Hvad eller va? Indholdsgenkendelse af meget bogstavnær og mindre bogstavnær udtale i dansk mediesprog
Forfattere: Michael Ejstrup, Jonas Nygaard Blom
Tidsskrift: journalistica (2015-12-30)

## Hvad eller va?

Indholdsgenkendelse af meget bogstavnær og mindre bogstavnær udtale i dansk mediesprog

## AF MICHAEL EJSTRUP OG JONAS NYGAARD BLOM

## Abstract

Udtalen i de danske medier er i de seneste år blevet stærkt kritiseret. Lyttere og seere har klaget over, at de ikke kan høre, hvad der bliver sagt, og sprogforskere har hævdet, at 'stavelseskannibalisme' har ført til uforståeligt mumledansk. I denne artikel fremlægger og analyserer vi resultaterne fra lydsurvey-testen 'Kan du forstå, hvad jeg siger?' (n = 8.213 respondenter). Resultaterne viser, at bogstavnær udtale generelt set er lettest at forstå, men samtidig, at de fleste respondenter problemfrit forstår den mindre bogstavnære udtale, og at det især er under særlige semantiske og pragmatiske omstændigheder, der er større forskelle i forståeligheden.

## Forståeligt dansk

Hvordan skal journalister tale, så folk forstår dem? Det spørgsmål har mange forsøgt at besvare de seneste år - på redaktionerne,  i  debatsektionerne  og  på  universiteterne  (Lund,  2008; Davidsen-Nielsen,  2008;  Skyum-Nielsen,  2008a-e).  Det  er  et væsentligt emne, da effektiv journalistik forudsætter, at modtagerne uden besvær forstår, hvad der bliver sagt.

De  fleste  svar  bygger  på  overleverede  og  erfaringsbaserede opfattelser  af  og  personlige  holdninger  til,  hvordan  forståeligt og godt mediedansk lyder. Få har undersøgt, hvad der er svært, og hvad der er let at forstå for lytterne og seerne (Poulsen, 1988, 1992 som eneste egentlige danske undtagelse), og kun én undersøgelse har indtil videre forsøgt at kaste lys over, hvilken effekt dansk udtale har på forståelsen (Schüppert m.fl., 2012). Det betyder, at udtalen i de danske medier i vid udstrækning har været og fortsat er institutionelt normeret ud fra, hvad man tror , der virker bedst, og at journalisternes speaktræning i et vist omfang er baseret på formodninger om, hvad der foregår i ørerne og hovedet på lytterne og seerne.

Denne artikel bryder med traditionen for formodningsbaserede vurderinger af, hvordan modtagerne forstår talt dansk i radioen, på tv og på nettet. Med afsæt i resultaterne fra lydsurvey-testen 'Kan du forstå, hvad jeg siger?' (gennemført på videnskab.dk i efteråret 2013) vil vi her undersøge, hvilken forskel - om nogen - det gør for lytternes og seernes forståelse af indholdet i tale,  om journalister og andre sprogbrugere i medierne bruger meget  bogstavnær  eller  mindre  bogstavnær  udtale.  Emnet  er altså  den  stærkt  kritiserede  udtale  i  medierne  -  af  sprogkommentatorer  beskrevet  som  uforståelig  'stavelseskannibalisme' (Skyum-Nielsen,  2008a;  Blom,  2010 1 )  og  'mumledansk'  (Lund, 2008; Davidsen-Nielsen, 2008).

Resultatet af undersøgelsen har relevans, ikke blot for forskningen  i  mediesprog,  fonetik  og  talepædagogik,  men  også  for udviklingen  af  den  journalistiske  praksis  og  for  forståelsen  af vores sprogsamfund som helhed.

Det er ikke gratis, når journaliststuderende og public servicejournalister  undervises  i  at  tale  på  en  hensigtsmæssig  måde  i medierne.  Det  er  derfor  vigtigt,  at  speaktræning  er  baseret  på viden om, hvordan seerne og lytterne forstår sproget, og ikke på formodninger eller  hævdvunden  tradition.  Ellers  risikerer  universiteter, højskoler og public service-medier at bruge borgernes penge på noget, der måske ingen effekt har - eller værre endnu: giver den stik modsatte effekt af det ønskede.

Samtidig er det vigtigt at få undersøgt, hvordan udtalen påvirker  seerne  og  lytterne,  så  medierne  ikke  på  et  udokumenteret grundlag regulerer udtalen i en bestemt retning.

Resultaterne kan desuden være med til at styrke eller svække de spekulative hypoteser om, at lydudviklingerne i dansk skulle være 'farlige for danskernes (fremtidige) sprogglæde og samforståelse' (Skyum-Nielsen, 2008a: 346).

Og endelig vil undersøgelsen kunne hjælpe journalister - og andre  (professionelle)  sprogbrugere  -  i  deres  daglige  brug  af mundtligt dansk. En bedre forståelse for, hvad andre har let eller svært ved at forstå, gør det muligt at kommunikere mere effektivt.

## Baggrunden for undersøgelsen

'Måske er det vigtigste enkeltproblem i det danske sprog (og DR's brug af det) ganske enkelt utydelig udtale' (Mollerup, 2008). Sådan konkluderede DR's lytter- og seerredaktør,  Jacob  Mollerup, i 2008 efter flere år i træk at have modtaget henvendelser fra lyttere og seere, der havde svært ved at forstå, hvad der blev sagt i DR's udsendelser - især i de populære danske serier.  2

Den vurdering stod han ikke alene med.   Peder Skyum-Nielsen, tidligere professor i mediesprog ved Center for Journalistik ved Syddansk  Universitet,  kritiserede  i  samme  periode  udtalen  i medierne og ofte i skarpe vendinger. I bøgerne Vellyden (2003) og Godt dansk (2008) argumenterer han for, at 'stavelseskannibalisme',  'r-død',  'forsvindende  småord'  og  'flerordstab'  kan gøre det svært eller umuligt at forstå, hvad journalisterne siger i radio og tv; en opfattelse, han også har givet udtryk for i kronikker og interview (2008b, 2008c, 2008d, 2008e) med illustrationer af omfattende stavelses- og ordsvind i medierne, sådan som han selv har hørt og opfattet dem, for eksempel daugørnvis (det afgørende  bevis)  og dåvajsgeng (der  er  overvejelser  i  regeringen). 3 Den mest effektive løsning på problemet er ifølge Skyum-Nielsen at artikulere mere bogstavnært og tage alle stavelser med i ordene (2008a: 356).

Andre  fremtrædende  sprogkommentatorer  har  også  givet udtryk for, at den utydelige udtale i medierne skaber problemer, men har samtidig indvendt, at det ikke er nogen realistisk løsning at opfordre folk til at tale mere bogstavnært (Lund, 2008; Davidsen-Nielsen, 2008). De mener i stedet, at udtalen i medierne bør være kendetegnet ved en distinkt naturlig udtale, der er tilpasset talesituationen - uden dog at anvise, hvorledes den ønskede udtaleform skal lade sig praktisere.

Ikke  desto  mindre  har  DR  i  sin  sprogpolitik  fra  2009  fulgt Skyum-Nielsens advarsler samt ordvalg og understreget, at DR's journalister  skal  undgå  'stavelseskannibalisme,  forkert  vokalfarve og mudrede konsonanter' (DR, 2009: [3]).

## Forskningsoversigt

I modsætning til Jacob Mollerups udmeldinger har den første regulære undersøgelse af seernes og lytternes holdninger til DR's sprogbrug for nylig vist, at hovedparten af seerne og lytterne (n =  1005  respondenter;  repræsentativt  fordelt  på  befolkningen) mener, at de har let ved at høre og forstå, hvad der bliver sagt i DR's programmer (Thøgersen, 2013: 20). Så selvom nogle tidligere har klaget over udtalen, mener flertallet altså tilsyneladende ikke, der er et problem.

Forskning i  dialekter  har  dog  tidligere  vist,  at  folk  kan  svare én ting,  når  man  spørger  dem direkte om deres holdninger til sprog, og noget andet, når man spørger dem indirekte (HyttelSørensen, 2009). Der må derfor supplerende undersøgelser til for at finde ud af, hvad lytterne og seerne underbevidst mener - og endnu vigtigere: hvad de rent faktisk hører og forstår. Det sidste er denne artikels ærinde.

Schüppert m.fl. (2012a og 2012b) har samtidig stået for den første  egentlige  test  af  udtalevariationers  effekt  på  ordgenkendelse  i  dansk.  De  har  testet  42  gymnasieelevers  genkendelse af  indholdsord  i  semantisk  uforudsigelige  sætninger  som  for eksempel en turist regner efter en intellektuel effekt . Sætningerne blev  udtalt  hurtigt  og  bogstavnært,  hurtigt  og  reduceret,  langsomt og bogstavnært, langsomt og reduceret. Resultaterne viser, at langsom og bogstavnær udtale er lettest at forstå, mens hurtig og bogstavnær udtale er sværest at forstå. Forholdet mellem hastighed og artikulation synes altså at spille en vigtig rolle.

