Fra familie til individ
Forfattere: Inger-Lise Hjordt-Vetlesen
Tidsskrift: kok (1980-08-25)

## Inger-Lise Hjordt-  Vetlesen Fra familie til individ

Om nogle b c e g e k r   i Marie Bregendahls  fortElling Hanne ved H ~ e n

I t e n e  fra c a . 1860 til c a . 1900, hvor pengenkonornien slog igennem som den dominerende udvekslingsform i det danske landbrug, ændredes det agrare familiebrug p A   mange planer. I den senere forskning er denne ændring undersegt ud  fra forskellige synsvinkler1, og det er med  disse forskningsresultater i baghovedet, jeg  vil  forscige at pejle mig ind til, hvilke bevidsthedsmæssige konsekvenser de materielle ændringer fik  for den kvindelige psyke i det agrare smAborgerskab.

Under landbrugskrisen i 80'erne, hvor det danske landbrug blev gennemgribende omlagt, ændredes strukturen  i det familiale  produktionsfællesskab.  Produktionen, som tidligere havde reproduktionen af familiebruget  som m t U  og arbejdsfællesskabet omkring selvejet som den strukturerende faktor for dagligdagen og den menneskelige kommunikation, rettede sig nu mod et anonymt marked,  hvor  upersonlige  samfundsmæssige  styringsmekanismer af  mere  eiler mindre abstrakt art lmrevet fra den konkrete  jord- og familiesammenhæng  bestemte afsætnhgvilktene. -Vi ved en del om, hvordan denne ændring PAWkede familiens funktioner: det patriarkalske familiesammenhold, som tidligere omfattede hele husholdet, slog p A   flere ledder sprækker. Klasepolariseringen gennemsyrede efterhanden husholdets interne relationer, s A   tyendet  i  hnjere grad end fm fik status som betalt arbejdskraft2.  De nye stuehuse fra perioden adskilte familiens opholdsrum fra tyendets, omsorgsfunktionerne  for sognets jordlase og fattige gamle gled fra gtdhusholdet over til statslige institutioner -helt bastant slog det igennem ved de mange nye fattiggtde, som s A   dagens lys i denne periode3 -overskudsproduktionen,  som tidligere dels gik til aflimning a f tyendet dels til almisser til de fattige, forsvandt fra gtdhusholdet. Tendensen var, at d e   led i produktudviklingen skde  gmes profitable. Overskudsmælken gik  ikke mere til den jordlase landarbejder. der ikke selv havde nogen ko, men blev udnyttet produktivt til en udvidelse af griseholdet  O.S.V. -som et led i denne bevægelse udvandrede landets fattige overskudsbefolkning eiler slog sig ned i byerne,  hvor  den  udgjorde  rekrutteringsgrundlaget  for  den  ndvendige  arbejdskraft til industriaiiseringens  gennemslag i Werne.

Effektivseringen  af produktudviklingen pilvirkede ogsl  de kvindelige arbejdsomrader. Tidligere decideret kvindearbejde blev underlagt mekaniserede procaser og blev overtaget af mænd, og det produktive arbejde, som blev tilbage til  kvinderne, blev  monotoniseret. Tendentielt blev kvinderne udgrænset til de kedeligste og ofte fysisk krævende trivielle arbejdsfelter,  og dette  grove kvindearbejde blev  efterhbden overladt til  det  kvindelige tyende, mens  hustruen knyttedes nænnere til stuerne og bmene4. -Det sanseiige kropsbetonede fællesskab i hverdagen blev derved brudt op, og denne adskilleise af arbejdssfæren fra intimsfæren rnbede sig ogsA gennem den ny byggestil, hvor alnimmets alkover forsvandt, og sovekammeret lukkede for fællesskabet omkring forældrenes samliv.

Produktionsomliegningen resulterede  altsi  i  en  ændret  familiestruktur  i gArdsholdet, hvor den intime kerne mere d e r   mindre tydeligt blev afgrænset fra

gilrdens samfundsmæssige produktion .

Det betrad selvfnlgelig ogsA, at socialisationen -bmenes bevidsthedsmæssige danneisesproces  og færdighedstilegnelse -ændrede  karakter. P A   den ene side intensiverede~ de fnleisesmæsige b b d   mellem moderen og bmene -denne psykiske investering var ogsA et resultat af, at mekaniseringen mere og mere overflmiiggiorde bmearbejdet  blandt  gArdmændenes b m -p A   den  anden  side krævede den industrielle og tekniske udvikling i landbruget, at b m n e s   skolegang blev andet og mere end udenadslæren a f   religicm remser og skriftsteder. BAde de centralt forvaltede  skoler og de mange nye friskoler, som var et udtryk for bmdernes selvforvaltning a f   deres uddanneisesbehov, satsede i hnjere og hnjere grad p A   at oparbejde  evner til rationel og kalkderende omverdensbeherskelse. selv om skolegangen  langt op  i det U) . Arhundrede var fleksibel i forhold t i l   produktionens behov5.  P A   samme made tog indlæringsprocessen i efterskoler.  hnjskoler og landbrugsskoler nok  udgangspunkt i de erfaringer, de unge havde fra hjemmet, men læreprocessen blev udbygget og effektiviseret og onenteret mod samfundet. s A   den kom til at svare  til de nye sociale  og nkonomiske krav, som den kapitaiistiske udvikling satte, s A   bmderne fortsat kunne hævde sig som en klasse a f   smaborgere.

DanneIsesprocessen tenderede siliedes mod at afsætte sig som en dobbeltbevidsthed, der p A   det psykiske plan modsvarede den opsplitning mellem intimsfære og arbejdssfære, som familien p A   det samfundsmæssigt produktive/reproduktive plan aftegnede. P A   den ene side oparbejdelsen af omverdensonenterede intellektuelle og konstruktive  evner, der stod i modsætning til de værdier, som prægede bondefamilien fm 1860, hvor etableringenaf selvejet fortrinsvis kaldte p A   evner til flid, opsparing og beherskelse inden for familiens rammer. P A   den anden side  udviklede  det intimiserede familiemamter  nogle intense fnlelsarelationer mellem de biologisk beslægtede familiemedlemmer, hvor de adipale strukturer især kanaliserede den frigjorte psykiske energi ind i tætte om- hedsprægede b h d  mellem moderen og banet.

Disse modsielsesfyldte  psykiske strukturer,  som nok svarede til en borgerlig individdannelse men p A   afgmende punkter havde væsentlig andre rammer for udfoldelse al den stund, det stadig var familiebedriften, der var basis for det agrare smhrgerskabs produktionsform, blev opfanget og omformet af folkehajskolerne, hvis betydning for familiebrugets  modstandskraft mod storkapitalen og denned for udviklingen inden for den danske klassestruktur langt op i det U) . Arhundrede vist næppe kan overvurderes. Grundtvigianismen  og de folkelige grundhigske bevægelser medvirkede p A   det psykiske plan til, at en moderne omverdensbevidsthed blev fremmet, samtidig med at familiebruget 0konomisk blev  konsolideret. Gennem fællesskabet i menigheds- og hejskolelivet fik standsbevidstheden et offensivt islæt. som gav det ideologiske  skyis til den fælles ekonomiske front mod storkapitalen, som andelsbevægelsen betegnede. Bonden blev  udtryk  for det nye  sunde menneske, der forenede udsynet  med natur- og jordbundetheden, den mytologiske HejmdaJ, der vækker guderne til dad med sin lur, blev  det sindbiliedelige udtryk  for denne nye selvforstAeIse, som  hejskolerne  formidlede6. Og  de  organisationsstrukturer, som  prægede denne dannelsesformidhg bade i menighedslivet og i hejskolen, tog den gamle bondefamilie som sit organisatoriske  forbillede. Det  personlige  patriarkalske forhold mellem husbonden/rnadmoderen og hene/tyendet blev efterlignet i de personlige tilidsforhold og autoritetsforhold mellem forstanderparret og eleverne. Og læreprocesemes konkrete karakter i den gamle familie kom til at præge læreprocessen i hejskolen. hvor det levende og levede ord, den personlige formidling uden om det tarre bogstm, var dannelsesformidhgens  inderste nerve.

