Svend Andersen: Løgstrup & Luther (Klim, 2017)
Forfattere: Kurt Christensen
Tidsskrift: dttk (11-06-2019)

## LØGSTRUP &amp; LUTHER SVEND ANDERSEN KLIM, 2017 160 SIDER

## Anmeldt af Kurt Christensen

Professor Svend Andersen (SA) har forfattet  en  bog  om Løgstrup &amp; Luther .  Og  det har han givetvis gode forudsætninger for. SA har i udgangspunktet haft nær tilknytning til K.E. Løgstrup og sad eksempelvis med  i  den  komite,  som  efter  K.E.  Løgstrups død i 1981 redigerede de efterladte manuskript-udkast og blandt andet udgav de resterende bind af Løgstrups planlagte Metafysik-serie i fire bind. Og gennem de sidste mange år har SA viet Luthers teologi stor opmærksomhed. SA har dermed baggrund for en kritisk  læsning  af  såvel Løgstrups Luther-reception som af Luther selv, og så vidt jeg kan vurdere, præsenteres vi i den foreliggende bog for en troværdig tolkning af såvel Løgstrup som Luther.

Det  er  Løgstrups  tænkning  og  forfatterskab,  som  er  udgangspunktet.  SA  har tidligere  i  sin  beskrivelse  af  Løgstrups teologi givet udtryk for, at Løgstrup efter hans opfattelse i høj grad har ladet sig påvirke af Luthers teologiske tænkning. Det møder  vi  for  eksempel  i  etik-lærebogen Som dig selv og  i  præsentationen  af  Løgstrups tænkning i Løgstrup . Men nu er han så  gået  anderledes grundigt til værks og har viet en hel bog til projektet: at dokumentere  i  hvor  høj  grad  Løgstrup  er  påvirket af Luther og hvor selvstændigt Løgstrup  samtidig  har  forholdt  sig  til  denne arv. Det projekt er efter mit skøn i høj grad lykkedes. Jeg har i alle tilfælde ladet mig overbevise.

I  forhold  til  tidligere  fremstillinger af  forholdet  mellem  Løgstrup  og  Luther - også SA's egne - har han i den aktuelle bog  i  udstrakt  grad  inddraget  Løgstrups efterladte  papirer,  som  nu  foreligger  i digitaliseret form. SA's tese er, »at arbejdet med Luthers skrifter har haft en afgørende  indflydelse  på  Løgstrups  udformning af sin egen teologiske tænkning« (s. 12). Løgstrup betragtede ganske vist ikke sig  selv  som  Lutherforsker,  og  hans  beskæftigelse med Luther havde som mål at nå frem til en erkendelse af, hvad der for os i dag er den rette holdning (s. 12). Men Løgstrups  kendskab  til  Lutherforskningen var ikke desto mindre efter SA's skøn større end normalt antaget (s. 14).

Det  er  som  sagt  Løgstrups  tænkning og  forfatterskab,  som  er  udgangspunktet,  hvilket  betyder,  at  det  er  temaer  og synspunkter hos Løgstrup, som mere eller mindre bestemmer dispositionen. Men med dette udgangspunkt er SA's fremstilling  ikke  desto  mindre  struktureret  på den måde, at han, hvad de enkelte temaer angår, først giver sin egen tolkning af de relevante Lutherskrifter - mere eller mindre  knyttet  til  Løgstrups  referater  af  de pågældende skrifter - inden han refererer og citerer Løgstrups anvendelse af dem (s. 15). Ad den vej opnås tre gevinster:

1. Vi får et indblik i hovedindholdet af en  række  væsentlige  Luther-skrifter  såsom Om den  trælbundne  vilje (s.  20-23), Om verdslig øvrighed (s.  31-36), Om købmandshandel og åger (s. 106) samt skrifter om ægteskab med mere.
2.  Vi  bliver  præsenteret  for  centrale elementer  af  Løgstrups  tænkning  såsom hans sondring mellem det universelle og det  specifikke  i  kristendommen  (s.  17), hans tale om interdependens (s. 36), om magt (s. 39), hans afvisning af en specifik kristelig etik (s. 55f.) og meget mere.

Her  og  der  i  fremstillingen  møder  vi også  andre  tænkere,  som  Løgstrup  har ladet  sig  påvirke  af:  Heidegger  (s.  27), Franz Lau (s. 50), Ruben Josefson (s. 50), Knud Münster (s. 124-125), Gustaf Wingren (s. 143) og ikke mindst Kierkegaard, hvor især forholdet mellem Luther og Kierkegaard optager Løgstrup (s.141-148).

