommune. Forskønnelsen skriver bl.a., at '(v)ed at udforme den femtenetagers bygning som et tårn er der dels skabt et smukt vartegn for København, dels skabt en ny og offentlig tilgængelig,  grøn  campuspark,  der  inddrager  det  omkringliggende  bykvarter' (Forskønnelsen  2018a).  Københavns  Kommune  istemmer:  'Ved  at  udforme bygningen som et tårn er der skabt et nyt vartegn - ikke kun for området, men for hele byen. Den nye og offentligt tilgængelige grønne campuspark fungerer samtidig som en bypark for lokalområdet' (Københavns Kommune 2018).

## Præmiering som kritik

Synspunkterne om konsekvenserne af arkitekturkritikkens retræte fra mediebilledet er mange. I denne sammenhæng er det i særlig grad kritikkens diskursskabende rolle, vi  vil  sætte  i  fokus.  Forståelsen  af  arkitekturkritikken  som  en metode  til  at  vurdere  lødigheden  af  arkitektoniske  værker  og  derved  placere dem i - eller ekskludere dem fra - en arkitektonisk kanon. Her skal kanonidéen forstås som den mængde af arkitekturværker, som udgør de centrale referencepunkter for disciplinen. Et afgørende spørgsmål er i denne sammenhæng, hvad der træder i stedet, når arkitekturkritikken forsvinder.

Vi  har  set  på  konkurrencer,  anmeldelser  og  præmieringer  som  kritiske praksisser inden for arkitekturen med udgangspunkt i Mærsk Tårnet. Både de metakritiske  betragtninger,  konkurrencen  og  anmeldelserne  peger  på  parametre, som spiller en rolle i forhold til kritikkens værdi som sådan. Gusevich påpegede kritikken som en praksis, der udspiller sig i et offentlig rum og bidrager til en kollektiv faglig samtale, mens Lund og Skriver anførte kritikerens behov for en uafhængig position. Den offentlige konkurrence har transparente kriterier for udpegning af vinderen, nemlig i hvor høj grad projekterne svarer på oplægget i konkurrenceprogrammet. Noget tilsvarende gør sig ikke gældende for anmeldelsen,  hvor  parametrene  for  vurdering  af  genstanden  sjældent  ekspliciteres, men beror på skribentens holdninger og indskydelser i situationen. Kritikken kan variere i kvalitet, og den kan ifølge Macarthur og Stead forankres i kanon, eller være sensationspræget i en sådan grad, at den kritiske dimension udebliver, jf. Monies. Om kritikken får betydning for arkitekturens diskurs, afhænger ifølge Lange bl.a. af spørgsmål om autoritet og tillid mellem afsender og modtager.

Sammenholder vi præmieringerne med disse parametre, tegner der  sig  et broget  billede.  Nok  præsenteres  præmieringerne  i  de  sociale  mediers  offentlige  rum og på diverse hjemmesider, men i mange tilfælde ledsages de ikke af motivationer. Det står i sådanne tilfælde derfor ikke klart for en offentlighed og for  fagfæller,  præcis  hvorfor  netop  dette  projekt  er  bedre  end  andre,  hvordan det  har  gjort  sig  fortjent  til  præmieringen.  Endvidere  har  forskellige  givere forskellige formål med hver deres præmiering, hvilket kan gøre det vanskeligt at vurdere værdien af den ene præmiering sammenlignet med den anden. Her melder spørgsmålet om autoritet og tillid sig. Modtager et byggeri Københavns Kommunes  præmiering,  indskriver  det  sig  i  en  lang  række  af  byggerier,  der siden 1902 er præmierede, heriblandt flere, der siden er kanoniseret igennem fredning.  Andre  præmieringer  såsom  WAF  og  MIPIM  har  en  vis  synlighed  i fagkredse, hvilket kan bidrage til kollegial anerkendelse og have brandingværdi over for kommende bygherrer.

Den negative kritik, påpegningen af fejl og mangler, er til gengæld meget sjældent til stede i forbindelse med præmieringerne, mens de ofte fylder betragteligt i konkurrencebetænkninger og anmeldelser. Det giver et mindre nuanceret billede af de enkelte projekter, da offentligheden ikke oplyses om, hvad der trak ned i afgørelsen. En undtagelse er den særlige spørgerunde i forbindelse med tildelingen af WAF Award, som er tilgængelig for offentligheden, således også dommernes kritiske betragtninger. Her finder vi muligvis et anslag til en ny form for kritisk bidrag til den offentlige samtale i et videoformat, som passer til nutidens medielandskab.

