Imperialisme som fin-de-siècle modernisme
Forfattere: Preben Kaarsholm
Tidsskrift: kok (1985-11-29)

Preben Kaarsholm

## Imperialisme som fin-desikcle modernisme

Engelsk 'new  journalism' i 1890erne

Snarere end przcise periode- og stilbetegnelser er begreberne modernitet og modernisme rammekategorier, som forsager at begribe den tvetydige atmosfzre af sammenstyrtning  og opbrud, der i gentagne  ryk optrzder i kulturhistorien. Man kan diskutere periodiseringen og den geografiske forskydning  af  rykkene,  men  det  er  nzppe  urimeligt  i europzisk sammenhzng at tale om oplevelser af på én  gang sammenbrudt og accelereret  historie i begyndelsen, midten  og slutningen af det  19. århundrede, i  1920erne og igen efter 2. verdenskrig.'  Det  er hensigten i det falgende at se på England  i slutningen  af  1890erne som en kultursammenhzng, der oplever sig selv som både udlevet og i  gennembrud til  noget  nyt. Nzrmere bestemt drejer det sig om  at undersage,  hvordan  det  moderne  manifesterer  sig i  en  szrlig type journalistik,  hvordan denne 'new journalism'  hznger  sammen med det,  man  i  perioden  tilsvarende  kaldte  'den  ny  imperialisme', og endelig hvordan  udviklingen  i  den  moderne  massekultur, journalistikken, forholder sig til udsondringen af en elitzr kunstnerisk modernisme i samtiden.

Der sker noget af et skred i engelsk journalistik  og pressehistorie, da Alfred Harmsworth i 1896 lancerer The Daily Mail som masseoplagsavis.  Forbillederne,  som  udgiveren  havde studeret systematisk, var  de  amerikanske  og  franske  succes-blade The  Herald og Le  petit journal. Ligesom forbillederne  havde Daily  Mail nyhederne  og  ikke kommentarerne i centrum; artiklerne var kortfattede; de blev redigeret og przsenteret effektivt, og deres indbyrdes  prioritering fremgik klart  af  lay-out  og  overskrift-typer.  Der  var  flere  billeder,  store features om sport og for kvinder, og man skrev direkte til  lzseren. 'Human interest' var en vigtig ingrediens i både nyheds- og featurestof, interview'er prominente, og der satsedes på kampagne-journalistik.

Ligesom sine forbilleder havde Daily Mail også et moderne forhold til  politik.  Man  definerede  nyheder  mere  bredt  end  far,  blandede politik  med  'societyl-indslag, udenrigsnyheder  med  rejsestof og be-'

strzbte sig generelt på personliggarelse. Den politik man stattede var ikke parti-politik, men en bred hajrerettet nationalisme, hvori 'den ny imperialisme' spillede en betydelig rolle. Konservatisme, liberalisme og socialisme blev udstillet for lzserne som grundlzggende gammeldags og forkastet til fordel for et noget uklart imperialistisk  program til samling af nationen. Man henvendte sig ikke til en bestemt klasse af lzesere, men til et massepublikum og til den enkelte.2

At Daily Mails og den ny journalistiks  gennemslag var forbundet med  imperialismens  ideologiske succes fremgår  klart  af den  måde bladets salgstal 'springer'  på, i takt med de mest spektakulzre imperialistiske  begivenheder  i perioden:  Dronning Victorias diamant-jubilzum  i  1897, Kitcheners  Sudan-kampagne i  1898 og  Boerkrigen 1899-1902. For at vise sammenhzngen på et mere kvalitativt niveau, nemlig forsåvidt angår det skrevnes stil, indhold og ideologiske strukturering, vil  jeg gennemgå det, der til disse lejligheder blev skrevet af bladets  ubestridte stjerne-reporter, G.W. Steevens, som samtidig er

én  af hovedfigurerne  i  1890ernes 'new  journalism'.

Steevens' reportage fra diamant-jubilzet er karakteristisk for den ny journalistik  ved  at  integrere  tre  forskellige  elementer:  For  det farste en haj grad af objektivitet forsåvidt angår den detaljerede fastholdelse af sted, personer og begivenheder. For det andet en lige så haj grad af subjektivitet, der fremkommer ved, at reporteren formidler sine egne umiddelbare indtryk og de falelser det sete vzkker i ham -ofte gennem brug af en farste-person  flertals-form,  som indbyder lzseren til at tage del i oplevelsen. Men for det tredje også en kraftig allegorisering, som skyder sig ind mellem reporteren  og det oplevede som  en  hinde:  En  filtrerende  instans,  der godt  nok  beskytter  den skrivende mod at blive opslugt af en truende meningslashed i omverdenen, men også holder ham ude fra den.3