SA forklarer i den forbindelse tilblivelsen af Løgstrups opfattelse af den etiske fordring med, at Løgstrup groft sagt placerer  Kierkegaards  uendelige  fordring  i Luthers kalds-relationer (s. 147). Og i forbindelse med sin kritik af Kierkegaard gør Løgstrup også implicit en for hans tænkning  helt  afgørende  skelnen  gældende, nemlig  mellem  menneskelivets  iboende skabte  godhed  -  og  det  selviske  menneskes  onde  nedbrydelse  af  godheden  (s. 148).

3. Vi får en klar fornemmelse af, i hvor høj grad Løgstrups filosofiske og teologiske  tænkning  -  inklusiv  ændringerne  i denne tænkning - er knyttet til arbejdet med  Luthers  skrifter.  Ifølge  SA  nøjedes Løgstrup nemlig ikke med at gengive Luthers tanker, men arbejdede sig på grundlag af en kritisk læsning af Luther frem til sin egen opfattelse (s. 64). Man kan efter mit  skøn  i  SA's  bog  finde  mindst  tre  forskellige måder skildret, hvorpå Løgstrup forholder sig til Luthers teologi:

- a)  Eksempler  på,  at  Løgstrup  tænkning umiddelbart er påvirket af Luther-læsningen:
2. -Løgstrups skelnen mellem det universelle  og  det  specifikt  kristelige  i  kristendommen er ifølge SA inspireret af Løgstrups Luther-læsning (s. 17).
3. -SA  påviser  gang  på  gang,  i  hvor  høj grad Løgstrups etik og hele teologi direkte og indirekte afspejler en luthersk ordningsteologi (s. 36-48 m.fl.).
4. -Løgstrups markante opfattelse af næstekærlighedsbuddet som en fordring, der  gælder  kristne  såvel  som  ikkekristne,  er  tæt  forbundet  med  hans læsning og tolkning af Luthers overve-

- jelser over de skabte ordninger og den naturlige lov (s. 62).
- -For  Luther  er  forholdet  mellem  den kærlighed, der i evangeliet er fordret og  skænket,  ifølge  Løgstrup  et  brudt forhold.  Det  brydes  af  meget  forskelligt,  eksempelvis  af  det  pågældende menneskes  embede  og  stand  (og  af den samfundsstruktur, som de hviler i) (s. 69).
- -Løgstrup  er  opmærksom  på  dobbeltheden i det verdslige. Det verdslige er for Luther både »ondt og djævelsk« og Guds skabte verden. Magten, som Gud har givet i embedet, har han givet for straffens  skyld.  At  magten  er  betroet af  Gud,  adskiller  ifølge  Løgstrup  Luthers forståelse af det politiske fra andre opfattelser - eksempelvis Grotius' og Machiavellis (s. 70). Til forskel fra Machiavellis opfattelse fremhæver Luther, at der til øvrighedens magt er knyttet  en  pligt  til  at  håndhæve  retten (s. 71). Men den egentlige mening med øvrighedens magt er tjenesten for næsten. Det er denne tjeneste, der gør øvrighedens embede til en Guds ordning. Med denne udtryksmåde afspejler Løgstrup Luthers centrale skelnen mellem det politiske herredømme som institution  og  den  til  enhver  tid  siddende hersker som person (s. 71).
- -Efter SA's opfattelse er Løgstrup enig i  hovedsagen  i  Luthers  to-regimentelære, nemlig at de to regimenter skal holdes  ude  fra  hinanden.  Problemet er blot, at de lutherske teologer i Tyskland ikke blot har holdt fast i hovedsagen, men også i den fortidige klædedragt  (s.  101).  Tilsyneladende  mener
- Løgstrup, at den grundtvigske skelnen mellem kirke og skole udgør en nyformulering af sondringen mellem åndeligt og verdsligt (s. 102).
- -Ifølge  Løgstrup  er  det  et  afgørende træk  ved  Luthers  teologi,  at  tro  og tvang er modsætninger, fordi tro forudsætter  frihed  (s.  132)  -  og  dette udgør et tungvejende anliggende hos Løgstrup selv.
- -Løgstrup  betragter  sin  egen  »skabelsesfilosofi«  som  en  parallel  til  den almene gudsforståelse  i  Luthers  nadverlære, som den kommer til udtryk i skriftet Om  Kristi  nadver,  bekendelse (s. 135).
- -Løgstrup bruger Luthers tale om Guds allestedsnærværelse til at belyse »tanken om Gud som magten til at være til i alt, hvad der er til« (s. 136).
- b) Eksempler på afvigelser fra eller kritik
- af Luther:
- -Ifølge  Løgstrup  kan  vi  ikke  følge  Luther i hans udmøntning af sondringen mellem de to regimenter. Det gælder hans sondring mellem sjæl-legeme eller  indre-ydre. Heller ikke stændersamfundets  indelukkethed  passer  til vor tid (s. 102). Andre steder gør han også  opmærksom  på,  at  revolution  i dag  ikke  som  for  reformatorerne  er truende kaos og undergang, og at der både er revolutioner begrundet i tanken om folkets suverænitet og revolutioner begrundet i en ideologisk udformet utopisk drøm (s.103f.).
- -Den  måske  vigtigste  ændring  i  Løgstrups etik i forhold til Luther er ifølge SA knyttet til begrebet om loven. Hvor