Skeler man til udlandet, har undersøgelser af lydændringer i andre sprog desuden vist, at det er sværere for modtagerne at genkende ord med 'reduceret' udtale end ord med 'ureduceret'

udtale, når ordene gengives uafhængigt af kontekst (Ernestus og Baayen, 2007; Janse, 2004; Ranbom og Connine, 2007).

Ernestus m.fl. (2002) har i forlængelse heraf dokumenteret, at ekstremt 'reducerede' former af hollandske ord - f.eks. [n'tyk] for natuurlijk (naturligvis) - bedst forstås, hvis de er sat ind i deres fulde  fonetiske,  syntaktiske  og  semantiske  kontekst.  Især  den fonetiske kontekst i talestrømmens høje frekvensområde spiller en vigtig rolle for ordgenkendelse, hvad der gør det svært for folk med nedsat hørelse at forstå ekstremt 'reducerede' former (Janse og Ernustus, 2011).

Det er dog fortsat uvist, hvor hyppigt og i hvilket omfang radikalt 'reduceret' udtale af ord og meningshelheder forekommer i de danske medier. Med undtagelse af Skyum-Nielsens excerperede eksempler 4  findes der intet empirisk belæg for, at danske journalister  skulle  'reducere'  i  ekstrem  grad  i  forhold  til  meget bogstavnære former. Hansen (2012) kommer tværtimod frem til den modsatte konklusion.

Vi ved til gengæld, at oplæsningen i Radioavisen er blevet mindre distinkt fra 50'erne og frem til 00'erne (Heegård og Thøgersen, 2012). Det kan være udtryk for, at speakerne førhen artikulerede omhyggeligt, og at de mumler mere i dag, men det kan ligeså vel være udtryk for, at speakerne førhen talte særdeles bogstavnært i et formelt stilleje, mens de i dag udtaler ordene på en måde, der minder om virkelighedens hverdagssnak uden for DR-studierne. Resultaterne må derfor sættes i forhold til samfundets generelle sprogudvikling,  som  har  betydet  omfattende  lydændringer  i perioden (Brink og Lund, 1975; Schachtenhaufen, 2013).

En undersøgelse af udtaleudviklingen i Radioavisen fra 1944 til 2010 (Larsen, 2010) har vist, at sprogudviklingen i DR ser ud til at følge samfundets, men at udtaleændringerne indtræder mere abrupt og på et senere tidspunkt, der korrelerer med ændringer i DR's sprogpolitik/-holdninger. At radioværterne udtalte ordene anderledes i 1950 end i dag, er derfor helt forventeligt, når man sætter det ind i en samfunds- og sproghistorisk ramme.

## Historien bag lydændringerne

Lydændringerne i dansk talesprog er ikke noget nyt fænomen. Vi har gennemført dem i over tusind år, først og fremmest i form af  den  urnordiske  synkope,  dvs.  bortfald  af  ubetonede  vokaler. Eksempelvis hed en ulv på urnordisk (i rekonstrueret form) * wulfa/.notdef, men det ændrede sig i den oldnordiske/norrøne periode til wolfr/wulfr med bortfald af den ubetonede vokal (Karker, 1993: 29). Hvis vi er stavelseskannibaler i dag, var vores forfædre det altså også.

Dertil kommer, at dansk langt fra er det eneste sprog, der er ramt af lydændringer. Det er veldokumenteret, at andre sprog, f.eks. engelsk, hollandsk og fransk, også er præget af mindre bogstavnære former i daglig spontan tale (Ernestus og Warner, 2011: 253-254).  Og  rejser  man  væk  fra  vores  indoeuropæiske  sprogstamme, kan man eksempelvis høre finnerne sige [nik] for niinku 'ligesom' og koreanerne [sampoda] for saenggakp'oda 'end forventet' (ibid.).5

Samtidig har dansk fra 1100-tallet og frem undergået en lang række vokal- og konsonantændringer (Skautrup, 1944-1970; Karker, 1996). Det har blandt andet ført til, at flere tryksvage vokaler  har  forandret  sig  til  den  ubetonede  e-vokal [ə] ,  også  kaldet schwa, og derefter er smeltet sammen med en foregående vokal eller klangfyldig konsonant (assimilation); et eksempel er ordet gade [ˈgæːðə] , der i dag udtales [ˈgæːðː] i spontan tale på standarddansk, og som er yderligere 'reduceret' på fynsk [ˈgæː(j)] . Om vi så skal regne med en eller to stavelser i de moderne udtaleformer, skal vi lade ligge til fremtidig forskning.

Gennem yderligere reduktion og vokalisering af en række konsonanter har dansk fået det særlige kendetegn, man kalder for vokalgrød med en kritisk term. Det ser man for eksempel i sætningen Der er gået en uge, uden jeg har hørt fra ham , hvor ordkombinationerne der er , jeg har og uge uden smelter sammen i vokalsekvenser som [ˈdɑː] , [ˈjɑː] og [ˈuːuðːn] i  spontan  tale.  Der er blevet spekuleret i, om de deraf afledte stavelsesgrænser, som ikke stemmer overens med skriftsprogets traditionelt (kanonisk) opsatte  stavelsesstrukturer,  gør  det  svært  for  indvandrere  og børn at lære dansk (Grønnum, 2003; Bleses m.fl., 2011).

Lydændringerne  i  moderne  dansk  er  behandlet  indgående i  Schachtenhaufen  (2013).  Her  påvises  det,  at  ubetonede  ord 'reduceres' mere end betonede, at grammatiske småord er meget tilbøjelige til reduktion, og at indholdsord er mere tilbøjelige til reduktion, når de er grammatikaliserede, som fx i faste udtryk: i virkeligheden , i tvivl om mv.  Samtidig dokumenteres det, at funktionelle og ekstralingvistiske forhold også spiller ind på udtalen: Hvis et ord er i fokus, udtales det mere distinkt. Det samme gør sig gældende for ord, der nævnes første gang i en samtale - dog kun, når ordene henviser til noget konkret i samtalen. Derudover viser resultaterne, at distinkthedsniveauet er stort set ens, når to personer  taler  sammen,  men  at  distinktheden  ændrer  sig,  når der tales på tværs af dialoger.

Distinkthed styres altså tilsyneladende til en vis grad af pragmatiske  omstændigheder i talesituationen  og  muligvis  også  af kognitive forudsætninger. Denne pointe understøttes af Pharao (2010), der har påvist, at [w] -bortfald i dansk er mere hyppig i højfrekvente ord end i lavfrekvente. Studier af schwa-bortfald i amerikansk (Bybee, 2002: 40-42) har dokumenteret det samme: Der er større tendens til bortfald i højfrekvente ord end i lavfrekvente.

Dansk talesprog har altså udviklet sig i en retning, hvor lyde fra tidligere sprogstadier ikke længere udtales, selvom de i nogle tilfælde fortsat bogstaveres. Nyere udtaleændringer skabt af for eksempel schwa -assimilation  afspejles  til  gengæld  kun  i  ringe grad  i  vores  officielle  måde  at  stave  på.  En  meget  bogstavnær udtale stemmer derfor i mange tilfælde ikke overens med, hvordan danskere i almindelighed taler.

## Begrebet reduktion

Vi  stiller  os  i  denne  artikel  kritiske  over  for  begreberne  'lydreduktion' og 'stavelsestab'. Termerne præsupponerer, at noget er  forsvundet i udtalen, som 'normalt' er der. Men den eneste måde, man kan tale om dette noget på, er ved at anlægge et diakront  perspektiv  eller  ved  at  antage,  at  skriftsproget  -  eller  en kanonisk udgave af talt standarddansk - kan fungere som objektiv rettesnor for, hvilke og hvor mange lyde der er eller retmæs- sigt bør være i ord. Den version af virkeligheden kan kritiseres for at være en akademisk konstruktion. Et eksempel illustrerer her problemet:

Når vi i daglig tale taler om vejrmanden på tv og siger [metʁoˈloˀ] 7 , [meteɐ ̯ oˈloˀ] eller [meteoˈloˀ] for meteorolog , har vi ikke 'reduceret' noget, selvom det på papiret ser ud, som om der er flere lyde, der er gået tabt. Vi udtaler bare ordet, som vi plejer at gøre det, øjensynlig uden at tænke nærmere over det. At vi - måske - engang har lært, at man bogstaverer ordet på en anden måde, betyder blot,  at  vi  er  blevet  skolet  til  at tilføje ekstra  bogstaver  i  vores skriftsprog, som vi normalt ikke udtaler i hverdagen. Og at ordet historisk set er lånt fra græsk, meteoros , og derfor i sin oprindelige form må formodes at have haft en anden stavelsesstruktur, har kun akademisk interesse. Det aner de færreste sprogbrugere noget om, tør vi godt konstatere uden forbehold.