Et godt eksempel er Steevens' skildring  afjubilzums-optoget, hvor han lzgger ud med at skildre og kollektivisere synspunktet: »Vi har set,  hvad  intet  aje har  set  magen  til  siden verdens  skabelse.  Man [We]  ved  knap, om  man skal le eller grzde.  Men hvor må vi  vzre stolte,  ja,  stolte på en dag som idag!« (I,  190)  Han przsenterer herpå synspunktets najagtige ftrsiske placring -uden for St. Paul's Cathedral »lukket inde i et lille sammentamret bur oppe mellem sajlerne og vzggena (I, 19  1) .4 Herfra ser han det ceremonielle skuespil udfolde sig -et overvzldende syn, som han beskriver direkte og impressionistisk: »Radt og guld, himmelblåt og guld, violet og guld, smaragdgrmt og guld,  hvidt  og guld -hele  tiden  et  changerende  virvar  af farver, som syntes at stråle og glimte og have lys i sig, og hele tiden blzndende guld. Det var tilstrzkkeligtq (I, 195). Her lzgger det alle- goriske s l ~ r sig ind  mellem betragteren  og det sete -den store 'mening' med det hele -mens tropperne fra de forskellige kolonier marcherer  forbi:  »Imellem  vognene  red  og  marcherede  de  mznd,  der vogter bygningen, og som bzerer den britiske fred og den britiske lov ud  til jordens  vildeste steder ... Dér  kom de, flere og flere, nye typer og nye riger  med f å meters mellemrum, et antropologisk  museum -det britiske  imperiums levende gazettec (I, 193-4). I Steevens' fremstilling forvandles således oplevelsens blzndende umiddelbarhed til en  åbenbaring af universets  hierarkiske  orden,  en  åbenbaring, der indbefatter ham selv og de ~vrige tilskuere: »Og hver én  af os -du og jeg og ham dér  i skjortezrmerne på hj~rnet -er en fungerende del af den verdens-formende kraft. Hvor man dog f ~ l e r sig lille, når man står ansigt til ansigt med den vzldige helhed, og hvor er det alligevel stort at vzre del af den!« (I, 194)

»Queen  Victoria  Outside  St  Paul's  Cathedral, Jubilee, 1897«, maleri  a f  John Charlton  i  den  engelske kongefamilie  besiddelse.  Billedet  er  dels  interessant  ved  i  sin  stive,  netop  victorianske, representation at kontrastere med Steeuem'  ffi1misk'-moderne  reportage  fia diamantjubileum-processionen. Samtidig  kan man flå billedet se, hvor Steevens rapporterer  fra,  det synspunkt hvis wjagtige placering  og  beskrivelse er så vigtig

for  ham -udenfor St Paul's  Cathedra1 »lukket inde i et lille samment0mret bur mellem sejlerne og mggen.« På billedet  her er synspunktet derimod helt abstrakt.  (Fra Jan  Morris: The Spectacle of Empire. Style, Tffect and the Pax Britannica,  N. Y. 1982).

Året efter, i  1898, blev  George Steevens sendt til  Sudan sammen med mangfoldige andre avis-korrespondenter5  for at dzkke Kitcheners fremrykning mod Khartoum og imperiets lznge ventede hzvn for mordet på general Gordon. På vejen ud tilbragte Steevens nogen tid  i Egypten,  hvor  han som så mange andre beundrede  Lord Cromers civiliserende gerning og beskrev sine indtryk i en artikelserie i Daily MaiL6 Reportagerne fra Egypten er igen karakteriseret ved  en blanding  af  impressionisme  og  allegori,  hvor  allegoriseringen  nu fremstår som systematisk racisme. På P. &amp; O.-båden på vej til Orienten skriver han om de indiske s ~ m z n d : »Disse laskarer giver anledning til endnu en lille przdiken om, hvad det betyder at vzre engelsk ... de afrunder billedet af imperie-byggerne og imperie-rigets store vej. De er en  prave  på rå-materialet.  Selve deres  hzslighed  og dumhed  er pointen. Det er netop, fordi der findes folk som disse i verden, at der findes et britisk imperie-rige. Vzsner som disse skal der herskes over. Og derfor hersker vi over dem, til deres og vort eget bedste« (IV, 1723)

Allerede  på dette tidspunkt var  der noget  veletableret  over  livet som krigs-korrespondent,  sådan som Steevens oplevede det i Sudan. Kitchener  og  hzren  erkendte fuldt  ud,  hvilken vigtig  rolle  pressen spillede for at skaffe folkelig og politisk opbakning, og korrespondenterne blev behandlet  yderst  im~dekommende af det militzre apparat.'  London-aviserne betalte store summer, dels for at tilvejebringe telegrafiske og andre tekniske forudsztninger for en hurtig nyhedsbefordring,  dels for at gure livet udholdeligt  for korrespondenterne i felten. Frank Scudamore fra Daily News, som Steevens sammen med tegneren  fra The  Graphic, Will  Maud, delte kvarter  med,  havde  en tung og kompliceret is-maskine med sig til Sudan, så han og kolleger- ne kunne få koldt pilsner-al  under og efter slagene, og derudover en starre udrustning af whisky,  dåsemad, kameler, heste,  tjenere, rideknzgte og kamel-passere.8 Selv fortzller Steevens, hvordan han udover tobak og konserves fra Fortnum and Mason skaffede sig personel:  »Jeg kebte  to  heste  og  to  neger-drenge -den  ene  til  at passe hestene,  den  anden  til  at passe  mig.  En  af dem  kabte jeg  gennem Cook, ligesom man kaber en tog-billet; ... a (III, 32-3).

Steevens' reportager fra Sudan, kulminerende i hans beskrivelse af slaget ved 0mdurmanYg var det starste scoop, Daily Mai1 endnu havde oplevet og bragte oplagstallet op på nzsten en million. De udgjorde også  Steevens' starste  personlige  succes -udgivet  i  bogform  med titlen  With  Kitchener t o   Khartum  blev de trykt op igen og igen og også p.g.a.  deres opbyggelige karakter  udgivet  i szrlige skoleudgaver  så sent som i  1920erne. Reportagerne  selv er omhyggeligt afbalanceret mellem  skildringer af  eksotiske folkeslag og  scenerier, vignetter  fra hverdagslivet i lejren, virkningsfulde beretninger om krigshandlinger og beskrivelser af Kitchener og hans hzr, »Sudan-maskinen«. Det er karakteristisk,  at reportagerne  understreger  deres egen realisme,  at deres indhold er det korrespondenten selv så og oplevede: »Alt dette er kun rygter; nu tilbage til det vi så ...a (III, 275). Således kommer korrespondent-figuren selv i forgrunden,  både som lzserens reprzsentant og garant  for oplysningernes  og oplevelsens autenticitet og som litterzr type -en  intellektuel  betragter-helt,  der har  sin  egen mening i allegorien,  sin  egen  plads  i den store 'chain of  being' fra overmenneskelig general til dyrisk kamel-passer.

