Stephanie Dietrich, Hallgeir Elstad, Beate Fagerli, Vidar L. Haanes (red.): Folkekirke nå (Verbum Akademisk, 2015)
Forfattere: Jeppe Bach Nikolajsen
Tidsskrift: dttk (05-07-2017)

Folkekirke nå Stephanie Dietrich, Hallgeir Elstad, Beate Fagerli, Vidar L. Haanes (red.) Verbum Akademisk, 2015 221 sider

## Anmeldt af Jeppe Bach Nikolajsen

I 2012 blev der udgivet en bog med hovedtitlen Folkekirke  nå og  med  undertitlen Den  norske  kirke  som  evangelisk-luthersk kirke , en bog som jeg i øvrigt har anmeldt i dette tidsskrift. I 2015 udkom der så en bog med samme hovedtitel, som førnævnte  bog.  Begge  bøger  er  initieret  af  det teologiske nævn i den norske folkekirke. I  forordet  til  bogen  fra  2015  nævnes  tre grunde til, at bogen er blevet udarbejdet. For det første udgives bogen på baggrund af, at begrebet folkekirke blev indført i den norske grundlov i 2012. Det er derfor oplagt at drøfte, hvad der menes med dette begreb i en norsk sammenhæng. Tidligere har folkekirkebegrebet nok været anvendt, men den norske folkekirke er som oftest blevet betegnet Den Norske Kirke. For  det  andet  udgives  bogen,  fordi  det norske  samfund  »har  gjennomgått  store forandringer  de  siste  tiår,  gjennom  innvandring, større mangfold og flerreligiøsitet«  (side  9).  For  det  tredje  udgives  bogen, fordi den norske folkekirke befinder sig i en ny økumenisk situation, eftersom kirkens  trossamfundsmonopol  er  blevet svækket.  I  dag  skal  kirken  således  forholde sig til langt flere og større livssynsaktører. Bogen indeholder et forord, tyve artikler og et efterskrift. Artikelforfatterne repræsenterer den norske folkekirke i hele sin bredde, men personer fra andre trossamfund bidrager også til bogen. Artiklerne  behandler  emner  som  folkekirkebegrebet, grundlovens ekklesiologi, statsbudgettets  ekklesiologi,  menighedsudvikling, trosoplæring, folkekirken som en  diakonal  kirke,  folkekirken  som  en missional kirke med videre.

Jeg vil fremhæve et enkelt træk ved bogen, som jeg finder interessant. Det fremgår nemlig af en række af bogens bidrag, at  man i Norge i langt højere grad end i Danmark  har  anerkendt,  at  folkekirken nu befinder sig i et pluralistisk samfund, hvor folkekirken,  trods  den  store  opslutning  til  kirken,  udgør  en  særlig  social størrelse i det norske samfund. Eksempel- vis  skriver  direktøren  for  det  norske  kirkeråd Jens-Petter Johnsen: »Det er dåpen som konstituerer kirkemedlemskapet, og ikke  den  nasjonale  tilhørigheten.  Det  er vesentlig  å  markere  den  prinsipielle  forskjellen  mellom  kirkesamfunnet  og  borgersamfunnet. Den norske kirke er derfor ikke folkets kirke, i betydning 'det norske folk  organisert  som  kirke',  slik  presten Henrik Seip uttrykte det i sitt forsvar for statskirkeordningen, like etter andre verdenskrig. Dåpen er primært et sakrament og bare sekundært et medlemskriterium. I prinsippet gjør det fellesskapet av døpte i folkekirken til et åndelig samfunn, som er  av  en  annen  art  end  det  borgerlige samfunn« (side 17). Den tysk-norske teolog Stephanie Dietrich refererer også til, at  folkefælleskabet  og  kirkefællesskabet ikke længere er identisk, og at dagens pluralistiske  samfund  udgør  en  ny  præmis for  forståelsen  af  folkekirkens  rolle  i  det norske samfund (side 55). Bogen afsluttes da  også  med  en  artikel  af  professor  ved Menighedsfakultetet i Oslo Sturla Stålsett om  folkekirken  i  et  livssynsåbent  sam- fund,  som  således  behandler  den  øgede tros-  og  livssynsmangfoldighed  som  en udfordring for folkekirkens selvforståelse (side  205-213).  Denne  grundlæggende præmis udgør efter min mening et frugtbart grundlag for ekklesiologiske drøftelser;  ja,  et  mere  frugtbart  grundlag  end når  folk  og  kirke  flyder  sammen,  og  folkekirkeideologien fører til,  at  kirken  bliver  udvandet  og  tandløs,  som  Stephanie Dietrich med opbakning fra Dietrich Bonhoeffer  påpeger  (side  49).  Dette  handler imidlertid ikke om, at kirken ikke er for hele folket, men det er bare ikke normalsituationen for kirken, hvilket Det Nye Testamente gør det klart for os.

Bogen indeholder mange relevante og interessante  artikler.  Den  vil  uden  tvivl kunne være til stor inspiration for danske teologer. Jeg synes, at det er beundringsværdigt, at den norske folkekirke med to ovennævnte bogudgivelser bidrager til en ekklesiologisk debat om kirkens aktuelle udfordringer.  Noget  tilsvarende  kunne med fordel gøres her i landet.