## konklusion

Kritikken betragtes som værende i en krisetilstand, uden at andre reflekterede formater for kvalitetsvurdering af arkitekturen står parat til  at  overtage  dens rolle. Det bør vække bekymring i arkitekturdisciplinen og medføre en diskussion af  alternative udskillelsesværktøjer. Vurdering af arkitektonisk kvalitet har til alle tider været en vanskelig øvelse. En dommerbetænkning beskriver, fortolker og  sammenholder  de  enkelte  projekter  og  motiverer  for  valget  af  vinderen. Den kommenterer kvaliteten af forslagenes gode egenskaber såvel som fejl og mangler. Betænkningerne er dermed diskursive ytringer, der manifesterer aktuelle synspunkter på arkitektonisk kvalitet, og som kan fremkalde resonans i et arkitektfagligt miljø. Tilsvarende gør sig gældende i arkitekturanmeldelsen, der kan perspektivere det enkelte byggeri og påvise dybere sammenhænge.

Ud fra Mærsk Tårnet som eksempel har vi undersøgt, om bygningspræmieringerne, der fylder ganske meget i medieringen af arkitekturen, kan beskrives som en ny kritisk praksis. Svaret er ikke entydigt ja eller nej. Der findes eksempler på, at præmieringen kan bidrage positivt til den offentlige faglige samtale, som kritikken kan etablere. Ofte er det dog ikke tilfældet, da motivationen for præmiering  forbliver  usynlig  for  offentligheden.  I  mange  tilfælde  foretages dommen af fagpersoner, men spørgsmålet om uafhængighed er ligeledes i mange tilfælde uklart. Dermed må svaret på spørgsmålet om, hvorvidt præmieringerne bibringer øget forståelse for arkitekturen, dens sammenhænge og betydninger, være: sjældent. Den filmede kritik i forbindelse med uddelingen af WAF Award, hvor  arkitekten  møder  et  kritisk  og  spørgende  dommerpanel,  kunne  være  et format med potentiale for offentligt engagement og refleksion. I mange andre tilfælde er der grund til betænkelighed, hvis den omfattende mediebevågenhed ved præmieringerne automatisk bærer de vindende projekter ind i arkitekturdisciplinens  referenceramme,  altså  i  kanon.  Dertil  er  tildelingen  hverken omgivet af tilstrækkelig normativ, tolkende eller beskrivende kritisk bevidsthed om  arkitekturens  plads  i  det  byggede  miljø.  Omvendt  besidder  visse  præmieringer potentialer for videreudvikling mod en øget offentlig udveksling af kvalitetsvurdering, som kan svare på den krise, arkitekturkritikken vurderes at være i. Et potentiale for en ny kritisk praksis inden for arkitekturen.

## Abstract

Architectural critique is often considered to be in a long-term crisis. Suggested causes are theoretical changes to the role of the critic, as well as reviews being expelled from a changing media landscape. However, critique acts to separate architecture from mere building. The critical assessment is an instrument for qualitative valuation of the built, and through the critiques an architectural canon is established within architectural discourse. The question then is: What instruments take over this role of critique? In recent years,  the  attention  towards  awards  within  architecture  has  been  extensive  in  social media. Public institutions and foundations institute awards to promote specific aspects of the built, while manufacturers and interest groups establish awards with the aim of propagating specific building materials or products. But what are the conditions surrounding these ovations and what authority should they be ascribed? This article addresses these questions by comparing three types of critical practice surrounding the Mærsk Tower, a major research and teaching facility in Copenhagen completed in 2017. The building has received a significant number of awards and has been the subject of traditional reviews and a competition process. By comparing these three types of critical practice and discussing them in relation to theoretical notions on the role and potential of critique, we point to potentials and weaknesses in the award system. We conclude that awards do possess critical potentials, but that the award-granting processes need development in order to significantly contribute to a landscape of critical discursive practices.