Kampskildringerne fra Sudan-felttoget harer til de mest avancerede eksempler på Steevens' impressionisme. Kampscenerne er i szrlig grad bemzrkelsesvzrdige p.g.a. deres dads-fascination"  og deres szlsomme sammensmeltning af ekstrem realisme og frapperende uvirkelighed.  Ifalge de tal  Steevens selv opgiver, udgjorde tabstallene ved Omdurman 11  .O00 drzbte og 16.000 sårede på den sudanesiske side, 47  drzbte og 340 på den engelsklegyptiske side, og efter slaget blev Kitchener anklaget for at have tilladt eller endda beordret sine mznd til  at drzbe sårede fjender. Alligevel får lzseren fra  Steevens  mest indtryk  af  et  glimrende  show.  »»Dervisherne  var  helt  przgtige ... , « skriver han (III,  282) og videre: »Der var tznders gnidsel og vrzl og mållast raseri -halvt teatralske, halvt brutale sager at tale om, når éns  blod er kelet af, men alligevel noget at frydes over, for det viser, at kampdjxvelen alligevel ikke er blevet civiliseret helt ud  af briterne« (III, 274).

Et  typisk  eksempel på  Steevens' kampreportage  er den  falgende skildring af slagmarken, som igen sammenkobler realisme, impressionisme og allegori:

&gt;&gt;Trzd så an, og tilbage  til arkenen derude. Og medmindre du er  fadt  sådan, at du  elsker  rzdsler,  så se  dig  ikke  for  meget omkring. Sorte pinde-ben, der krummer sig op mod rad-grimasserede sorte ansigter, zsler uden hoveder og ben eller forvandlet til sigter af granatkardzskerne,  kameler med halsen vredet om på puklerne, der allerede  rådner i pytter  af blod  og galdegult vand, hoveder uden ansigter, og ansigter uden noget nedenunder, arme og ben som spindelvzv, og sort hud, der er ristet til flzskesvzr på ulmende palmeblade -lad vzr' at se på det. Her kommer  sirdaryens [den  engelske  averstkommanderende i Egypten, her: Kitchener] hvide stjerne og halvmåne; her kommer sirdaryen,  som skabte dette slag, dette glat sammenfajede, velsmurte, letlabende,  urvzrks-perfekte  mestervzrk  af et slag. Ikke  en  eneste  skavank, ikke  en  eneste  opbremsning,  ikke  en eneste rystelse; og ikke så meget som en plet på den skinnende succes. Endnu engang: Hurra! Hurra! Hurra!« (III, 15  1)

I samtiden kaldte man Steevens' stil for »filmisk«," og denne betegnelse synes på én gang at henvise til realisme  og uvirkelighed.  Der kan vzre meget simple og direkte forklaringer  på dette paradoksale indtryk,  bl.a.  det  szrlige  arkenlandskab, der  beskrives.  Den  unge Winston Chruchil, som skrev for Morning Post under felttoget og ligesom  Steevens forsagte  at  skildre  majagtig hvad  der skete for  mig: Hvad jeg  så, og hvad jeg  falte«  (My Early Lqe, s. 204), skriver om landskabet ved  Omdurman, hvor  slaget fandt sted, at »på den ene side var alt synligt med det blotte aje,« på den anden side gav lyset og luftspejlingerne  alting et surrealistisk  skzr:

»Set fra de klipper, der her og der flankerede den store flod lå hele sceneriet  afdzkket i mindste detalje, mzrkeligt forvredet, uskarpt  og  indlagt  med  fantom-vandhuller  af  luftspejlingen. Det håndgribelige og konkrete fremstod i de mest skarpt-mejslede former for så at oplases i en flimren af uvirkelighed og indbildning. Lange striber af glimtende vand, hvor vi vidste, der kun var arken, trak sig hen over de marcherende troppers knz eller  taljer.  Artilleriets  batterier  eller  lange  kavaleri-kolonner dukkede frem på det hårde okker-farvede sand fra en verden, der  var  overtrukket  med  en  hinde  af  ujzvn  krystal  [a  filmy world of uneven crystal] og indtog deres stillinger midt mellem rad-sorte klipper med violette skygger« (My Early Life, s.  186).

En anden ligetil forklaring kan måske findes i det ekstreme tempo og den koncentration,  der przger oplevelsen under et slag. I The River War sammenligner Winston Churchill sine indtryk som deltager i et lansenér-regiments angreb  med  en  film:  »Hele  sceneriet  flimrede nnjagtig som en film, og derudover husker jeg ingen lyde. Begivenhederne syntes at udspille  sig i absolut stilhed.«''

midler tid  skal man ikke glemme, hvad det er for en type oplevelser, ord  som  'film'  og  'filmisk' refererer  til i slutningen af  1890erne. Der  er  bevaret  enkelte filmoptagelser  fra  Sudan-felttoget, og  én  af Steevens'  korrespondent-kolleger, Frederic Villiers, fors~gte at filme kamphandlingerne,  indtil  hans  »biograf-kamera«  brad  sammen.I3 Diamantjubilzets festivitas i 1897 og også begivenheder under Boerkrigen  1899-1902 blev i udstrakt grad optaget på film og resultaterne vist  som korte  dokumentar-inslag  i music-hallog varieté-forestillinger.I4 Filmene blev przsenteret side om side med falske dokumentarfilm, der var optaget på Hampstead Heath og i lignende ueksotiske omgivelser, hvor skuespillere demonstrerede fjendens lumpenhed og briternes  heroisme.  En tredje type filmindslag i programmet var en art  sketch  eller tableau  vivant med  halv-allegoriske  skikkelser  som 'John  Bull', 'Britannia', 'Tommy  Atkins' og 'Kruger, den  skzndige boer'.15 På dette tidspunkt  henviser 'realisme' i forhold til film altså snarere til de enkelte indstillingers  imitation af virkeligheden end til filmens samlede virkelighedsgengivelse, som udgjorde en paradoksal blanding af realitetsafspejling  og uvirkelighed.

