Knut Alfsvåg: Bibelen uten filter (Efrem forlag, 2020)
Forfattere: Asger Chr. Højlund
Tidsskrift: dttk (22-03-2021)

## BIBELEN UTEN FILTER. BIBELFORSTÅELSE, KIRKE OG KJØNN KNUT ALFSVÅG EFREM FORLAG, 2020 149 SIDER

## Anmeldt af Asger Chr. Højlund

Knut Alfsvåg, som til daglig er professor i systematisk teologi ved VID Misjonshøyskolen i Stavanger og har skrevet omfattende og vanskelige bøger om, hvad Guds radikale uerkendelighed betyder for teologien  (jf.  DTTK  2019,176-180),  ønsker med denne bog at komme med en begrundelse for nej'et til ordningen med kvindelige  præster,  som  løfter  diskussionen  ud af  den  »skyttegravskrig«,  der  ellers  kendetegner den (7). I indledningen fortæller han, hvordan han i sine første år som teolog var tilhænger af ordningen, men at opmærksomheden på den helhed, spørgsmålet var en del af, efterhånden fik ham til at ændre syn. Det er denne helhed, han med denne bog vil lægge frem.

Det sker i fire trin. Først forklarer Alfsvåg,  hvad  slags  bog  Bibelen  er  (18-49). Han  begynder  med  GT.  GT  skal  læses, sådan  som  Jesus  og  apostlene  læste  GT. Det  betyder  dels  en  klar  fastholdelse  af GT med dets perspektiver på livet og Gud, dels et stærkt fokus på opfyldelsen af GT

i  Jesus.  Behandlingen  af  NT  sker  ikke mindst i form af en historisk fremstilling af  den  proces,  der  førte  til  de  nytestamentlige  skrifters  indlemmelse  i  kanon. Et  gennemgående træk i dette kapitel er Alfsvågs tale om, at Bibelen fra begyndelsen har været brugt på samme måde som litteratur bruges, dvs. som noget, der taler til  mennesker i deres konkrete liv og kaster lys ind over det. Alfsvågs bibelforståelse er temmelig langt fra, hvad man vil kalde fundamentalistisk.

Det efterfølgende kapitel (45-94) udfolder  så  det  lys,  Bibelen  kaster  over nogle  af  de  grundlæggende  spørgsmål, vi mennesker stiller: »hvordan en forstår verdens opphav, verdens beskaffenhet og mennesket stilling i verden« (45). Alfsvåg kalder det selv en »liten troslære« (146). Vi får dermed en forsmag på, hvordan en dogmatisk  fremstilling  på  basis  af  en  så radikal betoning af Guds uerkendelighed som Alfsvågs kommer til at se ud i praksis. På trods af den begrænsede plads når han i  sin  stramme og tankeklare fremstilling at  forholde  sig  til  mange  spørgsmål.  Udfoldelsen er på den ene side kendetegnet af en stærk betoning af Guds hinsidighed (de dogmatiske lærepunkter om guddommelige egenskaber som uendelighed, ulegemlighed, evighed osv. får her et liv, man normalt ikke møder i dogmatikker). På den anden side er den kendetegnet af en lige så stærk betoning af Guds kommunikation igennem sit skaberværk (»Verden er materialisert gudstale«, 59). At vi ikke kan slutte os til Gud ud fra det skabte, betyder ikke, at Gud er fraværende i det, og at dette nærvær ikke får mennesket til at spørge efter ham. En anden ting, der kendetegner kapitlet, er en stærk betoning af Guds udvælgelse eller nåde som basis for menneskets forhold til ham (talen om en grundlæggende  valgfrihed  hos  mennesket ses som udtryk for menneskets syndighed, dets tab af paradisisk tillid). Den afhængighed  af  Gud,  dette  giver,  både som  skabte  og  som  benådede  syndere, fører til en stærk betoning af alle menneskers lighed.