Men samtidig var hejskolen et resultat af  og en formidler af  de struktuelle ændringer. som bondefamilien gennemieb i perioden. Det var jo netop ikke et konkret arbejdsfællesskab. man samledes om -læreprocessen var elitær og abstrakt -den Andelige befrugtning foregik overvejdende som en tnvejskommunikation, hvor taleren overgav sin viden og sine ideer til eleverne. -Derved udbyggede hajskolen de felelsesmæssige/abstrakte ilbninger, som dannelsen i intirnsfæren havde fremkidt. Og ikke bare formen men ogsA indholdet i de oplevelsesmmstre, som hejskolen bragte frem, udbyggede denne tendens. Ideologien omkring familien trak p A   guldalderens og romantikkens kærlighedsforestillinger7, hvor f d e k n , den Andelige sympatetiske samklang mellem parterne, var det helt centrale i ægteskabet. -Denne orientering mod kærligheden som livets fylde stod i grel m&amp;tning til den ægteskabspraksis, som d e   kilder tyder pil har bestemt partnervalget inden for det agrare smilborgerskab tidligeren. -Som Marie-Louise Svane har pavist det, medvirkede h~jskolerne saedes nok til at oparbejde og frisætte  hidtil bundne sanselige  energier,  men i modsætning til tidligere tiders binding af de driftsmæssige energier til et konkret stofligt arbejds- fællesskab kanaliserede hajskolen de frigjorte energier ind i  abstrakte falelsesinden mmsige baner, der havde det livsvarige intimiserede kærlighedsforhold for familien som sit mmter9.

I labet af 80'erne blev det almindeligt,  at ikke bare de unge mend  men ogsA de unge kvinder fra gkdrnandsmiljwt tog p A   et hajskoleophold19 Det borgerlige  personlighedsideal, hvor  individet tilegnedes falelsesmæssig og intellektuel frihed og politisk lighed, ramte siliedes ogsA kvinderne i en falsom alder. Men i forlængelse af  hajskolens ideologi og begrænset af  de materielle mdgheder havde kvinderne kun lejlighed til at gennemleve  disse individuelle  frisættelser a f kulturel, falelsesmæssig  og politisk art inden for familiens rammer. Der er intet i den grundtvigske  forstklse, som peger ud over den smhborgerlige  produktions familiernæssige rammer. Men der er noget, der tyder pA,  at hrajskolen derved indirekte kom til at fremme forventninger  i kvinderne, som potentielt overskred den intimiserede famiksanmenhæng. Blandt de kvinder, som tog de borgerlige frihedsidealer p A   ordet og tilkæmpede sig en uddannelse og et selvstændigt erhverv, oftest som lærerinde efter et hajskoleophold, er der nemlig en del, der samtidig med  dem mandlige hjemstavnsiitteraturs gennembrud omkring  1900 debuterede som forfattereli. Og p A   trods af, at deres romaner oftest udspiller sig i deres agrare barndomsmilja, er kærlighedstematikken  i den borgerlige romantiske udformning dog det centrale strukturerende princip bag handlingen. De faleisesimpulser, som hajskolen spillede pA,  rummede nemlig et potentiale, der bar ud over det snævre stueliv, som efterhtinden  var blevet idealet ogA for gkdrnandskoneme -en forventning om en falekfylde og om et rigere liv, end familien  kunne  afstikke. -Ud  over  lærerindeerhvervet var der p A   dette tidspunkt  meget f A   muligheder for uddannelse og erhverv uden for det ufaglærte kvindearbejde og tjenestepigefaget, og enhver kan ved  at kigge I d g s s t a t i stikkerne igennem og protokollerne, der registrerer de sejgtrukne forhandlinger om enhver nok s A   lille forbedring af  lærerindemes k&amp;, overbevise sig om, at dette job  i hvert fald ikke afstak nogen materielle rammer for en opfyldelse af forventningerne om et bedre liv -om at være et frit og lige menneske -som visionerne fra hajskolen havde lovet  l*.

Litterært blev kmligheden det symbolske og konkret forsme opdæmningpunkt for disse diffuse falelsesmmsige forventninger  om »noget andet« hos de kvindelige  hjemstavnsforfattere. Kærligheden -den gænsesprængende  falelsesfylde, der overskred  de socialt satte rammer og opsplitninger -fik karakter af en vision om en tilstand, hvor ligheden var realiseret, hvor den gamle tids b h d Iæggelse af individuelle lyster var brudt, og hvor den ny tids opsplitning  mellem produktion  og reproduktion var helet. Hvor  kvinderne ikke var henvist  til et snævert stueliv, som nok var intimt men ikke af den intense art, som Hjalmars og Huldas forening i de romantiske  myter. En tilstand, hvor friheden  var radende, friheden og  udfoldelsen af  energier,  som  hverken  det  gamle eller det  ny kvindeliv afstak rammer for.

Man kunne kalde denne langvarige socialpsykologiske ændring, som accelerede under krisen, for en bevidsthedsproces,  der orinterede  kvinden fra familien mod sit eget individuelle  jeg  -men en bevidsthedsproces,  hvis samfundsmæssige basis stadig var familien. -Det var jo trods alt ikke sti mange kvinder, der lasrev sig  fra  miljnet  efter hiajskolwpholdet  og  blev  forfattere og/eller  lærerinder. Men dis s e ekstreme kvindeskæbner og deres bevidsthedsprodukter kan sige os noget om de processer. som gærede under overfladen i brede l a g . Hvomik de slog igennem pti samfundsmæssigt plan som synlige socialliistoriske  ændringer ha n g sammen med etaper og faser i den kapitalistiske udvikling. F m t  i mellemkrigstiden, da den intimkerede og arbejdsfri kernefamilie blev et mere almindeligt fænomen blandt dele af arbejderklassen og mellemlagene, blev denne individuering et synligt træk blandt  brede l a g . Omvendt medvirkede statshusmandslovene fra 1899  og senere til, at en mængde kvinder kunne viderefme en smaborgerlig familiestruktur,  hvor kvindernes produktivitet ikke tabte sin samfundsmæssige værdi, og hvor hiajskolwpholdet derfor ikke fik disse konsekvenser.

I Marie Bregendahls forfatterskab, som er det mest komplicerede og derfor det,  der  opfanger flest  af  virkelighedens facetter  blandt  de  kvindelige hjemstavnsforfattere,  bliver denne kærlighedsvision konsekvent nedbrudt -og det er jo en kunstnerisk ægte registrering af utopiens umulighed. Men i en enkelt af hendes fortællinger Hanne wd Hnjen sker der en omvending. Visionen fastholdes men  ikke pil  en almindelig  triviel  facon.  Fortællingen  fastholder nemlig samtidig protesten mod bade det nye og det gamle kvindeliv. Ved  denne dobbelthed  af  protest  og  utopi  kan  fortællingen belyse, hvor  de socialhistoriske brudflader ikke bare var blokerende, men ogsti rummede stof til konkrete  overskridelser.

## Hanne ved Hajen

Som jeg har p w e t   i et tidligere skrift om Marie Bregendahl, er forlokkelsesmmteret et centralt motiv i forfatterskabet'" Næsten alle de kvindelige hovedpersoner gennemgik et trefaset forliab, hvor de gennem betagelsen af en fremmed mand forlokkes  til at forlade  det gamle kvindeliv -fialge manden til et kapitaliseret eller varedornineret rniljia, hvor det ny  kvindelivs mennskelige m o d viser sig at være bagsiden af den abstrakte fialelsesbetonede  kærlighed, som styrede opbruddet fra hjemstavnen. I 3. fase forsrager de smadrede kvinder sti at vende tilbage til barndommens smaborgerlige miljia -og symbolsk at vende til- bage til  tiden fm de blev sig bevidst som seksuelle væsener -en bevægelse, en regression -som Marie Bregendahl nasten konsekvent lader mislykkes. Hanne ved  H8jn fra Sdakfolkene  II, der  udkom  fmte  gang  i 191814,  er bemærkelsesværdig, fordi det er den eneste af Marie Bregendahls fortællinger, hvor tilbagetoget lykkes. P A   hvilke betingelser omskrives  det ulykkelige forlokkelsesmotiv i denne fortælling, i hvor hej  grad lykkes det at fastholde den historicitet, den  afimning af  den  faktiske historiske udvikhgs konsekvenser  for kvindelivet, som l A  bag forfatterskabets ellers  desillusionerede  forstklse for omfanget a f det kvindelige  identiteistab i en tid, der var præget a f opbrud p A man- ge fronter?