Vi mener derfor, at det i flere tilfælde er nødvendigt at vende rammen på hovedet og tale om lyd tilføjelser i  den  meget  bogstavnære udtale frem for lyd reduktioner i den hverdagslige (mindre bogstavnære) udtale. På den måde bliver hverdagens udtale det  'normale',  mens  den  meget  bogstavnære  formelle  udtale 'afviger'. For eksempel afviger udtalen [ˈhunˀən] fra den måde, vi normalt taler om hunde på i bestemt form ental. I moderne talt dansk kan det (vist) kun hedde [ ˈhunˀn ] med schwa-assimilation (Schachtenhaufen, 2010: 65).

Vores  opfattelse  stemmer  overens  med,  at  vi  lærer  det  talte sprog og dermed udtalen af ordene meget tidligt i livet, og først senere tilegner vi os med (megen) møje det skriftlige tegnsystem, der i dansk retskrivning ikke er en fonetisk gengivelse af, hvordan ord bør/skal udtales, og hvor mange lyde der er/skal være i dem (se dog Juul 2012 og Thomsen 2012). Når begrebet 'reduceret' herefter optræder i artiklen, skal det derfor forstås som en udtale, der fremstår 'reduceret', når man sammenligner den med meget bogstavnær udtale, men som ikke nødvendigvis er udtryk for nogen reduktion i moderne talt dansk.

## Sigte og afgrænsning

I modsætning til Schübbert m.fl. (2012) er formålet med denne undersøgelse  at  teste  danskernes  betydningsgenkendelse  af meget bogstavnær og mindre bogstavnær udtale i en sætningskontekst, der semantisk-funktionelt set giver mening. Journalister og andre med taletid i medierne formulerer sig normalt ikke i 'nonsens-sætninger', så for at komme frem til valide resultater har det derfor været både naturligt og nødvendigt i dette projekt at lade testordene indgå i en meningsgivende fonetisk, syntaktisk og semantisk sammenhæng.

Vi har dog fravalgt at undersøge forståelsen af ord og meningshelheder i en større tekstlig og makrosemantisk sammenhæng for ikke at operere med for mange funktionelle og pragmatiske faktorer på én gang. Samtidig er der en pointe i at bruge løsrevne testsætninger  frem  for  hele  tekster,  da  seerne  og  lytterne  ikke altid hører et program/indslag fra ende til anden, men i stedet kommer ind midt i det - enten fordi de zapper, har været optaget af noget andet undervejs, eller fordi de ikke har haft mulighed for at se eller høre det fra start.

Det har samtidig været målet at teste udtalevariationerne på et stort og repræsentativt udsnit af den danske befolkning. I Schübbert m.fl. (2012) deltog 42 odenseanske gymnasieelever, hvilket nok må antages at være et for smalt udsnit til, at man kan udlede noget generelt om udtalevariationernes effekt på ordgenkendelsen i dansk.

Vi begrænser os i testen til at undersøge almindeligt forekommende mindre bogstavnære udtaler, hvilket vi har defineret som én stavelsesreduktion i ubetonet stilling per ord. Mere ekstreme stavelsestab i enkeltord som f.eks. [unsˈteˀd] for universitetet indgår derfor ikke i undersøgelsen. Kritikere vil muligvis indvende, at det netop er denne type reduktion, der skaber de alvorligste forståelsesproblemer, men vi har vurderet, at det var mest dækkende  at  fokusere  på  almindeligt  og  naturligt  forekommende hverdagslige reduktioner frem for mere ekstreme reduktionsfænomener, som måske, måske ikke optræder mere eller mindre sjældent i medierne, og som kan være udtryk for enkelte personers særegne måde at tale på. Igen er det her vigtigt at påpege, at der ikke findes noget egentligt empirisk belæg for, at ekstreme

' stavelsesreduktioner'  skulle  forekomme  hyppigt  i  moderne mediedansk, men at det modsatte snarere gør sig gældende, i hvert  fald  i  oplæst  nyhedsspeak  (jf.  Hansen,  2012).    Samtidig viser  de  tidligere  omtalte  hollandske  forsøg,  at  også  ekstremt reducerede former forstås, når de indgår i en naturlig kontekst.

Vi  har  samtidig  valgt  at  undersøge,  hvilken  effekt  vokalsammenstød har på ordgenkendelsen, når de optræder hen over ordgrænser. Dette er et kardinalpunkt i Bleses m.fl.'s (2011) hypotese om, hvorfor dansk postuleres svært at lære for børn og derfor er værd at kigge nærmere på.

## Testen

Testen er designet i samarbejde med Karsten Vestergaard fra Danmarks Medie- og Journalisthøjskole som en online multiple choice-survey (Surveygizmo) med lydeksempler, der har været lagt  ud  på  videnskab.dk's  hjemmeside  i  efteråret  2013. Vi  har testet 17 eksempelsætninger i alt (se alle testsætninger, testord, udtaler,  spørgsmål  og  svarmuligheder  sidst  i  artiklen),  som  er blevet indtalt af radiojournalist Kim Albæk: én med meget bogstavnær udtale  og  én  med  mindre  bogstavnær. 8   Kim  Albæk  er blevet bedt om at holde stemmestyrke, talehastighed, frasering og trykfordeling så konstant som muligt i alle eksempler for at sikre maksimal sammenlignelighed, 9  og han er blevet bedt om at tale med sit naturlige midt-østjyske regionalpræg i begge versioner.

Respondenterne  har  først  set  en  kort  instruktionsvideo  og har derefter svaret på fem spørgsmål om sig selv angående køn/ alder, bopæl, uddannelse, arbejdsforhold og medievaner. Efterfølgende har de lyttet til et klip med en af de oplæste sætninger og har samtidig fået stillet et spørgsmål, hvis korrekte svar kræver, at de har hørt og forstået betydningen af ord eller meningshelheder i testsætningen. De er desuden blevet bedt om at vurdere, om de synes, sætningen er let eller svær at forstå. Dernæst har de lyttet til en ny sætning og så fremdeles, indtil testen var slut.

Den  enkelte  respondent  har  kun  hørt én  version af  sætningerne én gang -  enten i en meget bogstavnær eller i en mindre bogstavnær udtale. På den måde har vi sikret, at respondenterne ikke har hørt samme sætning flere gange eller samme sætning udtalt på to forskellige måder.

For at komme omkring alle sætninger og spørgsmål har vi bygget testen op således, at respondenterne blev sendt ud i fire forskellige grupper (A, B, C og D).

Tabel 1. Spredningen af respondenter i grupper

|             | Sætning 1 (+bogstavnær)   | Sætning 1 (-bogstavnær)   | Sætning 2 (+bogstavnær)   | Sætning 2 (-bogstavnær)   |
|-------------|---------------------------|---------------------------|---------------------------|---------------------------|
| Spørgsmål a | Gruppe A                  | Gruppe C                  | Gruppe C                  | Gruppe A                  |
| Spørgsmål b | Gruppe B                  | Gruppe D                  | Gruppe D                  | Gruppe B                  |

Respondentgruppe A og B har altså hørt første sætning med meget bogstavnær udtale, og gruppe C og D har hørt den samme sætning, men med mindre bogstavnær udtale. Gruppe A og C har  derefter  fået  stillet  et  spørgsmål  til  første  meningshelhed med et testord, mens gruppe B og D er blevet spurgt om samme meningshelhed med et andet testord.

Der er dermed fire forskellige varianter af testen, hvad respondenterne ikke har vidst. Alle sætninger og svar har samtidig været randomiserede, så respondenterne ikke kunne gennemskue et mønster i testen.

Resultaterne er blevet opsamlet i en database klar til statistisk beregning.

## Informanterne

Undersøgelsen indledes som nævnt med, at alle deltagere får stillet fem inklusionsspørgs  mål. Svarene viser, at informanterne fordeler sig ligeligt i alle grupperne A-D, således at ingen af grupperne udviser en sammensætning af informanter, der afviger fra den samlede karakteristik, som følger her. Tallene er alle baseret på de 8.213 informanter, som har gen  nem  ført hele testen.