- der for Luther er én lov - ganske vist med forskellig brug - skelner Løgstrup mellem den radikale fordring om uselvisk omsorg og de konkrete, foranderlige sociale normer (s. 63).
- -Ifølge  Luther  (og  Josefson)  kan  mennesket  uden  troen  kun  adlyde  den naturlige lov på en egenkærlig måde. Men  Løgstrup  spørger  (og  repræsenterer  dermed  et  grundtvigsk  anliggende), om ikke-kristne ikke kan lyde loven  for  dens  borgerlige  retfærdigheds skyld og ikke kun for den private retfærdigheds  skyld?  (s.  58).  Og  det mener  Løgstrup  tydeligvis  er  tilfældet. Og ifølge Løgstrup indebærer sekulariseringen, at der kan leves et meningsfuldt  liv  uden  kristendom.  Den kristnes  opgave  er  ikke  at  fordømme den ikke-kristnes liv som helt igennem selvretfærdigt (s. 59). Med Luthers terminologi er det muligt for ikke-kristne at efterleve lovens  hensigt, hvilket Løgstrup  finder  manifesteret  på  børneopdragelsens og den politiske ledelses område. At mennesker kan handle på en sådan måde, at begge parters liv lykkes, skyldes en godhed i det givne menneskeliv (s. 60f.).
- -Det er ifølge SA et centralt punkt i Luthers  skelnen  mellem  de  to  regimenter, at Luther skelner mellem to former for  næstekærlighed: den, de kristne i Guds rige viser, og som indebærer at lide uret, og den, der ytrer sig i den rette udøvelse af det verdslige regimente. Spørgsmålet er nu, hvad der ligger til grund  for  den  sidste.  Og  her  afviger Løgstrups  forståelse  fra  Luthers.  Hos Luther  kommer  den  kærlighed,  som
- udspringer af troen, både til udtryk i det at lide uret og i varetagelsen af de verdslige  kald  og  embeder.  Hos  Løgstrup  varetages  de  verdslige  kald  om embeder  imidlertid  af  den  naturlige kærlighed, det vil sige efterlevelsen af den naturlige lov (s. 74).
- -Men da den naturlige  lov  er  identisk med  den  Guds  lov,  som  mennesket møder i ordningerne, er det klart,  at Løgstrup  må  sige:  »Indholdet  af  lex natura  er  kærlighedsbuddet«  (Franz Lau).  Men  hvis  kærlighedsbuddet  på en  gang  er  kristendommens  etik  og indholdet af den naturlige lov, må konsekvensen lyde: »Den kristne bærer sig i  det  ydre  ad  som  ethvert  Menneske. Kærlighedsbuddet er heller ikke noget specifikt  kristeligt,  men  er  indholdet af  lex  naturae«  (Ruben  Josefson)  (s. 55f.).
- -Luther er derimod ikke i tvivl om, at der gives en kristelig etik, som blandt andet viser sig i villigheden til at lide uret (s. 127). Til det svarer Løgstrup, at der kun findes ét kærlighedsbud, og det omfatter kravet om villighed til at lide uret. Så i den forstand findes der ikke en særlig kristelig etik. Alligevel nægter han ikke, at der er forskel mellem kristne og ikke-kristne. Den ligger nemlig i, at de kristne adlyder buddet frivilligt, også hvor det indebærer villighed til at lide uret (s. 128).
- -Løgstrup  går i Den  etiske  fordring ind  på  Luthers  ændrede  syn  på  kætteri  som  et  eksempel  på  »de  sociale normers foranderlighed«, som den kommer til udtryk i sekulariseringen. Med udgangspunkt i Løgstrups hånd-