## Den unge Hanne -forlokkekesmotivet

Der er to Hanne'r i historien. Den gamle bondekone, som har givet historien navn, og hendes barnebarn.  Den unge Hanne gifter sig med en fremmed handelsmand, Jakob Meyer, som hun felger til Hamborg, hvor hun i den grad taber sin personlige og samfundsmæssige identitet, s&amp;  hun træt til deden vender hjem til bedstemoderens gilrd udelukkende for at f&amp;  bekræftet, at der ikke er at livet, det eksisterer

mere for hende i dette liv -og hvor historiens  pointe s A  er -netop her, og tilværelsen i Hamborg har kun været et skinliv.

Fortælleteknisk er de  to Hanne'r behandlet  ydert forskelligt, idet beskrivelsen a f den unge Hanne er et  forseg p A   en indfelende psykologisk skildring, hvor synsvinklen overvejende  ligger hos Hanne. og beskrivelsen derved kommer til at fokusere p A   psykologiskeproces~er. Pil handlingplanet svarer dette til, at det er den unge Hanne, der bevæger sig i fortællingen, det er hende der er bærer a f de dynamiske elementer, og det er igennem hende, den ny udvikling i bondesamfundet  og kvindetilværelsen skildres. -Den gamle Hanne er derimod næsten udelukkende set udefra,  oftest er hun set gennem en kollektiv spejlingi5,  hvor bondesamfundets  o m d m e   spejler hende gennem situationer, der lidt efter lidt samler de enkelte aspekter af hendes væsen til  et nuanceret,  mangesidigt kvindebiede -eUer 03.~8 er hun vist i dialog  med den unge Hanne, men betragtningeme, som dialogen giver anledning til, lægges udelukkende ind i den unge Hanne, sti disse direkte fokuseringer  p A   den ældre Hanne tjener fortrinsvis  til at skildre, hvordan bedstemoderen opfattes af og rendrer den unge Hanne, og kan aitsil betragtes som en variation p A   spejlingsteknikken,  der yderligere kommer til at fastholde den ældre Hanne som en pil handhgsplanet statirk f i g u r .

Denne fortælleteknik gm umiddelbart den unge Hanne til fortællingens hovedperson. Forlebsmæssigt er hendes skæbne formet over det typiske forlokkelsesmotiv. Hendes ungdom er præget a f   harmoni og livsgiæde p i   den store ghd, som er hendes barndomshjem, og livslykken synes at vente p&amp;  hende i sik- kelse af den unge sympatiske  gldmandssnn, som sammen med hendes bror er i færd med at uddanne sig til kreaturkommissionær.  Fortællingen lader omdmnmet opfatte denne for en bondesnn utraditionelle uddannelse som positiv, fordi sedalsfolkene derved sikrer sig nogle palidelige handelsmænd, der kan formidle deres produkter ud til verdensmarkedet. Merede denne detalje  viser, at histonen forholder sig aktivt til den historiske udvikling. FortælLuigen foregl i 80'erne, hvor landbruget er ved at blive orienteret mod salg p&amp; de engelske markeder, og forsttielsen af at dygtiggmelse  og en udvidet omverdensorientering  er en nradvendighed, hvis bnndemes selvforvaltning  skal bibeholdes, aftegnes som et udbredt fænomen i det ellers p&amp;  andre punkter tilbagesttiende !%daissogn.  O g s A p&amp;  andre ledder vises  det, at samfundet er  under omdannelse. Toget, der af bnndeme omtales som det »grusselig lange Stuehus«, har konkret og overfert trængt sig ind i sradalsfolkenes  horisont, og talemade afspejler oplevelsen af, at den statiske bondetilværelse er  blevet  bevægelig og omskiftelig -og  usikker.

Det et toget, der fmer folk væk fra egnen, og angsten, som det sociale opbrud har medfmt, rsber sig ved, at det dynamiske aspekt ved  toget metaforisk

sammenkobles med  farlige maskulint ladede seksudkræfter:

»Fra disse Banegaardsudflugter kom Sradansfolkene  hjem, bestyrket i Felelsen af, at Toget var et grumt og farligt  Væsen, som En helst  skulde holde sig længst muligt borte fra. Uha, den store sorte Kolos af  en Damphest, der stod der med  gloende 0jne og prustede Reg ud af Næsen meget  værre end nogen Bageovnsskorsten, den  saae saa tung og grutstærk  ud,  som den  med  stmste Lethed kunde mase enhver Ting, den rullede henover, saa flad som en Pandekage. -Jov, det var bedst at have den Ka'l paa Afstand«. (257)16

Toget og dermed de nye skonorniske kræfter indgl som et vigtigt element i forlokkelsesstrukturen.  Som Jakob Meyer d l e r   Hanne ved sin smarte moderne sine fine kebte gaver og sit skinnende sortkrellede  udseende  og fmer hende bort til et varedomineret samfund, s A   understreges togets funktion som bærer af den dynamik, der seksuelt og ekonomisk bringer mennesket over i et andet ukendt element ved  den  reference til  Agnete og Hamands-motivet, som

dans, broen betegner:

»Og Toget, -Toget, der dagstot foer der frem og tilbage, piftede ved  Egebjerg og rullede hult dundrende over Aa-Broen ved  m e d a l ,   Toget var det, der tog dem og fmte dem bort«. (258)

Hannes forleb beskrives imidlertid ikke fortlebende. Hændelseme  og kronologien opndses gennem flash-back i to knudesituationer,  hvor Hanne i bevidstheden genkalder sig eller erindrer begivenhederne. Derved rettes opmærksomheden fra begivenhedensforlebet  til den bevidsthedsproca, som begivenhederne har sat igang, og videre rettes opmærksomheden  til cendringen mellem Hannes fmste erfaringsopsamling  og den anden. At denne bevægelse er en vigtig pointe i udsagnet, vil jeg  vende tilbage til.

Den fmste tilstand, hvor vi ser ind i Hanne, og hvor hun genkaider sig knudebegivenhederne  i Hamborg, er da hun tomt for livslyst efter 15 A r s   ægteskab med  Jakob Meyer trasker over heden for at d e   hos sin bedstemoder, som hun overhovedet ikke har haft  kontakt  med i disse  15 ilr.

Hanna lykkefelelse i ægteskabet med  Jakob varede kun et par Ar.  En dag blev hun brat revet ud a f   illusionen om et gensidigt kærlighedsforhold ved  Jakobs reaktion. da han fAr  udbetalt Hannes arvepart fra forældrene:

»Saasnart Budet var gaaet greb Jakob om Sedlerne  med begge Hænder. Det vendte han sig for at Ja, det var det Grin, han havde, -

sa a ud, som skulde han rive noget ud af en Udebrand. Saa gemme dem i sit Pengeskab -og da kom det. -da han lagde dem ind. Han lignede en Ræv i Ansigtet!  Aanej, en Hestekjæft en Oksekjæft, - -et Dy r ! -et lavt og lumpent Dyr. Akh!

Hun stod ved hans Pult, men hende saae han ikke til, sagde ingen Ting heller. -Han havde glemt hende -helt.