Fordelingen af mænd og kvinder er 50 % af hver.  Ved aldersmæssigt at inddele informanterne i grupper fra 0 til 15 år og herefter med ti års intervaller op til mere end 85 år tegner sig et billede med ganske få helt unge informanter (70 personer under 16 år); i  de  følgende intervaller op til 55 år er der omtrent lige mange informanter i hvert ti-årsinterval (fra 1.208 til 1.693 personer i de enkelte intervaller). Herefter daler antallet i alderen 66-75 år til 635 personer; i alderen 76-85 år til 114 personer, og der er kun ni personer i alderen over 85 år, som har deltaget i undersøgelsen. Informanternes sammensætning svarer således til baggrundsbefolkningens; dog med undtagelse af de alleryngste, hvilket naturligt må følge af undersøgelsen og dens indretning.

Uddannel  ses  niveauet er beskrevet ved, at 7,3 % af informanterne ud over folkeskolen har et års yderligere uddan  nel  se eller mindre, 63,0 % har mellem et og fem års yderligere uddannelse, og  29,6  %  har  mere  end  fem  års  yderligere  uddannelse.  Informanternes stilling i samfundet er beskrevet ud fra spørgsmål om beskæftigelse, hvor 7,8 % er selvstændigt erhvervsdrivende, 27, 2 % er privat  ansatte, 37,8 % er offentligt ansatte, 11,1 % er arbejdsløse, og 15,8 % modtager en eller anden form for pension eller efterløn.

Informanterne deler sig i  forhold  til  vaner  med  elektroniske medier således, at 16,0 % bruger mindre end en time dagligt, 54,1 % bruger mellem en og tre timer dagligt, og 30,0 % bruger mere end tre timer dagligt på elektroniske medier.

Informanterne har fået stillet spørgsmålet om, i hvilket postnummer de er bosat. Det gør det muligt ved senere lejlighed at gå i detaljer med, hvilke områder i Danmark der måtte have en befolkning,  som  aldersmæssigt,  uddannelsesmæssigt,  medievanemæssigt  og  beskæftigelsesmæssigt  er  sam  mensat,  så  den eventuelt gør sig særligt bemærket ved at forholde sig på en særlig må  de til mediernes tale  sprog. Disse detaljer skal ikke præsenteres i denne artikel, men efter  lades til senere redegørelser; vi vil holde os til på regions  niveau at se på, om informanterne fordeler sig jævnt ud over Danmark sva  rende til baggrundsbefolkningen. Otte informanter med postnummer 3900-3930 er bort  kastet, da de  bor  i  Grønland.  Undersøgelsens  informan  ter  fordeler  sig  i god overensstem  melse med regionernes folketal fra 2007/2008, hvor Danmarks befolkning geografisk for  delte sig som nedenfor anført. Tallene i parentes er mønsteret, som denne undersøgelses  informanter  danner;  i  de  firkantede  parenteser  ses  denne undersøgelses numeriske antal informanter fordelt på regioner. Region hovedstaden 30 % (39 %) [3.175], region Sjælland 15 % (10 %) [862], region Syd  danmark 22 % (23 %) [1.873], region Midtjylland 23 % (20 %) [1.671] og region Nordjylland 10 % (8 %) [624].

Det fremgår således, at denne undersøgelses 8.213 informanter minus  de  otte,  som  bor  på  Grønland,  fordeler  sig  i  god  overensstemmelse med Danmarks befolkning som helhed.

## Testordene

Ideelt  set  ville  vi  gerne  have  testet  alle  typer  af  (almindeligt forekommende) reduktioner i dansk, men dette ville hurtigt gøre testen meget omfangsrig og langvarig, hvad der kunne føre til en lav gennemførselsprocent blandt respondenterne. I stedet har vi valgt at fokusere på fire grupper af ord og fraser, der samlet set tester schwa-assimilation, lydreduktion, r-svind, vokalsammenstød og lydlig lighed skabt af reduktion:

1. reduktion af ubetonet slutstavelse (schwa) i indholdsord
2. reduktion af ubetonet optaktsstavelse i indholdsord
3. reduktion i sammenstød mellem funktionsord og mellem funktionsord  og  indholdsord
4. reduktion  i  sammenstød  mellem  funktionsord  og  indholdsord med lydlig lighed og r-svind

Testsætninger  og  svarmuligheder  er  konstrueret  ud  fra  en række overvejelser og kriterier: 1) Testordene er udvalgt, så der er  variation mellem ordklasser, abstraktionsniveau og frekvens (baseret  på  ordenes  forekomster  i  KorpusDK).  2)  Ordene  er hverken  de  første  eller  de  sidste  i  sætningerne,  da  deltagerne kan risikere at være uopmærksomme i starten og slutningen af lydklippet. 3) Sætningerne er gjort relativt korte for at undgå, at respondenternes  korttidshukommelse  hindrer  dem  i  at  huske ord, de har genkendt og forstået. 4) Semantisk priming er så vidt muligt reduceret eller helt undgået.  10  5) Alle svarmuligheder giver mening i sætningen, og ingen svar er mere oplagte end andre. 11 6) Svarmulighederne minder om hinanden lydligt - enten i stavelsesmønster eller kernelyd - så deltagerne ikke kan gætte ordet alene ud fra en delvis lydlig identifikation.

## Resultaterne

Vi  vil  her  præsentere  undersøgelsens  overordnede resultater og derefter i fire underafsnit gå i detaljer med de enkelte testkategorier. Tabel 2 viser andelen af rigtige svar i respondentgrupperne for hvert testord i de to udtalevarianter:

Tabel 2. Andelen af korrekt ordkendelse i respondentgrupperne

|                  | Meget bogstavnær     | Meget bogstavnær   | Mindre bogstavnær   | Mindre bogstavnær   | Forskel i%   |
|------------------|----------------------|--------------------|---------------------|---------------------|--------------|
| Ordgruppe 1      | Udtale               | %                  | Udtale              | %                   | %            |
| hund(e)n         | [ˈhunˀən]            | 99,5               | [ˈhunˀn]            | 99,4                | 0,1          |
| knald(e)         | [ˈknalə]             | 99,3               | [ˈknalː]            | 98,9                | 0,4          |
| komm(e)          | [ˈkʌmə]              | 99,6               | [ˈkʌmː]             | 99,5                | 0,1          |
| gav(e)           | [ˈgæːvə]             | 99,7               | [ˈgæːʊ(ː)]          | 99,2                | 0,5          |
| vas(e)           | [ˈvæːsə]             | 92,4               | [ˈvæːs(ː)]          | 89,7                | 2,7**        |
| Ordgruppe 2      |                      |                    |                     |                     |              |
| probl(e)matisk   | [pʁobleˈmæˀtisg]     | 90,8               | [pʁoblˈmæˀtisg]     | 97,7                | 6,9**        |
| journ(a)listerne | [ɕoɐ naˈlisdɐnə]     | 94,2               | [ɕonˈlisdɐnə]       | 93,8                | 0,4          |
| pæd(a)gogerne    | [pεdaˈgoˀɐnə]        | 93,7               | [pεdˈgoˀɐnə]        | 89,1                | 4,6**        |
| amb(u)lancen     | [ɑmbuˈlɑŋsən]        | 95,9               | [ɑmbˈlɑŋs(ə)n]      | 92,9                | 3,0**        |
| frik(a)dellerne  | [fʁεgæˈdεlɐnə]       | 99,6               | [fʁεgˈdεlɐnə]       | 97,8                | 1,8**        |
| an(a)lysen       | [anaˈlyːsən]         | 99,1               | [anˈlyːs(ə)n]       | 90,0                | 9,1**        |
| fot(o)graferet   | [fotogʁɑˈfeˀʁɐð]     | 99,6               | [fodgʁɑˈfeˀðː]      | 89,0                | 10,6**       |
| lok(o)motivet    | [logomoˈtiˀvəð]      | 98,1               | [logmoˈtiʊˀð]       | 83,5                | 14,6**       |
| instrum(e)ntal   | [ensdʁumεnˈtæˀl]     | 91,9               | [ensdʁumːˈtæˀl]     | 76,4                | 15,5**       |
| min(i)malistisk  | [minimaˈlisdisg]     | 96,8               | [minːmaˈlisdisg]    | 76,8                | 20,0**       |
| Ordgruppe 3      |                      |                    |                     |                     |              |
| ik(ke) al(le)    | [ˈegə ˀ ˈalə]        | 99,0               | [ˈeˈgalː]           | 96,8                | 2,2**        |
| ik(ke) al(le)    | [ˈegə ˀ ˈalə]        | 90,4               | [ˈeˈgalː]           | 84,1                | 6,3**        |
| de (er)          | [di ˀ æɐ ]           | 96,6               | [diː]               | 94,2                | 2,4**        |
| hjem(me) mens    | [ˈjεmə ˈmεnˀs]       | 99,0               | [ˈjεmːˈεnˀs]        | 97,5                | 1,5**        |
| (i) Italien      | [i ˀ iˈtæˀliən]      | 99,7               | [iˈtæˀljən]         | 99,8                | 0,1          |
| hår(de) år       | [ˈhɒː ˀ ˈɒˀ]         | 99,7               | [ˈhɒːɒˀ]            | 99,6                | 0,1          |
| ov(re) i Aalborg | [ˈɒwʁʌ ˀ i ˀ ˈʌlbɒˀ] | 99,6               | [ˈɒːiˈʌlbɒˀ]        | 99,2                | 0,4          |
| Ordgruppe 4      |                      |                    |                     |                     |              |
| høje(re) oppe    | [ˈhʌjɐɐ ɐ ˀ ˈʌbə]    | 98,6               | [ˈhʌjɐˈʌb]          | 98,8                | 0,2          |
| høj(re) og       | [ˈhʌjʁɐ ˀ ɒw]        | 99,1               | [ˈhɶjɐʌ])           | 99,0                | 0,1          |
| hedd(er) Erna    | [heðɐ ˀ ˈæɐ na]      | 90,5               | [heðɐˈæɐ na]        | 89,2                | 1,3          |
| hedd(er) Anna    | [heðɐ ˀ ˈana]        | 94,4               | [ˈheðɐˈana]         | 85,0                | 9,4**        |