Det  næste  skridt  i  den  fremadskridende argumentation består så i at konkretisere dette i forhold til køn og samliv (85-114).  For  selv  om  Bibelen  lægger  op til en radikal lighed i forhold til Gud, taler den også om en forskellighed, hvor vi »tar ansvar for hverandre på måter som er styrt af vår gudgitte identitet« (85). Noget af det bærende i vores gudgivne identitet er den kønsmæssige diversitet, med hver deres opgaver og ansvar. Det er den slags »stabile trekk i vår livsverden« (86), Gud bruger i sin kommunikation med os. Med naturvidenskabernes målbare og entydi- ge tilgang til verden og den deraf følgende forståelse af verden som noget, vi kan gribe ind i, lukker vi for denne kommunikation og dermed for sansen for Guds reelle forbindelse  med  det  skabte.  At  Bibelen lægger så meget vægt på køn og samliv, er et udtryk for betoningen af sammenhængen mellem Gud og livet.

Og  endelig  når  Alfsvåg  frem  til  det, som  hele  tiden  har  været  målet,  nemlig at  fremlægge  argumenter  for  sit  nej  til ordningen med kvindelige præster (115139). Det overraskende korte kapitel, bogens formål taget i betragtning, er båret af to argumentionsrækker. For det første en  stærk  betoning  af  kvindens  fremtrædende  betydning  i  kirken:  »Fordi  det  er kvinner  som  (er)  tettest  knyttet  til  livet og dets tilblivelse i sin alminnelighet, er det  også  kvinner  som  er  tettest  knyttet til  livets  fornyelse  gjennem Jesu liv, død og  oppstandelse«  (120).  Alfsvågs  omfattende  udfoldelse  af  dette,  og  revselse  af den måde, dette har været negligeret på i  kirkens  historie,  virker  på  ingen  måde som »lip service«. Den anden argumentationsrække går så ud på at vise, at Jesus trods  denne  »Umwertung  aller  Werte« udvælger  mænd  til  den  særlige  aposteltjeneste.  Selv  om  »kvinnene  i  Jesu  følge var  betydelig  mer  utholdende  og  trofaste« (125) end deres mandlige kollegaer, får  de  efter  opstandelsen  til  opgave  at kalde  mændene  tilbage  til  deres  særlige tjeneste.  En  af  begrundelserne,  Alfsvåg anfører for, at det skulle være mænd, er, at der til denne tjeneste også var knyttet en domsforkyndelse (126). Selv om apostlenes særlige tjeneste ophørte med deres død, skulle den del af deres tjeneste, som handlede  om  »å  skape  og  opprettholde disippelfellesskap  gjennem  dåp  og  nattverd  (…)  videreføres  i  en  konkret,  personlig form« (127). Ifølge Alfsvåg er den diversitet,  dette  giver  først  og  fremmest i  gudstjenesten, en vigtig fastholdelse af den struktur, hvorigennem Gud kommunikerer med os på skabelsens plan.

I  et  kort,  afsluttende  kapitel  (»Å  leve med splittelse«, 140-144) peger Alfsvåg på, hvordan spørgsmålet om køn og dermed  også  om  kvindelige  præster  er spørgsmål, der i dag skaber lige så dybtgående splittelser, som forståelsen af Kristus, frelsen og af kirken tidligere har skabt  i  kirkens  historie.  Og  han  appellerer til, at man overvinder denne splittelse på  samme  måde,  som  man  har  gjort  el- ler søgt at gøre med de andre spørgsmål, nemlig ved at man sætter sig sammen og taler om det. Vel at mærke i et forum, hvor der også er kvinder til stede! Det er denne samtale, hele bogen er ment som et oplæg til.

Selv  om  jeg  kan  have  min  tvivl  om, hvorvidt  bogen  fungerer  som  en  samlet argumentation  -  for  mig  forsvandt  det overordnede fokus i hvert fald i de mange, ofte spændende detailspørgsmål - er der meget at hente i bogen. Særlig har bogens minidogmatik været spændende læsning, selv om jeg ikke nødvendigvis deler dens greb. Og kapitlet om kvindelige præster er virkelig værd at læse. Godt, hvis det også kunne være afsæt  for  en  samtale  blandt os.