Havde han  aldrig tænkt paa  hende? Var det bare Skillingerne, han  havde

tænkt paa? -Var det kun paa dem?« (273)

Senere bliver hun  tilfældigt vidne til, at hendes bror afbryder kompagniskabet  med  Jakob Meyer, fordi han har opdaget, at Jakob er en uærlig handelsmand, der beregner sig falske afgifter for sin kreaturkommission. Fra den dag der Hannes kærlighed, og fortællingen lader den seksuelle  udveksling afskæres ved, at Hanne fra nu af drejer nraglen i lås i sin sovekammerdm. Som et symbol p A   hendes golde overklassetilværeise  som Meyers frue er det eneste, hun fra da af beskæftiger sig med, et mkeslmt og endelmt stramajbroden, som hun ingen mening og m A l   har med. -Efter  13 A r s   stramajbroderi standser Hanne op, idet teksten lader hende blive konfronteret med  sin egen tomhed gennem en spejlingsfigur, hvis forleb pardeliseres med Hannes: en dag leber hun tilfældigt ind i den kone, der sammen med sin mand og sine bem boede i Meyers portnerbolig i de to ferste lykkelige Ar  af Hannes ægteskab. OgsA  i de to Ar  fungerede portnerfamiliens huslige idyl som et spejl for det, Hanne ventede  sig af samlivet med Jakob Meyer. Men p i   samme made som Jakob symbolsk  dm for Hanne, da varesamfundets mekanismer trænger sig ind i intimsfæren og bevidstheden, dm portneren pti det konkrete plan samtidigt for portnerkonen,  og med portnerfamilien forsvinder denne vision om en familielykke ud af Hannes tilværelse. -Nu mdes  de to kvinder efter l5 &amp;s forleb, og paralleliseringem foretages ved den fælles karakter af deres gensidige 0kesl0se beskæftigelse gennem disse 13 h. Som Hanne har syet stramaj, har portnerkonen for at opretholde livet syet forklæder. Hanna tre gange gentagne »Hvad kom det hende ved?« (276) til de impulser, der rammer hende udefra, sekundere af  portnerkonens reaktion pti sit  l m b e j d e :

»Jamen der havde man nu siddet og syet Forklæder i tretten Aar, -saa længe var det, siden hendes Mand d d e , tretten Aar og alle de Forklæder. Hvad b r d man sig om dem?« (281)

Resultatet har for begges vedkommende været en felelse af  fremmedhed en mangel p A   evne til at opleve -at leve -en tilstand a f d d :

DFru Meyer, jeg synes, det er ligesom man er d d . -Det gav et lille Skvæt i Hanne, og hun gjorde en Bevægelse med Parasoilen, idet hun vendte Ansigtet bort.

Det samme var det jo, hun havde tænkt, da hun sad derhjemme i sin Daglig-

stue med Armene bag sin Nakke«. (282)

Det interessante ved  denne spejiing meilem de to kvinder er, at portnerkonens fremmedgjorte arbejde bliver en underliggende forklaring p&amp;  Hannes psykologiske  og seksuelle fremmedgmelse.  Indirekte  opererer fortællingen her med en kapitalismekritik, som inddrager lmbejdet som Arsag til felekmes deformering, selv om Amgmmmenhængen ikke forfelges.

Efter erkendelsen a f dden, forstaet som den tilstand, hvor ingen bevægelse mere er mulig, taber fortællingen portnerkonen ud a f sit univers.  Sdedes kan Marie  Bregendahis  visioner  ikke medreflektere kapitalAmbejder-forholdet men m A   scige bag den kapitalistiske  udvikling og trække p A   omráder, der endnu ikke er ramt a f kapitalens logik. -Men ved pardeliseringen med Hanne bliver Hannes kærlighedstab samtidig en dimension i portnerkonens fastlbning, og indirekte fremstilr kærlighedsforventningen sdedes  som et generelt mmter for kvindeidentiteten. N A r   kærligheden som skulle  være en bekræftelse af subjektet -af jeg'ets frihed og lighed over for et ligeværdigt subjekt -tværtimod viser sig at være en objektivering, en vareudveksiing,  afskæres den. P A   det ene plan ved at manden dm, p&amp;  det andet ved at nciglen drejes om. Meyer har givet Hanne sin seksualitet, og Hanne har givet sine  penge. Opsplitningen  af den erotiske  dimension i seksualitet og reproduktion f A r   sit fomængede udtryk gennem det fraværende barn. Seksualiteten er blevet udvendiggjort, og driften mod profit sammenkobles gennem Jakob Meyers dyrelignende g r i n med den lmrevne seksueile drift, og derfor er reproduktionen blevet  en tvangsbevægelse, som fornægtes.  Hannes erinchingsproces i denne tilstand, hvor hun  bevæger sig væk fra det ny  kvindeliv, m&amp;  derfor snarere end en erfaringsbearbejdelse betegnes som en erfaringsblokering. Hun er ikke i stand til a t bruge sine oplevelser til at bevæge sig selv hverken som subjekt eiler objekt. Processen -gensidigheden -livscyklussen er smadret i det kapitaiistisle milje. Manden bliver bærer af  den bevidstinse lineære drift -og kvinden bliver omvendt bærer a f den totale bloker i n g , hvis eneste perspektiv er dden:

»Den næste Dag var det Hanne satte sig i Toget for a t rejse hjem til Fjordby. Hun vilde hvile ud i FeleIsen af , a t alt, hvad der kom hende ved, var d d og borte, slettet ud, tiiintetgjort. derfor vilde hun hjem til sin gamle Bedstemoder«.

(282)

## Bewgelcien tilbage til Hanne ved H@en

I  modsætning  til  den unge Hanne er den gamle Hanne statisk placeret i det gammeldags bondesamfund  i  S d e n ,  og  hun  falger  for  s p i l   vidt  bade  dets skrevne og uskrevne regler ved f.eks. ikke at ville gifte sig for fjerde gang, da  det er uhmt p p i l   egnen. P p i l   mange mader viderefmr hun de værdier, der hmte det gamle selvforsynende  bondebrugs tid til. Hvor fremmedgmkn  var et generelt træk ved de menneskelige relationer i Harnborg, som ogspil slog igennem i Hannes forhold til tyendet: »Og Hanne var kommen til at huske paa sine to Tjenestepiger dernede i Hamborg,  som hun aldrig talte med. .  . « (291), SA er alle Hannes sociale relationer præget a f personlige b h d ,  hvor  kommunikationen omknng gensidige behov er det centrale. Hanne fremstilles saiedes af  sognets skumlere som én. der ikke giver særligt haje 10nninger til sit tyende, men den behovsopscagning og behovstilfredsstillelse, som Bregendahl trækker  frem ved dette herskabkyende-forhold  forskyder interessen fra I m e n s  kvantitet til forholdets indholdsmassige kvalitet:

»Se, som nu forleden, da Hanne havde været paa Kabstadtur. Aa, der foer jo en Fest i Sindet paa d e Husets Folk, saasnart de hmte Vognen d e ind gennem Porten og Hanne hilsende til d e Sider viste sig. A U e  Hænder raktes imod hende for at hjælpe hende ned og faa hende ind i Stuen sammen med alle hen-

des mange Pakkenelliker.

Og hun spurgte jo straks overordentlig  hjærteligt, hvordan det var gaaet derhjemme, om de alle havde haft det godt og om de havde faaet noget til F d e n Det kunde n a t e n   lyde.som  hun havde været væk i Maa-

mens hun var væk? -neder og ikke bare i nogle Timer.

Og Folkene de troppede troligt sammen om hende og var i een storige  Spænding, for de havde nu d e gjort et eller andet Arbejde uden for reglen som de

glædede sig inderligt til  at overraske hende med«.  (290)

Over for naboer og folk, der langvejs fra kommer agende til kirke og stalder op i Hannes ghd, er hun den altid gæstfri altid gavmilde husmoder, og denne omsorg udstrækkes ogsti til fattige tiggersker og snottede fattigbm. Det er en bevidst pointe i fortællingen, at Hanne er ens mod d e . I modsætning til Jakob Meyer er Hanne fuldstændig blottet for en beregnende kalkulatorisk bevidsthed i  menneskelige relationer:

n ( . . .) Nej, jeg kan da ikke glemme, at vi nu ogsaa skulde faa den forncijelse at se Jer her i Dag. Hvor var det endda skjmt, og det ogsaa for Alvor. -Ja, det maa I tro, det var mig endda en stor Glæde! -En sjmlden stor Glæde! -Og Vel-

kommen skal I være! Velkommen! Velkommen!