- skrevne  papirer  vurderer  SA,  at  den ændrede stillingtagen  til  kætteri  nok er den af Luthers opfattelser, som Løgstrup  klarest  tager  afstand  fra.  Løgstrup mener, at det, som leder Luther på  afveje,  er  hans  forestilling  om,  at det er øvrighedens opgave at tage sig af Guds ære. Dette skyldes den grundlæggende  forestilling  i  Luthers  samtid,  at  religion  og  samfundsstruktur hører sammen (s. 77 -79). Men det må jo så forudsætte, at staten er religiøst funderet, in casu en kristen stat. Men det betyder, at Luther og de øvrige reformatorer  kommer  til  at  modsige  et kernepunkt  i  den  protestantiske  opfattelse af forholdet mellem tro og politik  (s.  80).  Hvis  man skulle nå frem til  tanken  om  religionsfrihed,  måtte man efter Løgstrups opfattelse opgive den centrale forestilling om, at det er øvrighedens opgave at beskytte Guds ære  (s.  81).  Når  Løgstrup  så  stærkt forsvarer  sekulariseringen  -  den  »religiøst  irrelevante  stat«  -  skyldes  det netop, at kun på sekulariseringens betingelser  kan  tanken  om  evangeliets frihed få råderum (s. 82).
- -Selvom  Luther  i  skriftet  om  øvrigheden  i  to  tilfælde  åbner  for  passiv modstand, er Luthers overordnede synspunkt  på  det  problem,  man  kan kalde  modstandsret,  at  undersåtters modstand  og  oprør  mod  den  verdslige  øvrighed  er  aldeles  forkastelig (s.  82).  Løgstrup  er  i  den  forbindelse opmærksom på, at man på Luthers tid ikke kendte til den moderne tredeling mellem den lovgivende, udøvende og dømmende  magt.  Et  angreb  på  fyr-
- stens udøvende magt var således samtidig et angreb på hans lovgivende og dømmende magt. Og det er en af forudsætningerne  for,  at  Luther  vendte sig  så  voldsomt  imod  oprøret  (s.  85). Luther  giver  imidlertid  enkeltpersoner  ret  til  i  givet  fald  at  optræde  på øvrighedens vegne i bekæmpelsen af oprør.  Hvilket  giver  Løgstrup  anledning til at overveje, om ikke rollerne i helt ekstreme tilfælde kan byttes om, sådan  at  det  er  enkeltpersoner,  der repræsenterer  øvrigheden  og  retten, mens magthaverne repræsenterer rettens  ophævelse.  Det  mener  Løgstrup var tilfældet under naziregimet i Tyskland  fra  1933-45  (s.  87-88).  Hvornår et regime så har udartet sig i en sådan grad,  at  et  oprør  er  berettiget,  kan imidlertid ifølge Løgstrup ikke afgøres gennem en mekanisk anvendelse af et princip,  men  alene  gennem  et  skøn. Men  tilsyneladende  har  Luther  ikke givet  skønnet  den  rette  plads  i  den slags  spørgsmål,  men  brugte  i  stedet det udvortes kriterium, at oprør mod magthaverne  altid  er  uret.  Heri  har Luther ifølge Løgstrup uret (s. 89).
- -I Den etiske fordring påpeger Løgstrup, at Luthers forståelse af forholdet mellem seksualitetens ubetvingelighed og synd lider af, at Luther mangler en afgørende skelnen, nemlig mellem seksualiteten og den skikkelse eller form, som den enkelte giver den (s. 123). For Luther er der kun ægteskabet til at påvirke seksualiteten, ikke for at forme den  i  Løgstrups  betydning,  men  kun for at holde den nogenlunde i tømme (124).