Også i Steevens' Sudan-artikler fremkommer en stor del af uvirkeligheden ved indfajelsen af allegoriske elementer. De allegoriske hovedfigurer er Kitchener og heren. Steevens skriver  om  Kitchener:  »Man kan ikke forestille sig sirdar'en  anderledes end én,  der ser den rette ting og gar den. Hans przcision er overmenneskeligt ufejlbarlig, han er mere maskine end menneske. Man f~ler, han burde patenteres og udstilles som pragtstykke på verdensudstillingen i Paris: Det britiske imperium,  anmeldt  stk.  nr.  1, hors  concours, Sudan-maskinen«  (III, 46). Og om hzren: »Hele England og hele Egypten og blomsten  af de sorte lande  hinsides,  Birmingham  og West  Highlands,  halvvejs regenererede barn af jordens  tidligste civilisation, grinende vilde fra Ækvatorias fjerneste sumpegne, muskler og maskineri, herremand og bisse,  Balliol og  almueskolen,  sirdar'ens hjerne  og  kamelens  ryg -altsammen sammensvejset til en helhed: Den frygtelige krigsmaskine gik fremad til kamp« (III, 142).

Racismen hos Steevens drejer sig her ikke blot om hvidt overherredamme og foragt for ikke-europziske folkeslag. Den  er et organisk hierarkisk  system, hvor hver af racerne står for bestemte egenskaber og  fravzret  af  andre,  og  hvor  'civilisation'  og 'barbari'  gensidigt komplementerer hinanden: 'Civilisationen' lzgger organisation  ned over 'barbarernes'  energi, mens 'barbarismen' giver ny livskraft til en 'civilisation', der har vzret ved  at degenerere,  at blive  'overciViliseeffeivitet og på imperialismen som en syntese, der opsummerer verdenshistori- ret'. Kitcheners hzr er et symbol på det britiske imperiums en og forsoner den dualisme, der har spaltet den.

Det tankemanster, der ligger bag Steevens' allegorisering, przsenteres  mere direkte i  to  artikler,  han  skrev til Blackwood's  Magasine i januar  1898  og februar 1899, 'The New Humanitarianism' og 'From the New Gibbon.'  Sammenlignet  med begejstringen og optimismen i reportagerne fra diamant-jubilzet og Sudan-felttoget er tonen i artiklerne overraskende pessimistisk. De omhandler begge den samtidige britiske  civilisation  og  anskuer  den  på  kras  fin-de-sikcle facon  som udlevet  og  przget  af  overhåndtagende  »kommercialisering«,  dekadence  og  degeneration.  I  'The New  Humanitarianism'  fremstilles »overciviliseri~gen« som Englands forbandelse.  I sin tilgang til barneopdragelse, socialforsikring og behandlingen af de kriminelle og de »livsuegnede«  er  den  britiske  civilisation  i  stigende  omfang  blevet »bladsaden« og har mistet kontakten til de traditionelle egenskaber, der lå  bag  det  storladne  i  den  engelske historie.  Steevens  skriver: »Den  nuvzrende  udvikling  i  England  synes ... at  gå  i  den  gale retning, og hvis vi ikke passer på, vil den fixe os lige lukt til national fortabelse ... En klogere civilisation ville ikke ukritisk bekymre sig om at holde  hvad  som  helst  i  live,  men  om  kvaliteten  af  det  liv  man bevarer. En klogere form for humanitzr holdning ville gare det lettere for lavere kvaliteter af livet at da. Det lyder brutalt,  men hvorfor ikke? Vi har i al for haj grad ladet brutaliteten  d0 ud« (I, 13).

'From the New Gibbon' przsenterer sig som et kapitel af en kranike  om det britiske  imperiums  sidste dage og omhandler »dekadencensc, »degenerationens« og »forfaldets og forrådnelsens skjulte årsager« (I,  23-4). Imperie-riget trues ikke så meget af ydre fjender som af dets indre fysiske og kulturelle forfald. På den ene side aflases den traditionelle  engelske bondebefolknings sundhed af den sygelighed, der przger  indbyggerne i  moderne  industri-byer,  således  at imperieregeringen  med hensyn til forsvar bliver mere og mere afhzngig af »dens barbariske undersåtters krigeriske dyder« (I, 28). På den anden side er »kommercialiseringen« blevet så fremherskende,  at den truer selve civilisationens grundlag og korrumperer imperie-byggerne.I6 På denne måde kommer Steevens på baggrund af en vag romantisk anti-kapitalisme frem til at hzvde den påtrzngende nadvendighed af en tilbagevenden til den 'eficiency'  og organisme-karakter, der przgede tidligere stadier af den historiske udvikling. At damme efter hans  artikler  i Daily  Mail udgar  »Sudan-maskinen«,  Kitcheners hzrs autoritzre og hierarkiske  organisationsform,et  forbilledligt eksempel på en sådan arkaisk-effektiv social organisme.

I september 1899 blev Steevens af Daily Mail sendt til Cape Town, hvorfra han skulle dzkke den politiske krise, der farte til Boerkrigens udbrud. Efter krigsudbruddet skrev Steevens reportager om udviklingen på Natal-fronten og blev sammen med Sir George White og hans tropper indesluttet i belejringen af Ladysmith, hvor han dade af tyfus i  januar  1900."