Resultaterne viser, at den bogstavnære udtale generelt set er lettest at forstå. Dog viser resultaterne samtidig, at den mindre bogstavnære  udtale  ikke  volder  problemer  for  størstedelen  af respondenterne. Halvdelen af testordene (13 ud af 26) i 'reduceret' form genkendes af langt størstedelen af respondenterne (&gt; 95  %  korrekt  ordgenkendelse  i  de  respektive  respondentgrupper). Selv det ord, der driller mest i 'reduceret' form, genkendes af flere end tre ud af fire i den respektive respondentgruppe; det drejer  sig  om  adjektivet instrumental med 76,4%  korrekt  ordgenkendelse. Det kan derfor foreløbigt konkluderes, at selvom

-6,9%

- 10%

minimalistisk

lokomotivet

fotograferet

10,6%

den bogstavnære udtale generelt set er lettest at forstå, så er den mindre bogstavnære udtale hverken (meget) svær eller umulig at forstå for størstedelen af respondenterne.

Diagram 1 (se herunder) går i dybden med forskellen på ordgenkendelsen  af  den  meget  bogstavnære  og  den  mindre  bogstavnære udtale. Diagrammet viser den procentuelle difference på genkendelsen af ordene i de to udtalevarianter. I de tilfælde, hvor forskellen er statistisk signifikant (p &lt; 0,01) - når der generaliseres fra respondentgrupperne til befolkningen som helhed - er den markeret med rødt. Plusværdier angiver, at den meget bogstavnære udtale er mest genkendt, og minusværdier, at den mindre bogstavnære udtale er mest genkendt.

hunden

hårde år

0,1%

0,1%

Med undtagelse af ordet problematisk danner der sig et billede af, at den meget bogstavnære udtale er lettest at genkende. De

15,5%

14,6%

20,0%

procentuelle forskelle er dog i flere tilfælde små (1,5 % - 5 %) og bør derfor tillægges tolkningsværdi med en vis forsigtighed.

I de næste underafsnit kigger vi nærmere på resultaterne for de fire ordkategorier, vi har undersøgt:

## Første delresultat: reduktion af ubetonet slutstavelse

Ser man bort fra ordet vase ,  er der ikke er nogen signifikante forskelle på ordgenkendelsen af den meget bogstavnære og den mindre bogstavnære udtale i første ordgruppe. Den ene afvigelse, der  i  øvrigt  volder  genkendelsesproblemer  i  begge  udtalevariabler, skyldes øjensynlig, at testsætningen er syntaktisk flertydig:

- (1) På kasernen havde man købt en vase til alle i bestyrelsen, som nu er væk.

Ledsætningen kan enten fungere som adled til 'bestyrelsen' eller som adled til 'vase'. Ingen af svarmulighederne passer dog til,  at  det  er  bestyrelsen,  som  er  blevet  væk.  Det  kan  kun  være vasen, hvilket vil sige, at ledsætningen nødvendigvis må stå som adled  til  'vasen',  selvom  det  bryder  med  det  syntaktiske  nærhedsprincip.

Resultatet indikerer, at det er lettere at gennemskue den syntaktiske flertydighed, når ordene udtales meget bogstavnært.

Ellers synes det sikkert at konkludere, at schwa-assimilation i posttoniske tryksvage stavelser ikke volder respondenterne problemer.  Det  er  ikke  overraskende,  når  man  tager  fænomenets udbredelse i dansk i betragtning (jf. Schachtenhaufen, 2013).

## Andet delresultat: reduktion af ubetonet optaktsstavelse

I anden gruppe af testord genkendes otte af de ti indholdsord bedst  i  den  meget  bogstavnære  version;  ét  ord, problematisk , genkendes bedst i den mindre bogstavnære form; og ét ord, journalisterne , udviser ingen signifikant forskel mellem de sammenlignede udtaleformer.

Testordet problematisk skiller sig især ud. Det er det eneste  ord  i  den  samlede test,  hvor  der  kan  aflæses  en  signifikant forskel til fordel for ordgenkendelsen af den mindre bogstavnære udtale [pʁoblˈmæˀtisg] .

Det kan skyldes, at optaktsvokalen problematisk normalt reduceres til schwa i dagligdagsudtale (jf. angivelsen af standardudtalen i Den Danske Ordbog: [pʁobləˈmæˀtisg] ) og dermed er tilbøjelig til assimilation med konsonanten [l] . Måske er vi ganske enkelt mere vant til at udtale og percipere ordet i mindre bogstavnær form. Det er dog svært endeligt at dokumentere uden nærmere undersøgelser.

I  modsætning til problematisk er  der  fem andre ord, der har været markant lettere (&gt; 5 % forskel) at genkende for respondenterne  i  den  meget  bogstavnære  version: analysen , fotograferet, lokomotivet, instrumental og minimalistisk . Fire af dem har det fælles kendetegn, at de har tre optaktsstavelser, hvor de andre ord i gruppen til sammenligning har to. Det kan muligvis medvirke til, at det er sværere at genkende ordene. En pragmatisk forklaring virker dog umiddelbart mere oplagt, når man kigger på ordenes frekvens i moderne dansk sprogbrug.

Som  påpeget  i  forskningsgennemgangen  har  vi  en  tendens til  at 'lydreducere' ord, vi bruger hyppigt, og vi er dermed også vant til at høre og afkode dem i mindre bogstavnær form. Ord, vi sjældent bruger, udtaler vi til gengæld ofte mere distinkt, og 'reducerede' former af dem kan derfor være sværere at afkode. Det skal her understreges, at fonemerne i såvel lavfrekvente som højfrekvente ord kan være mere eller mindre tilbøjelige til lydreduktion, og at vi kun har inddraget eksempler på lydreduktion, der er naturligt forekommende i dansk. Eksempelvis vil et lavfrekvent ord som fonetik grundet synkope og schwa-reduktion være mere  tilbøjeligt  til  at  blive  lydreduceret  til [fonˈtig] end [fnˈtig] eller [fonˈtg] . En fonetiker, der til daglig taler om fonetik, vil altså i teorien - have lettere ved at genkende ordet bag udtalen [fonˈtig] end en person, der sjældent bruger ordet.  Ordet er lavfrekvent i almen sprogbrug, men indeholder i formen [fonˈtig] en reduktionstype, der er hyppigt forekommende.

Blandt  de  testede  indholdsord  forekommer instrumental, minimalistisk og lokomotiv mindst hyppigt i KorpusDK (ordnet. dk) med henholdsvis 109, 124 og 304 forekomster - inkl. alle bøjningsformer - hvilket er et groft mål for, hvor ofte ordene bruges i moderne dansk (med afsæt i skriftlig sprogbrug i tiden omkring 1990 og 2000). Til sammenligning forekommer ordet journalist 5.848 gange og funktionsordet i 1.830.395 gange. Fotografere pla- cerer sig for indholdsordenes vedkommende i et mellemfrekvent leje med 1.105 forekomster.

Derfor: Hvis nogle af respondenterne er vant til at tale og høre om tog og ikke lokomotiver , og hvis de er vant til at tage billeder og ikke fotografere ,  genkender de måske ikke så let de 'reducerede' former af ordene. På samme måde taler de færreste respondenter nok om instrumental og minimalistisk musik i det daglige,  så  når  de  hører  ordene  (i  en  løsrevet  sætning),  kan  nogle måske have svært  ved  at  genkende  dem  i  mindre  bogstavnær form. Ordenes abstraktionsniveau kan også spille ind. De konkrete testord frikadellerne , pædagogerne og ambulancen står lavt på abstraktionsstigen, mens minimalistisk og instrumental kravler betragtelig højere op.