Saadan omtrent tog Hanne imod sine Gæster, og det uden stme Forskel, enten  det saa var  Haj eller Lav, der traadte  ind under  hendes gammeldags, blaarnalede Bjæikeloft. -Ja, selv om det kun var et Par a f alle  de  mange Tigger- kvinder, som den Gang strejfede Egnen rundt, kunde ogsaa de, som Regel, foruden den ellers skulde Hanne være stærkt vente sig en hjærtelig Modtagelse,  et lille Traktement og en Prat, -gode Aimisse, der i alle tilfælde var dem vis; -optaget paa anden Vi«. (243)

Hanne er sPedes fremstillet som den, der holder p A   de gamle fællesskabsskikke, der der altid er den samme -men samtidig -og her ligger spændingen i hendes skikkelse -som den der altid er  foranderlig. For det fmste p A   det sociale plan. Hun er den fmste i sognet til at indfme nye skikke, srligt revolutionerer hun madvanerne, hun er en mester i at finde p A   nye slags kager, nye mafler at tilberede P pA, spændende ny boller fiA suppen, er den der overrasker med nye desserter som  buddinger m.m.  Fortællingen antyder diskret hendes politiske progression og tilknytning til partiet venstre" ved stik mod skik og brug og hendes sædvanlig gavmildhed at lade hende afvise at give tilskud til bryiiupsgaven til  kronprins Frederik og panserbatteriet i Storebælt. -Foranderiigheden, hendes psykiske smidighed Mses ogsA ved  hendes aldrig svigtende interesse for de skiftende moder blandt den kvindelige ungdom, selv om hun ogsA her for sit eget vedkommende holder sig inden for rammerne af det passende. I det hele opviser hendes evne til n A r   som helst og hvor som helst at indstille sig p A   orngivelserne en forbavsende kamæleonagtighed:

n ( . .) Og hele Tiden, mens Hanne vimsede ud og ind og rettede an, lod hun Munden lak, fortalte og spurgte i et Væk, dog mest det sidste, idet hun, uden at hun  bestræbte sig derfor,  altid ypperligt afpassede Underholdningen efter Gæsternes Km, alder og Temperament. Hun snakkede med  Gaardejere og Handelsfok om Jordbrug og Studehandel, om Kalveopdræt og Hestepriserne paa det sidste Randers- og Hjallerup  Hestemarked. (. . .) Hun spurgte til Raads, gjorde sig lille og ukyndig. (. .  . )

.

Og var det saa Egnens Koner, der kom til hende, -ja, se da prmede hun den samme Form: At gme sig lille, at spmge, og hvordan gm I nu den Ting! -Og hvordan den og den -og hist op og herned?

Men her var der jo ikke mange, der saadan i al Troskyldighed  lod sig lokke til Aanej, hendes Evner som Husmor var veldet gjaldt at dække Festbordene til de store gilder var vidt og bredt bermt. -ja, som een, der var langt foran sin Egn,

at optræde som Hannes Vejleder. -kendte, og hendes Kunstfærdighed, naar sin Stand og Tid, nævntes Hanne ved  Hajen«. ( 2 4 3 4 )

Denne  dobbelthed  eller  modsigelse  i  fortællingens  historiering  omkring Hanne-skikkelsen  underbygges  ved  de  seksuelle  strukturer,  der  underlejrer Hannes fremtoning. Foranderiigheden, det at Hanne kan være ung med de unge og gammel med de gamle, danse og more sig som en ungm0 og snakke husmoderligt med konerne affrader nemlig en latent forvining omkring Hanne. Ikke bare i o m d m e t   men i Hanne selv. Hannes genkommende bemærkning:

»Bare en kan la' vær' aa tænk«. som umiddelbart stik i kontrast til fortællin- gem insistering p A   den totale positivitet i Hannes harmoniske omverdensrelationer, er et signal p A ,   at der er visse tekstlige lukninger, som betinger den positive fremstilling  a f   spændingsfeltet  mellem foranderlighed  og uforanderlighed. Lukninger, som m A   slmes for at den erotiske balance mellem jomfru-  moder- og husmoderfunktioneme i Hannes væsen kan opretholdes.

## Hanne som formidler  mellem Martha og Maria

I tekstens selvforstAelse fremtræder Hanne altsA langt hen ad vejen som et helt menneske.  Hendes evindelige husmoderlighed,  den aldrig svigtende omsorg over for andres helt nære og daglige behov betyder ganske vist, at hun ikke kan give sine Andelige/felelsesmæssige kræfter de samme udtryk som andre p A   egnen, idet hun næsten altid m A   blive væk fra kirken netop for at varetage de udefrakommende kirkegæsters behov  for husly,  mad og drikke. Det fai.  egnens skumlere til at omtale hende som »en lunken, en ligegyldig,  hun er en Martha, der ger sig Bekymring og Uro med  mange Ting og glemmer »det ene forndne«.« (253). Den ironiske distance, som teksten  har  til  dette udsagn,  dementerer jo i sig selv denne forstAelse af Hanne, men væsentligst  dementerer fremstillingen af  Hannes afrundede og samtidigt alsidige virke en sAdan forkortning. Hannes alsidige færd er nemlig præget af en produktiv erotisk kraft, s A   intet led i den daglige husmodergerning bliver en blot og bar reproduktion. Hver ny situation, hvert nyt  mutid genskabes gennem  Hannes  produktive,  kunstneriske  evner. Maria-funktionen  kobles  i Hannes kreative virke sammen med Marthafunktionen, s A   reproduktionen ogsA altid bliver en skaberakt Is. Kunstfærdig madlavning, kreative evner til at fa socialt samvær til at lykkes enten det s A   er  ved  fester  eller  i dagligdagen, alt betegner  Hannes evner  til  at æstetisere  hverdagslivet, sA seksuelle driftsbetonede  forventninger  integreres i og ikke bryder med den familiale og sociale orden.

Udsmykningen  af et specielt rum i Hannes hus indkredser ved sin seksualsymbolik denne sammensmeltning i Hannes væsen og peger samtidigt p A   de lukninger, de ritualiseringer  af  farlige kræfter, som betinger balancen:

»I det nordvestre Hjerne af Hanne ved Hejens Stuehus var der et lille Rum, som var  forlenet med en egen stemningsfuld  Blanding af Gammeldags Ynde og stilfuld Hygge.

Gulvet var af gule Mursten, men dækkedes næsten helt af et broget Kludetæppe, Væggene var hvidkalkede  og imod Vest, hejt t i l  Vejrs, sad et iiiie fukantet Vmdu med et ældgammelt grmt Glas til Rude, rigtigt gammelt Buleglas med en Forhojning i Midten, saa stor omtrent som Bunden i et Rradvinsglas. Dmen mede ingen af Husets andre Dme, den var af et langt mere fornemt Udseende. Den var delt i to store , riflede Fyldinger, hver med en Medaljon i Midten, i den nederste af disse Medaljoner var udskaaret en fristende dejlig Vindrueklase;  om den merste en Gang havde været ligedan var ikke godt at sige. men isaafaid var der i Tidens L0b sket en Ændring. Nu  var der nemlig i Stedet indsat en lille Hjærterude med et blomstret Kattunsgardin for. (. . .)

Oppe under Loftsbjælken hang Par ved  Par af  sammenbundne St. Hanskaal, Karlen til hejre, Pigen til venstre. Oh, at se op under den Bjælke var jo som at skue ind i d e   Dalens Kærlighedsmysterier. (. . .) Og saa hele den lange h k k e ,  hvor  Pigen  stadig elskovsdragen vendte sig efter den mandlige Part, slyngede s i g op ad ham, ja hist og her snoede sig i Fortvivlelse to, tre Gange om ham, medens han,  det ubmhmlige Asen, gav dem Pokker, satte Næsen til Vejrs og groede ad sine egne, ailestedsfmende Veje, var det Mikkel i Molen, den bedaarer, der her blev sat paa Prme sammen med Halvparten af  Dalens

skmeste Piger?« (282-83)

Umiddelbart stiir dette rum som et sindbiiledligt udtryk for at kærlighedsforveniningen, forventningen om noget andet og mere end den platte -dag, er puttet ind i det famiiiaie, det trygge, s&amp; gammeldagsheden, som teksten skriver, er forenet med en stilfuld hygge.  En stilisering,  en beherskelse af driften inden for den moderne intimsfære. Samtidig peger den ironiserede beskrivelse af St. HanskAlene som symbol p&amp;  de elskovslystne piger, der ikke fiir opfyldt deres forventninger til kærligheden, fordi mændene smyger sig »udenom«, p&amp;,  at de kræfter, som var p&amp;  spil i den unge Hanna dragning mod Jakob Meyer, o p &amp; er til stede h&amp;, men de er ritualiserede og ufarworte. Gennemspilningen  og ufarliggmelsen inden for det lukkede intime rum fiir karakter af en biiledelig fremstiiling  af d r m e n   om livmoderens  selvskabende  kræfter, der rummer de dynamiske mandlige elementer, men holder dem i skak inden for en selvproducerende gentagelse. Den kvindelige skabelsesakt og f&amp;lsfunktionen fremtræder o p &amp; kompositorisk som et symbolsk aspekt ved dette rum. Det er nemlig her, fortællingen  lader den unge Hanne opholde sig, da hun efter hjemkomsten til bedstemoderen i flash-back gennemgiir den gamle Hanna ægteskabsfor10b9 p&amp;  samme mAde som hedeturen gav rum for de flash-back,  der gengav Hannes liv i Hamborg. Og det er h&amp; ved denne erindringsproces, at hun vækkes fra de drade, at hun spejler sine erfaringer fra det gamle og det ny kvindeliv mod hinanden og vælger at leve i det liv og den livsforstklse  som den gamle Hanne har aftegnet. -En udfoldet forstklse  af denne MarthaMaria-mystik  giver de ægteskabsfor10b9  som den gamle Hanne har gennemlevet,  og som her bliver til erfaringer, der bliver i stand til at bevcege den unge Hanne.