Steevens' reportager fra krigen i Sydafrika er bemzrkelsesvzrdigt afdzmpede og sobre sammenlignet med hans tidligere arbejde. Dette har tilsyneladende to årsager. For det farste var krigen i sig selv en langt  mindre  'flot' og  ekstatisk  affzre,  end  krigen  i  Sudan  havde vzret. Det gjaldt iszr begyndelsen af krigen -månederne forud for Steevens' dad -hvor briterne led ydmygende nederlag og fik tropper fanget  i  belejringer  i  Ladysmith,  Kimberley  og  Mafeking.  For  det andet forvirrede de temaer, krigen drejede sig om, polerne i det allegoriske filter, hvorigennem Steevens var vant til at nzrme sig verden. Denne gang var fjenden ikke en horde farvede ~przgtige barbarer«, men  en konservativ  hvid  bondekultur, som  på mange måder vakte sympati hos Steevens i kraft af at tage sig ud som et organisk, effektivt indbegrebet af den romantisk anti-kapitalistiske og sundt samfund -utopi, han havde skildret i sine essays.

Det modernes repr~sentanter i felten.  Engelske krigskorrespondenter  forsamlet  til redaktionsm~~de på  Bloemfontein-avisen The Friend  of  the Free  State i  marts 1900. Bagest jia  venstre H. A.  Gwynne,  Bennet Burleigh og Perceual Landon. Forrest  Julian  Ralph og Rudyard Kipling. (Fra  Jan  Morris: The Spectacle of Empire:  Style, Effect and the Pax Britannica, N. E: 1982, s. 188)

Med  allegorien  slået  skzv  blev  Steevens' artikler  fra  Sydafrika mere  objektive,  mere  rendyrket  impressionistiske,  umiddelbare  og beskrivelse  af  et  bombardement  i

afdzmpede  som  i  den  f~lgende Ladysmith:

nF0rst kom en granat farende som en gal fra den ene side med et skrig og et brag. Et bjerg af jord, og en haglstorm af sten på b~lgeblikstage.  Huse krympede sig under st~det. Mznd flygtede fra det som forrykte. En hund  kom  farende og hylede -og under  hylet  kom, fra den anden side, den  nzste granat. Hele vejen ned ad den brede, lige gade var der ikke en vogn, ikke en hvid  mand  at  se.  Kun  en  flok  [a  herd  ofl  niggere,  der k r ~ b sammen  bag  et  vakkelvornt  stakit  på  et  hjmne ... Igen  det tilintetg~rende brag, og ikke ti meter vzk. Et tag gabede og et hus sprang op i tusind stykker. En af de sorte slingrede omkuld, så fik frygten ham på benene igen og sendte ham afsted i fuldt firspring.  Med  hovederne  nede  og hznderne oppe om arerne flintrede  de  ned  ad  gaden,  og  fra  den  anden  side  kom  den uforsonlige og uimodståelige nzste fejende. Man kravler  ud  af s t ~ v e t og stanken af melinit, véd ikke  hvor man er, knap nok om man er ramt -det eneste man ved er, at den nzste er på vej i susende fart. Ingen ~ j n e til at se den, ingen lemmer til at undslippe, ingen vold der beskytter, ingen hzr der kan hzvne. Man sprzller i et  jerngreb.  Ingen anden udvej end at  holde ud« (From Capetown to Ladysmith, SS.  13  1-3).

Til sammenfatning kan man sige, at de sene  1890eres 'new journalism' var przget på én  gang af en h ~ j grad af objektivitet og przcision og en h ~ j grad af subjektivitet og gjorde  journalisten  til en stedfortrzder for lzseren, gennem hvis indtryk begivenheder og oplevelser blev formidlet og fik en betydning, der gav mening for, men også manipulerede med et storby-massepublikum.  Journalistens  indtryk blev gengivet i et slagkraftigt  sprog, der var så kort, przcist og umiddelbart som muligt og ofte betjente sig af elliptiske konstruktioner. Journalisten selv kom til at fremstå som'hovedperson i sine  skriverier og blev til en ny social heltetype, der i kraft af sin profe$sionalisme og 'eficiency', sin forening af ånd og handling,  sit mod  og sin maskulinitet inkarnerede et helt kompleks af samtidens karakter-idealer.'* Samtidig med at vzre selvkredsende indeholdt 1890ernes 'new  journalism' et stzrkt element af konservativ moralsk og politisk propaganda, som den £eks. kommer til udtryk i George Steevens' imperialisme.lg På kompliceret vis var den ny journalistik både formet af og hjalp selv med til at påvirke udviklingen i samtidig litteratur og frembyder herigennem  et  interessant  eksempel på  samspillet  mellem  'fin'-  og 'trivialy-kulturelle  former. Det er på den ene side klart, at 'new  journalism'  sådan  som  den  reprzsenteredes  af  skribenter  som Julian Ralph,  Edgar  WallaceZ0  og  i  szrdeleshed  George  Steevens  var  og erklærede sig som vzrende inspireret  af Rudyard  Kiplings  skrifter såvel i  stil  som  i  indhold.  I  mange  tilfzlde  forekommer  Steevens' artikler at vzre 'praktiske'  eksemplicificeringer af  pointer og temaer, der  udvikles  i  Kiplings  forfatter~kab.~' Det  g ~ l d e r Eeks.  Steevens' fascination af dciden og af krigen som regenererende kraft -reportagerne fra  slagene ved  Atbara  og  Omdurman  fremstår nzsten  som omformuleringer af slutscenen i The Light that Failed (1890), hvor den blinde Dick Heldars liv »barmhjertigt krones af en hjzlpsom kugle gennem hovedet.« Det gzlder tilsvarende hans opfattelse af, hvordan 'civilisation'  og 'barbari' komplementerer  hinanden  og  giver  den samlede helhed nyt liv i opbygningen af Kitcheners brutale krigsmaskineri, der er meget tzt på Kiplings 'organismey-tznkning,  som den £eks. kommer  til  udtryk  i novellerne fra  Boerkrigen eller i Kim,  og Kiplings forestilling om imperiet som en 'modgift'  mod  den moderne by-civilisations dekadence. Dette idékompleks blev formidlet til  Steevens  gennem  W.E.  Henley  og  dennes  'anti-dekadente' kreds,  som Steevens tilh~rte, og som varmt beundrede Kipling.22