Det samme gælder for det abstrakte ord analysen , der samtidig indgår i en særlig semantisk sammenhæng i testsætningen:

(2) Opskriften på frikadellerne blev lagt på nettet sammen med analysen af bakterieindholdet.

Koblingen mellem en frikadelleopskrift på nettet og en analyse af et bakterieindhold kan ikke forudsiges, og der er derfor ikke meget i sætningens indhold, der kan hjælpe genkendelsen på vej.

Samtidig er ordet i den indtalte, meget bogstavnære version indlejret  i  en  sonorant-  og  vokalklynge, sammen  med  analysen af [ˈsɑmˀmanˈlyːs(ə)næ] ,  hvilket betyder, at der ikke er nogen distinkte stavelsesgrænser omkring ordet, der kan fungere som støtte for genkendelsen. Også det kan være en mulig forklaring, og den leder samtidig mod tredje og fjerde ordkategori.

## Tredje delresultat: Vokalsammenstød

I den tredje kategori er der ingen signifikante forskelle at finde, når  et  funktionsord  støder  sammen  med  et  indholdsord.  Det gælder for i Italien ( [i ˀ iˈtæˀliən] vs. [iˈtæˀljən]) og for testordene i den lange vokalsekvens hårde år ovre i Aalborg ( [ˈhɒː ˀ ˈɒˀ ˈɒwʁʌ ˀ i ˀ ˈʌlbɒˀ] vs. [ˈhɒːɒˀˈɒːiˈʌlbɒˀ]) .

Det er til gengæld lettere for respondenterne at genkende sammenstødende funktionsord som ikke alle ( [ˈegə ˀ ˈalə] vs. [ˈeˈgalː] ) og de er ( [di ˀ æɐ ̯ ] vs. [diː]) i den meget bogstavnære udtalevariant. Her gør der sig en mindre, men signifikant forskel gældende.

Årsagen til,  at  det  i  disse  tilfælde  er  lettere  at  genkende  den meget bogstavnære udtale, er muligvis, at testordene henviser til uspecifikke entiteter, fx:

Det er bekræftet, at de er alle sammen blevet hjemme, mens snestormen raser.

Stedordet  'de'  henviser  ikke  anaforisk  tilbage  til  en  gruppe konkrete personer, da testsætningen står uden kontekst.

Det er muligt, at ordgenkendelsen af den mindre bogstavnære form ville være højere, hvis referencen førte tilbage til en konkret entitet.

## Fjerde delresultat: r-svind og lydlig lighed

Resultaterne fra den sidste testkategori understøtter til en vis grad, at vokalsammenstød er uproblematiske for indholdsgenkendelsen i mindre bogstavnær udtale, selv når der opstår lydlig lighed mellem ordene i mindre bogstavnære former som højere oppe [ˈhʌjɐˈʌb] og højre og [hʌjɐʌ] , hvor der dog tonalt i første lydstreng er to 'tryktoppe', mens der kun er én i den sidste, hvilket udgør en vigtig forskel for betydningsgenkendelsen.

Der er en interessant og signifikant undtagelse i genkendelsen af  navne, der kommer til at ligne hinanden lydligt på grund af reduktion. I sætningen Skuespilleren på tredje hedder Erna, og hunden  hedder  Anna  genkendte  respondenterne  navnet  Erna uden problemer i både den meget bogstavnære [heðɐ ˀ ˈæɐ ̯ na] og den mindre bogstavnære form [ˈheðɐˈæɐ ̯ na] . Men udtalen af Anna havde  respondenterne  til  gengæld  sværere  ved  at  genkende  i mindre bogstavnær form [ˈheðɐˈana] end den meget bogstavnære udtale [heðɐ ˀ ˈana].

Det  kan  være  den  lydlige  lighed  og  de  manglende  distinkte stavelsesgrænser, der driller i den mindre bogstavnære version. Men det kan også skyldes, at respondenterne introduceres for to nye navne, der ikke kan relateres til nogen kontekst, og derfor har brug for en mere distinkt udtale for at genkende ordet. Det forklarer dog ikke, hvorfor det kun er Anna og ikke Erna, der er sværere at genkende i mindre bogstavnær form.

Til gengæld må man formode, at navnet Anna ikke er det mest hyppigt brugte til hunde i Danmark, så der er en lav semantisk forudsigelighed her. Fonetisk er der desuden den forskel, at start- diftongen i Erna [æɐ ̯ ] er længere udstrakt i tid, end startvokalen [a] er det i Anna, hvilket muligvis kan give et bedre 'cue' til genkendelse i vokallyden.

Resultaterne  for  den  sidste  testgruppe  viser  derudover,  at r -reduktion i ubetonede stavelser som højre og højere ikke volder problemer for respondenterne - heller ikke, når reduktionen resulterer i lydlig lighed.

## Fejlkilder

Der er mange potentielle fejlkilder forbundet med en lyd- og surveytest over internettet. Nogle respondenter kan have gættet eller svaret tilfældigt, nogle har måske haft dårlige og skrattende højttalere,  og  nogle  er  måske  blevet  generet  af  støjkilder  udefra. Det er umuligt at vide, når man gennemfører en test under ukontrollerede receptionsforhold, men vi vil her plædere for, at testens store respondentmasse har udjævnet de særlige tilfælde af fejlkilder, som måtte have været aktuelle for enkelte personer eller mindre grupper. Selvom multiple choice-formen kan kritiseres for, at respondenterne kan gætte på svaret, har vi valgt den af hensyn til håndterbar databehandling af et stort antal svar, og fordi vi gerne ville have alle typer respondenter med - også dem, der ville have svært ved at stave rigtigt til svarordene, hvis man droppede svarmulighederne.

En yderligere mulig fejlkilde gælder modalitetsforholdet mellem testsætninger og svarmuligheder. Respondenterne hører sætningerne, men læser svarmulighederne, hvilket kan have været en fordel for genkendelsen af den meget bogstavnære udtale, da den lægger sig tæt op ad ordenes stavemåde. Hvis svarmulighederne var givet i lydlig form, ville genkendelsen af den mindre bogstavnære udtale muligvis have været endnu højere.

Endelig  sondrer  testen  ikke  mellem  almindeligt  hørende  og hørehæmmede, og samtidig er de anvendte testsætninger ikke en fuldt naturalistisk gengivelse af en lyttesituation.

## Konklusion

Er det sandt, at mindre bogstavnær udtale af dansk er meget svær eller umulig at forstå? Vores resultater tyder på, det er en myte. Respondenterne genkendte i høj grad de mindre bogstavnært udtalte ord og meningshelheder, der i testen blev præsenteret i meningsgivende sætninger uden kontekst.

Det må dog også konkluderes, at bogstavnær udtale generelt set er lettere at forstå end mindre bogstavnær udtale - om end forskellen i forståelse i flere tilfælde er meget lille. Vores analyser indikerer, at det især er lettere for respondenterne at genkende lavfrekvente ord, når udtalen er meget bogstavnær. Det samme synes at gælde ved højt abstraktionsniveau, semantisk uforudsigelighed, uspecifik eller 'tom' reference og introduktion af navne.

Den samlede konklusion er derfor, at journalister ikke konstant behøver at tale som en bog og kopiere lydene fra skriften, sådan som de er blevet opfordret til af kritikere og i DR's sprogpolitik. De kan dog med fordel tale mere bogstavnært, når de introducerer indholdsord, der bruges sjældent eller knap så hyppigt på dansk. På den måde sikrer de, at alle forstår, hvad der bliver sagt. Der bør også tales mere bogstavnært i de - må man formode usædvanlige tilfælde, hvor ord siges ude af kontekst, hvor stedord ikke refererer til noget, og hvor ord står placeret i en uforudsigelig sammenhæng. Det samme gør sig gældende i indledningen til en nyhed, hvor nye referenter introduceres.

Det  synes  derfor  oplagt,  at  journalisterne  regulerer  deres udtale  efter  de  semantiske  og  pragmatiske  omstændigheder  i talesituationen frem for at artikulere i en meget bogstavnær stil, der hurtigt fører til en ensartet formel og krukket talestil, man ikke genfinder i resten af samfundet. På den måde kan journalister - og andre - tale et naturligt, let forståeligt og mangfoldigt dansk i medierne.

## REFERENCER

Bleses, Dorthe, Hans Basbøll &amp; Werner Vach (2011). 'Is Danish difficult to acquire? Evidence from Nordic past tense studies', Language and Cognitive Processes 26(8), pp. 1193-1231.