## Fader -elsker -s m

Hanne har været gift tre gange. AUe  ægteskaberne har efter hendes egen mening været lykkelige, men det er dog tydeligt,  at »lykken« inden for hvert ægte-

skab har været kvalitativt forskellig.

Den fmte mand, Hans, var mange Ar ældre end Hanne:

n ( . .  . ) og rnaaske nok paa flere Maader kunde siges knapt at passe sammen med  hende,  noget stivsiidet og gnaven, som han havde været, men som saa netop i Kraft af de femogtyve Aar, han var ældre, havde kunnet lede hende saa godt og lære hende saa meget. Og det var da ogsaa ham, der havde haft Ciaarden, hun ejede, hendes gode og veldrevne Gaard, og ham, der blev Far til de seks af hendes b, og de var skam blwen baade pæne og dygtige allesammen, saa hun havde ikke andet end godt at mindes Hans for, -ikkeda saadan, -fejede hun til«.  (292)

Ejendomsoverdrageisen parret med en erfaringfomidiing, der skal sikre reproduktionen af produktionen, ser ud til at være de aspekter, relationen  mellem Hans og Hanne fortrinsvis har hvilet  pA.

I det næste ægteskab er det helt. andre ting, Hanne Izgger vægt p&amp;,  da hun

fortæller den unge Hanne om sit livs erotiske knudepunkter:

&gt;)Thomas,  han var Hannes jævnaldrende, og han var derinde fra Halvmn, hvor ogsaa Hanne havde det meste af sin  Slægt. (. .  . )

Om hun turde sige det som det var, da syntes hun næsten, at det var f m t   da hun blev kendt med Thomas, at hun lærte at forstaa, hvad det vilde sige at have en Wreste -en rigtig Ungdomsk@mte. -Og da var hun dog treogtredve Aar og havde seks b«. (292)

Kærlighedsdimensionen bliver  fremhævet  som det væsentligste aspekt ved dette forhold. Hanne bliver fmst h&amp; kvinde over for en mand. De har samme alder og samme baggrund, de har altsa forudsætningerne for at konstituere sig gensidigt som forskelige men  ligeværdige kærlighedspartnere over  for hinanden.

I  det  sidste ægteskab  udvides kærlighedsdimensionen, s A   den fuldstændigt overskygger og omformer tilværelsens reproduktive aspekter:

D ( . .  .) Han var nu aiiigevel Bedstemoderens mærkeligste Oplevelse, ja,  kunde hun ikke, bare hun hrmte Navnet, fornemme, at der var noget sjældent og forunderligt  ved  ham: 7?zorvald, det  I d da slet  ikke  saadan  som  Jens  o g

Niels eller Povl og Per.

Hanne var jo kommen ind i Fprerne og gik stadig som Enkekone. -Hun skulde jo giftes en Gang igen, saadan havde det da hele Tiden været Meningen, sagde hun. (. . .) Men hun vidste ikke ret hvordan det gik til, til Alvor var det da alligevel ikke bleven med  det Giftemad.

Noget kom det vel af , at hendes M r e a f f m t e   Ægteskab,  som nu var voks- ne, to af dem var endogsaa gifte, de havde ladet hende forstaa,  at hvis hun agtede at  »forandre sig«, saa skulde hun  da  se efter, at det blev  med en eIdre Mand, og der havde ogsaa været foreslaaet et Par halvgamle Enkemænd, som de syntes kunde passe.

Men dem havde Hanne ikke syntes om, nej, hun havde ingen Lyst haft til dem, slet ikke, og defor var det bleven ved at drive saa længe med det nye Giftermaal.

Men saa kom altsaa 77torvald. -Aa bitte b, da fik Hanne sandelig  Lyst til at komme i Ægtestand igen. -Ja, for han var jo noget saa mærkelig, var Thorvald, saadan en slagsfin Mand og en boglærd Mand, og saa var han ikke mere

end som niogtyve Aar. (. .  . )

-Aa, Hanne i Hamborg skulde bare have set saadant fint Linteij han brugte. Bedstemoderen havde maattet ksbe en særlig Slags Amdam til at stive det i og wet sig meget i at stryge, for at kunne faa det fint nok. -Og hun spandt noget Garn til Sokker til ham, ja, det var det fineste, bldeste Spind, hun i sine Dage

havde lavet. (. .  . )

Kedeligt havde det jo været med det, at hendes Dwre ikke var saa meget godt Aakja, for hensig tilbage, saa syntes hun aldrig i sine Levedage, der havde været saa skmt et Foraar, som det Aar, hun blev gift med

fomsjede med Ægteskabet,  det forstaar sig. Men Hanne selv, -de var det saadan, at naar hun nu saae Thorvald«. (293-94)

Det  er ssUedes umiddelbart indlysende, at den erotiske dimension for hvert ægteskab intensiveres. Som teksten siger det: »Tre Gange havde hun jo været gift, og for hver Gang stadig  mere lykkelig i Ægteskabet«. (291) Det er samtidig betegnende, at mændene bliver yngre og yngre, mens Hanne selv bliver ældre og ældre.  Som  det  sidste  citat viser,  ændres  den erotiske kvalitet fra det andet til det tredie ægteskab, idet forholdet til Thorvald er baseret pi3 en betagelse a f en anden art end den, der grundes pi 3  gensidighed og ligeværdighed i mandhvinde-forholdet. Thorvald er merkelig -han er fin og dannet -han er noget mere end bonde. Dette træk tilsvarer Hannes stræben efter anderledeshed. som en der er langt forud for sin tid og sin stand. Og indkredser samtidigt de psykiske fascinationer i teksten, som betagelsen a f denne forudhed implicerer: en  fascination a f det fjeme, det fme, det skinnende -det evigt unge. Det er fortællingen ubevidst samme fascination, som betinger den unge Hannes betagelse a f Jakob Meyer, men som dkr er negativt vurderet.

Niir fascinationen a f Thorvald omvendt kan opfattes  positiv, er det fordi den tolkes ind i et andet betydningsystem end forlokkelsesstrukturen.  Hannes ægteskaber tolkes nemlig ind i en kvalitativt  anden kronologi end den kvantificerede lineære tidsopfattelse, som den skonomiske  struktur underlejrede den unge Hannes seksuelle forlokkelse  med. For hvert ægteskab  dm manden med accelererende hastighed, og ægteskabet med Thorvald varer præcis: ni mdneder. Det- te  sammenkoblet  med  den  asymmetriske  aldersfordeling, hvor  henholdsvis manden og kvinden i det fmte  og det sidste ægteskab har et generationsmæssigt forspring for modparten, gm Hannes ægteskabsvalg til mere end en realistisk registrering af, at ældre kvinder tit giftede  sig med unge mænd for at f&amp; en duelig arbejdskraft, n&amp; de ikke selv kunne klare s&amp;  meget mereIg. Det understreges jo,  at Thorvald ingenlunde vælges, fordi han er en duelig arbejdskraft, tværtimod antyder hans dannelse og fuihed, at han ikke er en specielt kyndig bonde, selv om han er ud af bondeslægt. -Det er i disse seksuelle  strukturer helt andre lodkker, der er styrende: det f m t e   ægteskab er en gennemspilning af faderfunktionen.  Hans'  forhold til  Hanne er overvejende præget  af  faderens funktioner over for giirdaningen. I det andet ægteskab med Thomas gennemspilles elskerfunktionen, de mige funktioner stiir Hanne s&amp; et sige selv inde for, de er overdraget hende af hendes fmte  mand/fader -ved giirdejet er hun blevet et  selvstændigt skonorniske subjekt -og vi  h m r  heller ikke om, at Thomas skulle have bidraget særligt til  giirdens fornyelse eller  forbedring. I det tredie ægteskab frader hun s&amp;  at sige sin egen elsker. Og ogsi  elskerfunktionen, potensen, er snarere Hannes end Thorvalds, samtidigt med at hun former og danner elskovsobjektet, som om han var et lille barn.