På den anden side er 'finy-kulturelle vzrker som Kiplings skrifter og Joseph  Conrads noveller og romaner påviseligt påvirket af 'trivial'-kulturelle former som journalistik.  Nogle af de mest revolutionerende og 'modernistiske'  egenskaber  ved teksterne kan endda hzvdes at hidr~re herfra. Kipling begyndte sin skribent-karriere som journalist i Indien, og hans prosas grundtrzk blev formet på den baggrund, både hvad  angår dens stil og dens realisme, den umiddelbarhed og 'brutalitet',  der ofte przger hans beskrivelse af scenerier og begivenheder.  Endvidere  forstod  Kipling  at  optrzde  både  som  elitens  og folkets digter -hans stemmefuring og idiom (der af samtidige kritikere blev betegnet som ~bcillesproge) forholdt sig tzt til noget, der i det mindste poserede som cockney eller andre varianter af underklassesprog (som f.eks. i Barrack-Room Ballads eller music-hall  sange som »The Absent-Minded  Beggar~). Igennem  hele sin karriere  vedblev Kipling med at henvende sig til et massepublikum gennem aviserne, samtidig med at han udgav sine bciger for en anden klasse af lzsere. På den måde kunne han med stor virtuositet udnytte og blande de muligheder, der lå i hhv. 'finyog 'trivialy-kultur  og var samtidig med til at knzsztte og fastlåse skismaet og den dobbelte optik mellem på den  ene  side  en  elitzr  modernisme  og  på  den anden  en  moderne medieformidlet  massekultur.

Hvad  angår Conrad, var  indflydelsen fra  samtidens journalistik dels indirekte og formidlet gennem litterzre forbilleder som Stephen Crane, dels mere direkte som det fremgår af nogle af de mest virkningsfulde skrift-passager  i Heart o f Darkness  (hvis indledende afsnit farste gang blev offentliggjort i det samme nr. af Blackwood's  Magazine (februar 1899), som indeholdt Steevens' 'From the New Gibbon') og Nostromo.  »Jeg  har  sgu'  aldrig  set  noget  så  uvirkeligt  i  mit  liv,« udbryder Marlow i Heart o f Darknes~,~~ og netop denne oplevelse af hysterisk  intensiveret sansning og perception  og en dybereliggende fornemmelse af uvirkelighed og fremmedgarelse er karakteristisk for centrale  dele  af Conrads forfatterskab og u d g ~ r en  vzsentlig del  af hans 'modernisme'.  Et godt eksempel er den scene i Heart o f Darkness, hvor en fransk kanonbåd ligger ud for Vestafrikas kyst og meningslast bombarderer junglen:  »D&amp;, midt i jordens,  himlens og vandets tomme umådelighed, lå hun og beskad et kontinent. Knald, sagde det -fra én  af de  seks-tommers  kanoner,  en  lille flamme  fór  ud  og  forsvandt, lidt hvid rag kom til syne og blev vzk, et lillebitte projektil hylede spagfzrdigt -og der skete ingenting. Der kunne ingenting ske. Der var noget forrykt ved det der foregik, noget bedravelig klovneagtigt ved  synet; ... « (Heart o f Darkness, SS.  61-2). Et andet eksempel er skildringen af Decoud i Nostromo -en parisisk journalist  og i hajeste grad et bymenneske -der sejler gennem natten, hvor virkeligheden forekommer at 'stivne' og blive fjern:

D. .. den kolossale stilhed uden lys eller lyd forekom Decoud  at påvirke hans sanser som en kraftig rusgift. Han vidste ind imellem ikke engang, om han sov eller var vågen. Som en mand, der er  slumret  hen,  hartehan intet,  så intet. Selv den  hånd  han holdt op for ansigtet eksisterede ikke for hans ujne ... Det ville have lignet daden, hvis ikke hans tanker havde overlevet ... Han havde den underligste fornemmelse af, at hans sjzl netop var vendt  tilbage  til  kroppen  fra  det  altomsluttende  marke,  hvor landet, havet,  himlen, bjergene  og klipperne var,  som de ikke var til.«

Det  er  denne  oplevelse af  »universet  som  en  serie  af  uforståelige billeder,« der senere får Decoud  til  at begå selvmord.24  Alt  i alt er Conrads forfatterskab fuldt af skildringer  af, hvordan virkeligheden bliver  uvirkelig, hvordan den  'stivner'  til  tableauyery der peger på en allegorisk mening, som personerne er udelukket fra, eller som i hvert fald fremstår så fastfrosset og 'ekstern',  at den udgar en udelukkelseshinde mellem betragteren og det sete. Dette 'modernistiske' trzek ved Conrads noveller og romaner virker  direkte påvirket af egenskaber ved det sene 19. århundredes 'new  journalism'.