- Blom, Jonas Nygaard (2010). 'Public service-dansk skal rumme det hele', i: Erik Nordahl Svendsen (red.) Public service - i praksis og i fremtiden , Aarhus: Ajour, s. 21-45.
- Blom,  Jonas  Nygaard  (2011).  'Helt  ude  af  diskurs  -  Excerperinger  af læsernes og lytternes diskursforståelse', Synsvinkler 43, Odense Universitetsforlag.
- Brink, Lars &amp; Jørn Lund (1975). Dansk Rigsmal - Lydudviklingen siden 1840 med særligt henblik paa sociolekterne i København , København: Gyldendal.
- Bybee,  Joan  (2002). Phonology  and  Language  Use ,  Cambridge:  Cambridge University Press.
- Davidsen-Nielsen,  Niels  (2008).  'Mumledansk  i  DR  Drama', JyllandsPosten 19.6.2008 .
- DR (2009). Sprogpolitik for DR , København: DR.
- Ernestus,  Mirjam  &amp;  Harald  R.  Baayen  (2007).  'The  comprehension of  acoustically  reduced  morphologically  complex  words:  The  roles of  deletion,  duration  and  frequency  of  occurrence', Proceedings  of the16th international congress of phonetic sciences , pp. 773-776.
- Ernestus,  Mirjam,  Harald  R.  Baayen  &amp;  Rob  Schreuder  (2002).  'The Recognition  of  Reduced Word  Forms', Brain  and  Language  81 ,  pp. 162-173.
- Ernestus, Mirjam &amp; Natasha Warner (2011). 'Editorial: An introduction to reduced pronunciation variants', Journal of Phonetics 39 , pp. 253260.
- Grønnum, Nina (2003). 'Why are the Danes so hard to understand?', i  Henrik  Galberg  Jacobsen  m.fl.  (red.) Take  Danish  -  for  instance , Odense: University Press of Southern Denmark, pp. 119-130.
- Hansen, Thea Feveile Sejr (2012). Radioavisen fra øje til øre . Et speciale om oplæsningen af Radioavisen fra 1936-2010, og om hvordan udviklingen bedømmes retorisk , Københavns Universitet.
- Hyttel-Sørensen, Liva (2009). Dem de andre ville lege med - En undersøgelse af børns sprogholdninger med fokus på dansk som andetsprog , Københavnerstudier i Tosprogethed, bind 49, Københavns Universitet.
- Janse, Esther (2004). 'Word perception in fast speech: Artificially timecompressed vs. naturally produced fast speech', Speech Communication 42 , pp. 155-173.
- Janse, Esther &amp; Mirjam Ernestus (2011). 'The roles of bottom-up and top-down  information  in  the  recognition  of  reduced  speech:  Evi-

- dence from listeners with normal and impaired hearing', Journal of Phonetics 39 , pp. 330-343.
- Juul, Holger (2012). 'Udtaledistinkthed og stavefærdighed hos danske børn', i Danske Talesprog , 12 , pp. 96-109.
- Karker, Allan (1993). Dansk i tusind år - et omrids af sprogets historie , København: C.A. Reitzel.
- Karker,  Allan  (1996). Politikens  sproghistorie ,  København:  Politikens Forlag.
- Larsen, Julie Errboe (2010). Udtaleudvikling i DR's radioavis - en sammenligning med det omgivende samfund på baggrund af analyser af udtaletræk i radioaviser fra 1944 til i dag , Speciale i lingvistik. Institut for Nordiske Studier og Sprogvidenskab, Københavns Universitet.
- Lund, Jørn (2008). 'Sprogrygt', Politiken 12.4.2008.
- Mollerup, Jacob (2008). 'Lytter-seerredaktør: DR skal tage bedre hensyn til børnene' (interview skrevet af Jan Dohrmann) http://presse.dr.dk/ presse/Article.asp?articleID=25967 (besøgt den 14.2.2014)
- Pharao,  Nicolai  (2010).  'Ordbrug  og  udtaleforandringer', NyS  39 ,  pp. 137-165.
- Poulsen, Ib (1988). Radioavisens forståelighed ,  København: Danmarks Radio.
- Poulsen, Ib (1992). Uge 39: En eksperimentaluge på radioavisen, København: Danmarks Radio.
- Ranbom, Larissa J. &amp; Cynthia M. Connine (2007). 'Lexical representation of phonological variation in spoken word recognition', Journal of Memory and Language 57 , pp. 273-298
- Schachtenhaufen,  Ruben  (2010).  'Schwa-assimilation  og  stavelsesgrænser', NyS 39 , pp. 64-92.
- Schachtenhaufen,  Ruben  (2013). Fonetisk  reduktion  i  dansk ,  ph.d.afhandling, København: Copenhagen Business School.
- Schüppert,  Anja,  Nanna  Haug  Hilton,  Charlotte  Gooskens  &amp; Vincent J.  van  Heuven (2012a). 'Stavelsesbortfall i modern danska', Danske Talesprog 12 , pp. 151-182.
- Schüppert, Anja, Nanna Haug Hilton, Charlotte Gooskens &amp; Vincent J. van Heuven (2012b). 'Syllable deletion in contemporary Danish', i J. Heegård &amp; P . J. Henrichsen (red.) Speech in Action. Proceedings of the 1st SJUSK Conference on Contemporary Speech Habits ,  Copenhagen Studies in Language, 42. København: Samfundslitteratur, pp. 73-97.
- Skautrup, Peter (1944-1970). Det danske sprogs historie I-IV , København: Gyldendal.

- Skyum-Nielsen, Peder (2008a). Godt dansk ,  Syddansk  Universitetsforlag/DR.
- Skyum-Nielsen,  Peder  (2008b).  'Gættelegen  dansk', Jyllands-Posten 8.4.2008 .
- Skyum-Nielsen, Peder (2008c). 'Hva' si'r du?' (interview skrevet af Jeppe Bangsgaard), Berlingske Tidende, 7.4.2008.
- Skyum-Nielsen,  Peder  (2008d).  'Bagbøvl  i  blomsterbedet'(interview skrevet af Anne Bech-Danielsen), Politiken , 1.4.2008.
- Skyum-Nielsen, Peder (2008e). 'Hvem er det, der tramper på mit sprog?' (interview skrevet af Lars Henriksen), Kristeligt Dagblad, 11.4.2008.
- Thomsen, Ditte Bøeg (2012) 'Phonetic reduction and morphosyntactic opacity: Challenges for preliterate children', i Jan Heegård og Peter Juel Henrichsen (red.) Speech in Action: Proceedings of the 1st SJUSK Conference  on  Contemporary  Speech  Habits ,  København,  2012,  pp. 1-28.
- Thøgersen, Jacob (2011). 'Talesprog i radioavisen', Danske Talesprog 12.
- Thøgersen, Jacob og Heegård, Jan (2012). ''Her er pressens radioavis' med det minimalt acceptable sjuskedansk', Danske Talesprog, vol. 12 , pp. 62-95.
- Thøgersen, Jacob (2013). Sproglig kvalitet i DR - en meningsmåling om sproget i DR , København: DR/Københavns Universitet.

## TESTEDE SÆTNINGER, ORD OG UDTALER

- A. reduktion af ubetonet slutstavelse (schwa) i indholdsord
1. Det var ikke tilladt at tage hunden ([ ˈhunˀən ]  vs.  [ ˈhunˀn ])  med ind i forhallen
- a. Hvad måtte man ikke tage med ind: hunden, huen, manden, ved ikke
2. Det nytår oplevede vi, at fyrværkeriet kom til at knalde ([ ˈknalə ] vs. [ ˈknalː ]) i lang tid
- a. Til  nytår  oplevede  vi,  fyrværkeriet  kom  til  at:  knalde,  falde, knitre, ved ikke
3. Musikeren fortalte, at han ikke kunne komme ([ ˈkʌmə ]  vs.  [ ˈkʌ m ː ]) til festen
- a. Musikeren  fortalte,  at  han  ikke  kunne:  komme,  tromme,