- c) Eksempler på at ændringer i Løgstrups tænkning  er  fremkommet  i  forbindelse med arbejdet med Luther-tekster:
2. -I nogle udsagn vedrørende loven fastholder Løgstrup både Luthers tankegang  og  sprogbrug  -  Guds  lov, embede,  ordning.  Men  læser  vi  frem i  Løgstrups  forfatterskab,  kan  vi  se, hvordan Guds 'materielle' lov bliver til den etiske fordring. Nu er den særlige lutherske,  ordningsteologiske  sprogbrug forsvundet. Men grundtanken er den samme, nemlig at den grundlæggende fordring, der møder mennesket i  dets  konkrete  forhold  til  andre,  er buddet  om  næstekærlighed  (s.  4849).  Under  besættelsestiden  omtaler Løgstrup imidlertid den lutherske kalds-  og  ordningsetiks  lov  som  livslove. Loven er blevet til livslove, i flertal.  Ifølge Løgstrup er der love for de forskellige  relationer,  vi  er  placeret  i til hinanden (s. 52). Af senere skrifter fremgår  det,  at  Luthers  ordnings-lov hos  Løgstrup  ikke  længere  er  omformuleret til en række livslove, men til det ene absolutte bud om uselvisk varetagelse. Løgstrup er dermed kun et enkelt skridt fra den radikale fordring (s. 122).
3. -SA mener, at mens Løgstrup i Den etiske Fordring ny-formulerer Luthers kaldsetik,  forfægter  han  i  Norm  og spontanitet en luthersk socialetik med fokus på økonomien. Og der kommer en række nye aspekter til i Løgstrups argumentation (s.  112),  blandt  andet idealdannelsen (s. 113), og han gør sig i øvrigt til talsmand for en socialistisk
4. økonomisk samfundsmodel snarere end en kapitalistisk (s. 114). Løgstrup fastholder  også  den  lutherske  tanke, at  økonomien må have et agtværdigt formål,  hvis  dens  usympatiske  sider skal  kunne  accepteres.  Men  Luthers forståelse af den »kristelige købmand« er forsvundet hos Løgstrup (s. 115).
5. -Også  den  markante  ændring  i  Løgstrups  forfatterskab,  som  finder  sted omkring  1970,  og  som  er  knyttet  til forståelsen  af  skabelsestanken,  kan ifølge SA knyttes til Løgstrups Lutherlæsning. Hvor skabelsestanken for Løgstrup tidligere handler om menneskelivets  skabthed,  betyder  den  i  det sene forfatterskab altings eller universets skabthed. Den forudsatte skabelsesforståelse går fra at være antropologisk til at være kosmologisk. At Guds fordring  er  i  tilværelsen  mennesker imellem, er en grundtanke i Den etiske fordring , men nu tilføjer Løgstrup den tanke, at Gud er universets herre. Og i Skabelse og tilintetgørelse præsenterer  Løgstrup  sin  udvidede  opfattelse af forkyndelsens forudsætninger i tilknytning  til  Luther  og  under  overskriften »tro og ontologi«. Han hævder her,  at  troen  forudsætter  en  religiøs ontologi i form af tanken om, at Gud er altings skaber (s. 133 -134).
6. -SA  gør  med  rette  opmærksom  på,  at den  forskydning  i  Løgstrups  kristendomsforståelse,  som  svarer  til  hans metafysiske  forståelse  af  skabelsestanken,  kommer  til  udtryk  i  ganske drastiske formuleringer: »i kristentroen er Gud en anden i sin iværksættelse af  sit  rige,  forjættet  af  Jesus  af  Naza-

reth, end han er i sit skaberværk«. Men han  påpeger  også,  at  Løgstrup  for  at beskrive forholdet mellem skabelsens og  gudsrigets  Gud  griber  til  Luthers vokabular: Med et opus proprium gør Gud sit hidtidige værk til et opus alienum (s. 140).

Som det er fremgået, har jeg ikke mange kritiske  bemærkninger  til  SA's  bog.  Men lad mig alligevel afslutningsvis antyde et par stykker:

Selvom  jeg  er  klar  over,  at  det,  som Løgstrup  betegner  som  det  specifikt  kristelige, altså at mennesker i Jesus Kristus kan  møde  Guds  tilgivelse  (s.  17),  ikke fylder  meget  i  Løgstrups  forfatterskab, kan jeg ikke skjule en undren over, at det specifikt  kristelige  kan  beskrives  på  tre sider  (ud  af  en  samlet  tekst  på  omkring

140 sider). SA's fagfelt er ganske vist etik og religionsfilosofi, og det er derfor naturligt,  at  han  især  har  øje  for  disse  aspekter  hos  Løgstrup  og  Luther.  Men  kunne et  andet  blik  på  Løgstrups  forfatterskab have  påvist  større  elementer  af  luthersk indflydelse på den specifikt kristelige del af Løgstrups forfatterskab, eksempelvis i hans prædikener?

Og sammenligner man den minimale betydning,  som  det  det  specifikt  kristelige ifølge SA's beskrivelse har i Løgstrups tænkning, med den overvældende betydning, det har i Luthers teologi, kunne man vel  godt  stille  spørgsmål  til  SA's  konklusion,  at  vi  i  Løgstrup  møder  en  luthersk tænker (s. 149). Den Luther, som vi præsenteres for via SA's Løgstrup-læsning, må i  alle  tilfælde  kunne  karakteriseres  som temmelig amputeret.