## Litteratur

- Attoe, Wayne. 1978. Architecture and Critical Imagination. Surrey: John Wiley &amp; Sons, Ltd.
- Avermaete, Tom, Christoph Grafe, Klaske Havik, Johan Lagae, Véronique Patteeuw, Hans Teerds og Tom Vandeputte. 2010. 'Editorial - Constructing Criticism.' Oase 81: 2-10.
- Baird, George. 2004. ''Criticality' and Its Discontents.' Harvard Design Magazine 21 (efterår/ vinter): 16-21.
- C.F. Møller Architects. 2019. Mærsk Tårnet, udvidelse af Panum-komplekset . C.F. Møller Architects . Tilgået d. 18. januar 2019. https://www.cfmoller.com/p/-da/udbygning-af-panum-kompleksetkoebenhavns-universitet-i2732.html
- Drewniak, Frans. 2017. 'Ligeværdig tilføjelse.' Arkitekten 8: 76-85.
- Fjeldberg, Anders. 2017. 'Tredobbelt prisregn over Mærsk Tårnet.' Uniavisen , 24. november. Tilgået d. 18. januar 2019. https://uniavisen.dk/maersk-taarnet-kaaret-som-verdens-bedsteforskningsbyggeri/
- Forskønnelsen. 2018a. De nominerede til Foreningens Hovedstadens Forskønnelses diplomer 2017 . Tilgået d. 18. januar 2019. http://www.fhf.nu/nominerede-2017/
- Forskønnelsen. 2018b. Foreningen til Hovedstadens Forskønnelse . Tilgået d. 18. januar 2019. http:// www.fhf.nu/om-foreningen/information/

- Gusevich, Miriam. 1991. 'The Architecture of Criticism: A Question of Autonomy.' I Drawing Building Text , redigeret af Andrea Kahn, 8-24. New York: Princeton Architectural Press.
- Hays, K. Michael. 1984. 'Critical Architecture: Between Culture and Form.' Perspecta 21: 15-29.
- Henningsen, Poul. 1923. 'Kritikens Hensigt.' Gengivet i Neel Pørn. 1994. PHs arkitekturkritik , 106-109. København: Arkitektens Forlag.
- Hodson, Chris. 2017. European Copper in Architecture Awards 18 - Winner's brochure . Bruxelles: European Copper Institute.
- Ifversen, Karsten R.S. 2017. 'Tårnet ændrer København.' Politiken , 17. januar, sek. 2.
- Københavns Kommune. 2018. Om Bygningspræmiering. Tilgået d. 18. januar 2019. https://www.kk.dk/artikel/om-bygningspraemiering
- Lange, Alexandra. 2010. 'Whatever Happened to Architecture Critique?' Tilgået d. 18. januar 2019. https://designobserver.com/article.php?id=22808
- Lund, Nils-Ole. 1960. 'Om arkitekturkritik.' Arkitekten 21: 366.
- Lund, Nils-Ole. 1994. 'Arkitekturkritik og tradition.' Nordisk arkitekturforskning 2: 41-47.
- Macarthur, John og Naomi Stead. 2006. 'The Judge is Not an Operator: Historiography, Criticality and Architectural Criticism.' Oase 69: 116-39.
- Monies, Finn. 1960. 'Arkitekturkritik.' Arkitekten 21: 363.
- Rönn, Magnus. 2009. 'Judgement in Architectural Competition.' Nordic Journal of Architectural Research 21 (2-3): 52-67.
- Skriver, Poul Erik. 1965. 'Tidens dom.' Arkitektur 4: upag. (leder).
- Skriver, Poul Erik. 2000. 'Arkitekturkritik.' I At fortælle arkitektur. Et festskrift til Nils-Ole Lund , redigeret af Kim Dirckinck-Holmfeld, Erik Nygaard og Jørgen Hegner Christiansen, 162-169. København: Arkitektens Forlag.
- Sullivan, Louis H. 1947. Kindergarten Chats and Other Writings . New York: Wittenborn, Schultz.
- Thau, Carsten. 1994. 'Arkitekturens kriser og kritikkens normer - mellem socialæstetik, billedstorm og selvfordybelse. Kritikkens normer i en foranderlig verden.' Nordisk Arkitekturforskning 2: 61-68.
- Universitets- og Bygningsstyrelsen og Københavns Universitet. 2010a. Konkurrenceprogram - Projektkonkurrence om udbygning af Panum-komplekset . København: Universitets- og Bygningsstyrelsen.
- Universitets- og Bygningsstyrelsen og Københavns Universitet. 2010b. Udbygning af Panumkomplekset - Juryens betænkning. København: Universitets- og Bygningsstyrelsen.
- World Architecture Festival. 2018. Completed Building - Higher Education &amp; Research Presentation 2017 . Tilgået d. 18. januar 2019. https://www.worldarchitecturefestival.com/resources/ completed-building-higher-education-research-presentation-2017