## tomle, ved ikke

4. Udenrigsministeren  var  godt  klar  over,  at  den gave ([ ˈgæːvə ]  vs. [ ˈgæː /.notdef( ː) ]) ville blive meget dyr
- a. Hvad ville blive dyrt: en gave, en have, en galla, ved ikke
5. På kasernen havde man købt en vase ([ ˈvæːsə ] vs. [ ˈvæːs(ː)]) til alle i bestyrelsen, som nu er væk
- a. Hvad er væk: en vase, en fustage, en base, ved ikke
- B. reduktion af ubetonet optaktsstavelse i indholdsord
1. På mødet var det problematisk ([ pʁobleˈmæˀtisg ]  vs. [ pʁoblˈmæˀtisg ]), at journalisterne ( ɕoɐ ̯ naˈlisd /.notdef nə ] vs. [ ɕonˈlisd /.notdef nə ]) ikke havde sagt noget om ulykken
- a. At journalisterne ikke sagde noget var: problematisk, dramatisk, provokerende, ved ikke
- b. Hvem  havde  ikke  sagt  noget  om  ulykken:  journalisterne, populisterne, juristerne, ved ikke
2. Kvinden  forklarede,  at pædagogerne ([ pεdaˈgoˀ /.notdef nə ]  vs.  [ pεdˈgoˀ /.notdef nə ]) allerede havde ringet til politiet, inden ambulancen ([ ɑmbuˈlɑŋsən ] vs. [ ɑmbˈlɑŋs(ə)n ]) kom
- a. Hvem havde ringet til  politiet:  pædagogerne,  sociologerne, pædiaterne, ved ikke
- b. Hvad  kom,  efter  at  der  var  ringet  til  politiet:  ambulancen, kondolencen, assistancen, ved ikke
3. Opskriften på frikadellerne ([ fʁεgæˈdεl /.notdef nə ]  vs.  [ fʁεgˈdεl /.notdef nə ])  blev lagt på nettet sammen med analysen ([ anaˈlyːsən ] vs. [ anˈlyːs(ə)n ]) af bakterieindholdet
- a. Hvilken  opskrift  blev  lagt  på  nettet:  frikadellerne,  karamellerne, frikasséen, ved ikke
- b. Opskriften blev lagt på nettet sammen med: analysen, dialysen, analogien, ved ikke
4. Tolderen havde fotograferet ([ fotogʁɑˈfeˀʁɐð] vs. [ fodgʁɑˈfeˀðː]), lokomotivet ([ logomoˈtiˀvəð ] vs. [ logmoˈtiʊˀð ])  flere  gange i løbet af som-

## meren

- a. Hvad var lokomotivet blevet: fotograferet, kalligraferet, folieret, ved ikke
- b. Hvad var der på billedet: lokomotivet, regulativet, lokoføreren, ved ikke
5. Musikken var instrumental ([ ensdʁumεnˈtæˀl ]  vs.  [ ensdʁumːˈtæˀl ])  og alt for minimalistisk ([ minimaˈlisdisg ] vs. [ minːmaˈlisdisg ]) til Udkantsdanmark
- a. Musikken  var:  instrumental,  fundamental,  instrueret,  ved ikke
- b. Musikken var alt for: minimalistisk, fundamentalistisk, avantgardistisk, ved ikke
- C. reduktion i sammenstød mellem funktionsord og mellem funktionsord og indholdsord
1. Det er ikke alle ([ ˈegə ˀ ˈalə ] vs. [ ˈeˈgalː ]), der er blevet bange for ulvene i Jylland
- a. Hvem er ikke blevet bange for ulvene: alle, mange, nogle, ved ikke
- b. Er alle blevet bange for ulvene i Jylland: nej, ja, ved ikke
2. Det  er  bekræftet,  at de  er ([ di  ˀ  æɐ ̯ ]  vs.  [ diː]) alle  sammen  blevet hjemme, mens ([ ˈjεmə ˈmεnˀs ] vs. [ ˈjεmːˈεnˀs ]) snestormen raser
- a. Hvem er blevet hjemme: de, vi, I, ved ikke
- b. Hvor har de været, mens snestormen raser: hjemme, inde, i Jelling, ved ikke
3. Familien havde boet i Italien ([i ˀ iˈtæˀliən] vs. [ iˈtæˀljən]) i ni år
- a. Hvor havde familien boet: i Italien, i Indien, i Izmir, ved ikke
4. De studerende havde nogle meget hårde år ovre i Aalborg ([ ˈhɒː ˀ ˈɒˀ ˈɒwʁʌ ˀ i ˀ ˈʌlbɒˀ] vs. [ ˈhɒːɒˀˈɒː i ˈʌlbɒˀ])
- a. Hvor havde de studerende nogle hårde år: i Aalborg, i Aarhus, i Aabenraa, ved ikke
- b. Hvad havde de studerende i Aalborg: hårde år, håbløse kår, sjove år, ved ikke

- D.  reduktion i sammenstød mellem funktionsord og indholdsord med lydlig lighed og r-svind
1. Længere nede ad vejen svingede en bil til højre og ([ ˈhʌjʁ /.notdef ˀ  ɒw ] vs. [ ˈh /.notdefj/.notdef ʌ]) blev væk
- a. I hvilken retning kørte bilen: til højre, højere op, til højfjelds, ved ikke
2. Præsten boede højere oppe ( [ˈhʌjɐɐ ̯ ɐ ˀ ˈʌbə] vs. [ˈhʌjɐˈʌb] ) i bygningen end skolelæreren
- a. Hvor boede præsten: højere oppe, oppe og til højre, oppe på højen, ved ikke
3. Skuespilleren på tredje hedder Erna ([ heð /.notdef ˀ ˈæɐ ̯ na] vs. [ heð /.notdef ˈæɐ ̯ na]) , og hunden hedder Anna ([ heð /.notdef ˀ ˈana] vs. [ ˈheð /.notdef ˈana])
- a. Hvad hedder skuespilleren: Erna, Anna, Ena, ved ikke
- b. Hvad hedder hunden: Anna, Erna, Ena, ved ikke

## NOTER

- 1 Forskningsprojektet 'Mediesproget NU' (2006-2009) ledet af SkyumNielsen  havde  til  formål  at  undersøge  problemet  i  dybden,  men projektet  nåede  ikke  at  blive  færdiggjort  i  den  planlagte  form,  da Skyum-Nielsen blev dødeligt syg af kræft i slutningen af forløbet. Den tentative konklusion på udtaleproblemerne i medierne er opsummeret på vegne af Skyum-Nielsen i (Blom 2010).
- 2 Og der klages fortsat. På forsiden af Ekstra Bladet 7.1.2014 kunne man læse  rubrikken  'HVA?'  (sat  op  med  tolv  centimers  store  versaler) 'Seerstorm efter Arvingerne: Vi kan ikke høre, hvad de mumler'. Det er dog kendetegnende for de gengivne klager, at de typisk handler om baggrundsmusik/-støj, dårlig lyd og lav talevolumen snarere end om selve udtalen.
- 3 Skyum-Nielsen bruger i sine bøger, kronikker og interview en forenklet fonematisk transskription, formodentlig af hensyn til læsere, der ikke kan læse lydskrift (IPA eller Dania). Det skaber det problem, at man bliver nødt til at gætte på, hvordan ordene egentlig har været udtalt.
- 4 Som påpeget i (Blom 2011) lider Skyum-Nielsens eksempler under, at

- de kun er gengivet skriftligt, og at de er revet ud af en sammenhæng. Få forstår (vist) eksemplerne, når de læser dem, men ikke desto mindre har Skyum-Nielsen selv forstået ordene og fraserne, da han hørte dem i deres rette sammenhæng; ellers ville han ikke selv have været i stand til at gengive, hvad de betød.
- 5 Udenlandske undersøgelser (Ernestus og Warner: 2011: 254) har desuden påvist, at alle samfunds- og aldersgrupper bruger 'reducerede' former, men at mænd og unge generelt har en større tilbøjelighed til at 'reducere' sammenlignet med kvinder og ældre.
- 6 Der er transskriberet med omfortolkning af IPA's vokallyde svarende til den, som defineres i (Grønnum 2003).
- 7 ˀ -symbolet er brugt til at betegne stemmelæbetilnærmelse/stemmelæbelukke. Således både om stød og om glottislukke, der skal signalere ordgrænse. Ved stød er tegnet brugt uden mellemrum før og efter; ved glottislukke, der signalerer ordgrænse, er tegnet brugt med mellemrum både før og efter.
- 8 Autentiske  udtaleeksempler  fra  medierne  ville  have  været  en  mere realistisk måde at gengive de faktiske udtaleforhold på, men da det er meget svært (umuligt?) at finde autentiske eksempler på en speaker, der udtaler samme meningshelheder meget bogstavnært og mindre bogstavnært i sammenlignelig kontekst, har vi fravalgt den metode.
- 9 Visse afvigelser har sneget sig ind, hvad der må anses for uundgåeligt, medmindre man sætter en maskine til at læse op eller  laver  laboratorieagtige  forhold,  hvad  der  hurtigt  går  ud  over  naturligheden  i speaken.
- 10 Vi har dels randomiseret sætningernes rækkefølge fra respondent til respondent, dels undgået, at de første ord i testsætningerne har kunnet udløse mentale 'scripts', som respondenten ville kunne bruge til at forudsige testordene længere fremme i sætningerne.
- 11 Det kan diskuteres, om dette kriterium er opfyldt i alle tilfælde, da vurderingen af, hvorvidt et ord er mere eller mindre oplagt som svar i en given kontekst, afhænger af det subjektive mentale 'script', sætningen udløser.