Dele af den imperialistiske ideologi i England i 1890erne przsenterer  sig som konservativ modernisme.  Den  er del af en  kulturel  offensiv mod en anden alternativ og mere kritisk form for modernisme, nemlig dekadencen og re~teticismen.~~ Imperialismen fremstår som en 'tredje vej', som  politisk  og  kulturelt  program  for  en  samfundsforandring,  der graver bag om den forkvakling og prostitution kapitalismen har bragt med sig til 'oprindelige',  hierarkisk-energiske  kelleskabsformer. Samtidig  er det et program,  der på  én gang er elitlert i  sin  struktur og argumentation og massekulturelt, forsåvidt som det er henvendt til og i vid  udstrzkning  accepteres  af  lavere  middel-  og  underklasse  som social integrationsideologi.26

Både stilistisk og indholdsmzessigt er der szre overlapninger mellem den dekadente og den anti-dekadente modernisme, ja, Kipling er vel f.eks. en lige så stor dekadent, som han er anti-dekadent. Men den imperialistiske fin-de-siécle modernisme  er speciel ved på én  gang at udvikle en radikal afstand mellem elite- og massekultur og samtidig leve på et ekstremt  tzt samspil  mellem  de  to  kulturelle lag.  'New journalism',  som bidrog vzsentligt til den nye 'gule'  presses  eksplosionsagtige gennembrud i  1890erne, var baseret på den seneste udvikling i en elitzr skriftkultur. Omvendt slog  journalistikken tilbage i en blanding af hudlast nzrvzr og ulykkelig fremmedhed, som bliver et konstituerende  trzk i  det nye  århundredes, modernitetens,  moder-

denne i form af en ny 'immediacy', brathed og samtidig distance -nisme.

## Noter

1. Til  diskussion af periodiseringen, se Perry Anderson: »Modernity and  Revolution«, Lej2 Review,  nr.  144,  1984 og Fredric Jamesons  artikel i dette nr. afKultur C ? Klasse.
2. Ne w
2. Om oplesningen af traditionelle kulturelle sammenhamgsmernstre i arbejderklassen og den 1890erne,  se  Gareth  Stedman Jones:  »Working-Class Culture and Working-Class Politics in London,  1870-1900; Notes on the Remaking of the Social Histov, nr. 7, 1974, SS.  460-508 Om den social-imperialistiSocial-Imperial Thought
4. lavere  middelklasse  i  London  i Working Class«,  Journal  o f ske offensiv, se Bernard Semmel: Imperialism and Social Refonn. English 1895-1914, London 1960.

3. Sml.  Walter  Benjamin:  »Paris -the  Capital  of  the  Nineteenth  Centurya  (1935), IN: Charles Baudelaire:  A  Lyric  Poet  in  the  Era  of High  Capitalism, London  1973, s.  170: D . . . det blik, som allegorikeren kaster på byen ... er  det fremmedgjorte menneskes blik.« Om imperialistisk allegori og ceremoniel som beskyttelsesfilter hos  John  Buchan, se Norman Etherington: ~Imperialism in Literature: The Case ofJohn  Buchana, The Societies of  Southern Afnca in the  19th and 20th Centuries, bd.  11, Collected Seminar Papers nr.  27, Institute of Commonwealth Studies, London  1981, SS.  1-14.

## 4.Se  illustration.

5. Heriblandt  Frederic  Villiers,  Frank  Rhodes,  Hubert  Howard,  Bennet  Burleigh,  Frank Scudamore, Will Maud og Winston Churchill. Steevens-citaterne  er fra The Works of George Wanz'ngton Steevenr. Memorial  Edition, 7 bind, Edinburgh  og London  1900-1902, bortset fra citaterne fra Boerkrigs-artiklerne,  som er hentet fra From Capetown to Ladysmith, Edinburgh og London,  1900.
6. Artiklerne fra Egypten er samlet i Egypt  in 1B98, bind  IV af den samlede udgave.
7. Ikke  mindst  af Kitchener, der var  vokset  op i et hjem,  hvor  aviser betnd  noget  ganske særligt: Hans far brugte aviser som sengetnj. Se herom Philip Magnus: Kitchener. Portrait  of an Imperialist, London  1958, s. 6.
8. Frank Scudamore: A  Sheaf of Memories, London  1925, SS.  284-8.
9. »The  Big  Battle.  First  Ful1  Report  by  Mr.  G.W.  Steevens«, Daily  Mail, 10  September 1898. Slaget fandt sted d. 2. september.
10. Sml. fnrste kapitel,  »The Dance of Deatha,  af G. Lynch: Zmpressionr of a War Correspondent, London  1903, SS.  1-14.
11. Se Eeks. en nekrolog, der citeres i V. Blackburn: »The Last Chapter«, The Collected Works of George Warn'ngton Steevenr, IV,  158.
12. W.S.  Churchill: The  River  War. An  Historical  Account  of the  Reconquest  of the  Sudan, London 1899, bd.  II, s.  142. Sml.  George Lynch's  beskrivelse af slaget ved  Elandslaagte  som en Wagner-opera -»Hvor  tingene  dog  får udtryk  i  musikken! Jeg  husker  hnjdepunktet  af slaget  ved  Elandslaagte,  hvor  de forskellige lydes niveau  og sammenblanding simpelthen var fantastisk, fra  de klagende  projektilers  skingre diskant  til granaternes trompetagtige tuden, når de kom flyvende krumt over os for at lande med et paukeslag og eksplodere med et  bækken-brag;  hele  krigens  orkester  spillede,  og man  havde  på fornemmelsen,  at alle nikkede genkendende til melodien -»Valkyrieridtet«; ... &lt;&lt; (Zmpressionr  of a  War Correspondent, s. 233). Denne forestilling ha? en naje parallel i et nyere modernitets-mareridt, Francis Ford Coppolas Apocalypse  Now (1979), der baserer sig dels på Conrads Heart  of Darkness, dels på en senere form for 'new  journalism',  Michael  Herrs Dispatches, New York  1977.
13. »Sudan -Fa11  of  Omdurman  and  Khartoum«,  National  Film  Archive  (NFA)  962.4 »1898«. Om Frederic Villiers, se Lionel James: High Pressure (1929), citeret i HJ.  Field: Toward  a  Programme  of Imperial  Life.  The British  Empire  at  the  Turn of the  Century, Westport, Conn., 1982, s.  172.
14. Nogle af disse dokumentar-film er bevaret i samlingerne i National Film Archive og Imperial War  Museum i London.  Sml. M.D. Blanch:  »Nation, Empire, and the Birmingham Working Class  1899-1914«, Ph. D.-afhandling,  Birmingham  1975, kap.  15, og af samme forfatter,  ~British Society and  the  Wara,  IN:  P.  Warwick  (udg.): The  South  Afican  War. The Anglo-Boer  War 1899-1902, London 1980, SS.  210-38, hvor der findes en bredere beskrivelse af film fra Boerkrigstiden.
15. Se Eeks.  ~Kruger the  Conqueror~, IWM 1081 PMA, »A  Prize  Fight between John  Bul1 and President Kruger*, NFA 968  ~1899-1902s eller »John Bull's  Hearth~,  NFA 18009A(a).  Sml. også en film, der viser et levende tableau, der var en del af underholdningen på Earl's Court-udstillingen »Greater Britaina i 1899: »Savage South Africa -Attack and Repulse«, NFA 941:061.4:942.13.