Man kan sledes se de tre forleb som tidsmæssigt udgrænsede gennemspilninger af en stadig proesrende udvidelse af et og samme kærlighedsforhold, hvor forskellige aspekter/faser er projiceret over p A   tre mænd. Hanne bliver p i denne made -ved  at blive spejlet gennem sine forskellige funktionsomrader -hvor teksten udgiir konflikten mellem de enkelte funktioner ved at de p i   handlingsplanet tidsmæssigt og forliabsmæssigt er isoleret -repræsentanten for den fulde kvinde, det hele menneske -den falliske moderm- der bade kan f&amp; af og frade sin egen elsker -samtidigt med, at hun kan forholde sig til ham som et fra hende afgrænseligt individ. Den spaltning mellem reproduktion og produktiv seksualitet,  mellem Martha- og Mariaaspektet, som foriællingen strukturerede den unge Hannes forlokkelse  over, er forsonet i Hanne-skikkelsen,  fordi hun nok  er  underlagt foranderligheden -deraf udspaltningen i en tidsmæssig afgrænselig kronologi omkring ægteskabsforlebene -men samtidig ophæver foranderligheden ved at rumme det hele -hun bliver derved uforanderlig i sin foranderlighed -et levende udtryk for enheden i kompleksiteten. Hun er sledes uforandret  den samme, da den unge Hanne efter I5 &amp;s forleb tror at vende hjem til det dmnde udtryk for al forvandlings og undergangs lovmæssighed.

Hannes indoptagelse  af de manduge funktioner ændrer dem o p &amp; kvalitativt. Hvor Hans' dannelse og formning af Hanne var autoritært ledende  og belærende, er Hannes dannelsafunktioner over for Thorvald givende, hensmeltende i hans væsen. Det mandlige princip er i  fortællingen lineært afgrænseligt -den brudte tidsdimension  understreges ved,  at  bade  faderen,  elskeren og s m e n dm, mens det kvindelige er cyklisk -sig selv genfradende. Hvor reproduktionen af  produktionen inden for det mandlige princip rummer en dad.dimension, er dette ddstema elimineret i skildringen af  det  kvindelige forandringprincip. Hanne skaber selv sin egen fornyelse i bamet/elskeren, og dcaden brydes ved at bade sit barn, Der er skildringen  af Hanne tale om tekstlig  bevægelse, hvor individet opfattes ikke bare som subjekt men ogsti som objekt for sit eget hun lever videre i en form for evig ungdom efter hans dcad, hun er sin elsker og sin fader. -begær.

Denne selvopfyldende dimension i Hannes skikkelse aftegner, som jeg  indledningsvis p- e d e , en socialpsykologisk ændring, hvor individet gradvis  blev frisat og  jeg-insisteringen raget. Med de modsætninger, som derved opstod mellem de intensiverede  jeg-forventninger og de socialt satte aktionsfelter  for kvinderne, historiceres  ikke umiddelbart gennem denne kvindeskikkelse.  Men de er der -der er h d e r   i  teksten, som peger pti disse modsætninger. Uforklarligheder, som yderligere komplicerer Hanne-skikkelsen, og som signalerer, at der er omrader i tegningen af  hendes væsen, som ligger uden for denne tolkning, der er brud, som rnber et andet betydningsystem, som teksten bare udfolder andre

steder end gennem Hannes skikkelse.

Som jeg  skrev  kan  Hanne  nu og da ikke  »la1  vær'  aa  tænk'«,  og det er specielt, n A r   hun bliver  mindet om sin yngste s m   Thomas Peter, som hun fik med Thorvald. Denne s m   er den eneste af hendes b m ,   som ikke er socialt  vel-

lykket:

»Jo. 7liomas  Peler, det var da den sm, hun fik med Thorvald og det var og blev den af alle hendes B m .  hun holdt mest af. Aa, som hendes Hjærte altid havde hængt ved den Dreng, lige fra han var bittelille havde det været saadan. Hun syntes, hun kunde gme Alverdens T i for ham.

Men Thomas Peter var det ikke gaaet godt for. Nej, det var jo saa smgeligt at tænke paa. saadan som alting gik skævt for ham. - ( . . . )

En Gaard havde han jo haft ligesom alle Hannes andre k, den gik han snart fra, et BoeIssted havde han haft. det kunde han heller ikke blive ved. Saa havde han haft en Træskohandel ovre ved een af Stationsbyerne, den kunde ikke gaa for ham, saa havde han været Kusk for en Mniier og Brcadfabrikant, der skulde han saa tidlig op for at passe Hestene, og jo ogsaa ud i al Slags Vejr, saa det var ogsaa bleven ham for strængt.

Nu sad han saa der og hutlet i et bitte Hus, hvor der bare var Jord til en enlig KO. Hvad var det til dem, der var mange Gange bedre vant? Det kunde jo hverken blive til Fcade  eller Klæder«. (2%97)

Thomas Peter kommer indirekte til at reprmentere bagsiden af den psykoseksuelle individfrisættelse, som Hanne stAr som det positive udtryk for. Gennem denne frugi af den intense fnlelsesfylde  mellem Hanne og Thorvald kædes driften mod den socialt overskridende  jeg-bekræftende seksuelle oplevelse sammen med en begyndende social deroute. Proletariseringen ligger som det uund- gklige perspektiv lige forude, pti samme made som proletariseringen i portnerkonens skikkelse paralleliseredes med den unge Hannes seksuelle betagelse og kærlighedstab. Og dette suk: »bare  Man kan la' vær' aa' tænk'« gm den unge Hanne ogsii til sit netop i det ~jeblik, hvor hun erkender kærlighedens umulighed. Da tænker hun -og blokerer -og derfor ligger der opii  en logisk bevægelse i, at det er til  bedstemoderen hun s w r ,   da hun vil stadfæste sin diad -stoppe udvekslingen pti alle planer. Hele forlokkeiseshistorien bliver sAiedes en dirnension, som uudfoldet opti  ligger i den gamle Hannes skikkelse. Derved kommer fortæiiingens  udsagn om Hannes  statiske  og bevægelige cykliskhed til at rumme sit eget dementi. Lineariteten og splittelsen gemembryder den rumlige koncentriske  tidsforstklse, den selvopfyldende  kærlighed bliver en utopi og ikke et re- alhistorisk perspektiv.

## Utopi og  omvending

Historiens losning  pti  modsætningen mellem  de ekstreme jeg-forventninger, som udvimens krav om individets selvforvaltning qpii  havde oparbejdet hos kvinderne, og den samme udviklings tendentielle upersonlige forvaltning  og objektgmelse  af  individet, er  at den unge Hanne tager hjem til det gammeldags bondesamfund. I forhold til den kapitalistiske udvikling og fremmedgmelsen sker der ved  denne bevægelse en regression, hvor der sii at sige g&amp;  bag  om udviklingen, samtidigt med at fortællingen lader Hanne holde fast i sin indivi-

duerede selvforstklse:

»Den Nat drmnte unge Hanne, at det var saadan et forfærdeligt Regnvejr og hun slæbte  sig afsted gennem Slud og Storm  ned ad Gurlittstrasse.  Hun vilde ud til »Aussen Alster« for at drukne sig, for hun syntes ikke Livet var til at holde

ud  længere.

Men da hun stod ude ved %bredden, da saae hun, at det, der gjorde det saa svært for hende, var det store Stramajbroderi, som hun havde slæbt med sig derned.

Saa blev hun pludselig helt let i Sindet, for sa a syntes hun, at hun forstod, det var Broderiet, hun skulde drukne og ikke si @ selv.