16. Sml. I, 25.
17. Krigen i Sydafrika var en endnu sterrre mediebegivenhed end Sudan-felttoget havde vzret. Daily  Mai1 havde  adskillige  journalister  i  felten.  Harmsworth,  som  havde  trykt  »The Absent-Minded Beggar« d. 3  1  .lo.-1899 med utrolig succes, tilberd Kipling (der  var på vej til Sydafrika i  januar  1900) £10.000 for at skrive om krigen, men fik afslag. Se C. Carrington: Rudyard Kipling. His Li$ and  Work (1955), Harmondsworth  1970, s. 363, og Field, op.cit., s. 177.  I  stedet  måtte  redakterren  tage  til  takke  med  Kipling-epigoner  som Julian  Ralph, Edgar Wallace og Richard Harding Davis, foruden Steevens. Andre betydningsfulde journalister i Sydafrika op til og under krigen var J.A.  Hobson (Manchester Guardian), Winston Churchill (Morning Post), H.A.  Gwynne (Reuter's), Leo Amery og Percwal Landon (Times), Bennet Burleigh (Daily Telegraph), Harry Pearse (Daily  News), H.W Nevinson (Daily Chronicle) og free-lance're  som George Lynch og Arthur Conan Doyle. Kipling kom også til at fungere som journalist  under  Boerkrigen -for Bloemfontein-avisen The Friend, der  blev overtaget og omfunktioneret  til propaganda-blad  af Lord Roberts efter erobringen i marts 1900. Se herom J.  Ralph: War's Brighter Side;  the Story of the Friend Newspaper, London 1901. Sml. Carrington, op.cit., SS.  367-72 og A. Wilson: The Strange Ride ofRudyard Kipling. His Life and  Works, London  1977, s. 214. Om belejringen af Ladysmith, se Thomas Pakenham: The Boer  War, London 1979, s. 265K  Om belejringssituationen  som sindbillede, se Brian Gardner: Mafeking. A  Victorian Legend, London  1966.
18. Se Field, op.cit., kap. 4 og 5.
19. Herved adskiller den sig fra den 'new  journalism', der blev populzr i U.S.A. i 1960erne og 7Oerne,  reprzsenteret  ved  skribenter  som  Norman  Mailer,  Hunter  S.  Thompson,  Tom Wolfe og Michael Herr,  hvor  den  selvkredsende,  idiosynkratiske  impressionisme  snarere kommer til at tjene anarkistiske og kritiske formål.
20.  J. Ralph: Towards Pretoria:  A  Record  of the  War  between Briton  and  Boer (London  1900), J. Ralph: At Pretoria:  The Capture o f  the Boer  Capitals (London 190  l),  J.  Ralph: The Making of a Journalist (New York  1903), E. Wallace: Unofjcial Dispatches (London [1901]), E. Wallace: Peopb. A  Short Autobiography (London [1926]), M. Lane: Edgar  Wallace.  The Biography  of a Phenomenon (London 1939).
21. »Hvad  Kipling gjorde for fiktionen,  gjorde  Steevens for kendsgerningerne,« hedder  det i den samme nekrolog, som kaldte hans stil »filmisk«. Se IV, 157.
22. Se Henleys  »Memoir« om  Steevens,  I, i-xxvii. Hvad  Henleys  egen produktion  angår, se Eeks. For  England's  Sake.  Verses and  Songs  in  Time of War, London  1900. Sml. Field, op.cit., kap. 4 og 5, Wilson, op.cit., kap. 3 og R. Kipling: Something of Myself (l937), London  1977, SS.  64-5.
23. J.  Conrad: Heart  of Darkness (1899), London  1946, s. 76.
24. J. Conrad: Nostromo (1904), Harmondsworth  1963, s. 220 og s. 409.
25. Om dette og det fnlgende, se min artikel ~Kipling, Imperialism and the Crisis of Victorian Masculinitya, IN: R.  Samuel (udg.): Patriotism, London  1985 (in print).
26. Rzkkevidden  af den  imperialistiske  ideologis gennemslag  i underklassen  og modstanden imod den diskuteres i min artikel ~Anti-imperialisme i England i Boerkrigsperiodenc, Den jyske  historiker, nr. 3  1-2,  1985, SS.  59-73.