Og da græd hun saadan af  Glæde. at hun vaagnede ved det«. (298)

Stramajbroderiet,  som repræsenterer mkeslosheden,  tomheden ved den borgerlige kvindes tilværelse forkastes, men det implicerer samtidig,  at den skonomiske dynamik, som paralleliseringen  mellem portnerkonens forklæder  og stramajbroderiet gjorde til en  Arsagsforklaring, tabes.  Derved bliver slut-perspektivet, at den unge Hanne skal viderefme den ældres Wke i et statisk smiiborgerligt  familiebrug men  med  en  moderne kvindebevidsthed en ahistorisk utopi. Men utopier m A   jo altid trække p&amp; genkendelige  oplevelser, og det inter- essante spmgsmtii bliver derfor, hvad indholdet i utopien er?

Det centrale er her, at symbolerne omkring kvindeligheden fastholdes, men konsekvent ændrer karakter, n k   de tolkes ud fra den splittede kvindelighed i det realhistoriske regi, og n k   de tolkes i skæret af  en utopisk helhed.  D e ~ e omvending f k   et fortættet udtryk i den gamle Hannes betagelse af den unges klædedragt fra Hamborg. I Hamborg har klæderne tydeligt  haft den funktion at gme hende siværdig, at gme hende til et repræsentativt hustruemne for s i m mand. Ved Hannes nysyn f k   disse klæder en helt anden betydning. Hun er, da hun ankommer fra Hamborg, klædt i overvejende r d e   farver i moderne snit, og specielt hendes rejseslm og den symbolik, som lægges ned over det, angiver

denne omvending:

»En Dag fmst i Maj, vakte et fremmed Kvindemenneske med et langt teglstensrdt Rejseslm om Hatten, stor Opsigt ude i fjordby. (. . .)

Midt  i  Sværmen af  Torvefolkene, der  med  Kurve og Bylter paa  Armene myldrede ud paa Perronen, blev  dmen til en andens Klasses Kupi stilfærdigt aabnet og en lille kvindelig Rejsende med et r d t   SIm om Hovedet steg ud midt i Trængselen. (. . . )

Hun saae saa fremmed ud, syntes de, forresten ogsaa noget træt og forkommen; men hun havde jo nok ogsaa rejst langt. -Og saa dette her stor Rejseslm, der gik ned under Hagen og var bundet i en slrajfe  ved det venstre B e ,   det var et mærkeligt  slm. Saadan brugte  man  ikke  den  Gang  der  paa  Egnen.  Naar Foraarsblæsten kom strygende nedover Perronen, viftede de alenlange Slrajfeender ud om baade Hoved og Overkrop«. (258-59)

Ved  ankomsten  signalerer det  r d e  slm  en  fremmedgjort og  forbldende kvindelighed, en flænget mdomshinde, der bgrer som et lmrevet og blodigt spor.

Ved  mdet med bedstemoderen sker der en omtolkning af det hvilelmt viftende slm med de mAilese ender. Fremmedheden bliver ikke til noget, der afgrænser, men til noget, der er mærkeligt og fmt, til noget der udvider og gm rigere. P A   samme made som Thorvalds kvalifikationer betegnede et udvidet mulighedsfelt, hvor Marthavæsenet blev forenet med Mariavæsenet skyagtige  mystik:

»Men næppe havde de faaet begyndt at rme ved Klædeme fm Bedstemoderen brusede op i en tindrende Beundring af  Hannes fme Traj:

- Fa-
- -Nej, da har jeg  da aldrig set Mage. skal Kaaberne nu være paa saadan con. Nej, det var da det morsomste, hun længe havde s e t .
- -Og Lommerne de skulde sidde d&amp; foran og Skindkantning  skulde  der være hele Vejen rundt. Nej, sandelig om Hanne ved Hajen har set noget saa skmt længe. -Og saa det store, r d e ,  mærkelige Slm! Aa, det er da noget saa fmt. saa fmt, saa det er ikke  til at udsige. -Se, hvor det kan vifte ud i Luften. Thi  det

er jo  formelig, som det var en Sky, der flagrede om«, (287)

Den objektivering af  kvindeligheden, som under de specifikke sociopikonomiske betingelser blev smadrende for Hanne i Hamborg, fik sAiedes en kvalitativt anden drejning hei.. Den afskrives ikke, tpijet beholder sin syrnbolfunktion, og det er ikke brugsværdien, der bestemmer dets betydning. Men objektiveringen fik karakter af selv-udfoldelse, subjektet er nok blevet til et dværdigt objekt, men det et blevet til objekt for sig selv. Den abstrakt/fpilelsesmæsige udvidelse af jeg'ets selvspejlinger fastholdes som en kvalitet.

Men denne omvending er betinget af, at de mandlige produktive seksuelle kræfter er behersket, stikmet. P A   handlingsplanet fremtræder stiliseringen  ved at mændene er d d e ,   og slutningsvisionen opviser et kvindefællesskab,  der gm det iklige bestag p A   de  d d e   mænds grave til enfatdag.  Mændene fejres, graden af  kærlighed udtrykkes rituelt gennem  de blomster, som Hanne har  tiltænkt hver af de tre mænd, henholdsvis en fuksia, en pelargonie og en r d rose. Men den Imrevne dynamik er stoppet, mændene ligger d e d d e   i deres grave, og de

seksuelle kræfter er omtolket og indordnet i en kvindelig kult.

For det er et kvindefællesskab,  hvor kvinderne ikke bare bekræftes som moderlige væsener, men som seksuelle  væsener. Hvor dnftens skernhed og selvopfyldelighed signaleres  ved æstetiseringen  omkring kvindernes udseende, der har værdi i sig selv, fordi den rummer sin egen selvbekræfteise:

»Jo, der var god Plan og Orden i det altsammen og ved Ellevetiden ruilede Hanne ud af Porten, siddende midt i et Vognlæs unge Piger. »Hanne i Hamborg«,  der  helt  uviikaarligt f m t  havde klædt  sig paa i dæmpede Farver, var hurtigt  blevet  beordret til at tage en anden  Kjole paa.  Rigtig lyst  Sommertpij skulde det være, og det store. mærkelige r d e   Slm skulde hun tage om Hovedet.  Hun maatte ogsaa værs'go tage  sin r d e   parasol med, viide hun ikke selv slaa den op, saa kunde Lise faa den. Bedstemoderen syntes nu det saae saa farlig fmt ud, saadan paa en Vogn, og naar man nu kmte ned igennem Byen. -Aa, det skulde sandelig nok blive saa skmt et Læs, hun kom med, saa de kom rendende til Vinduerne desammen, ihvor det kmte frem«. (301)

Gennem o m d m e t   spejles denne kmetur med den fyldte kvindevogn som et glimt af en sansemættet, farverig verden, der i fortællingen antager karakter af et matriarkalsk modbiilede til den gamle hedenske forstkise af solvognens himmelflugt som den mandlige guds bane.  En omfortolkning til en kvindelig kærlighedsbevægeise,  hvor blodslmet ikke mere signalerer rifter og smerte, men bevægelighed og liv:

»Men Tilskuerne npijedes ikke med at kigge i Vinduerne, de stod la n g s Vejen, ved Havelaagerne og ved Husgavlene.

Og der var en Hilsen og Vinken til Læsset, ihvor det kmte frem.

- raabte de efter dem.
- -Sikken et Vejr, du har  faaet Hanne, -
- -Hvem der bare kunde have kommen med! -

- -Javist, kommen ud at kme med saadan et helt Læs a f unge Piger.
- -Jo, det kunde Hanne sandelig  godt forstaa, der var flere  end hende der kun-
- de have Lyst til. (. . . )

Saadan drog de ud a f W e n ,   k m e  frem under Spcag og skæmt, mens Solen  skinnede, Urkerne sang, Klmeren duftede og  Insekterne summede og

snurrede omkring Vognen. (. .  . )

Og de kmte videre i solskinnet«. (301-302)

Denne s l u t ~ v i s i o n , som er bygget p i   utopien om en alternativ kvindekultur, g&amp; ogsi helt ned i detaljerne  uden om eller bag om ryggen a f penge~kono-

mien:

»Til sidst skulde de jo saa ind paa Kroen hernede i W e n for at aflevere Vognen. Og hvis saa Kromanden ingen Leje vilde tage a f den. saa syntes Hanne, de skulde spise Aftensmaden hos ham. (. . .) Men vilde han h? tage imod Betaling for vognen, saa syntes hun godt, de kunde ntijes med at tage en Kop Kaffe hos ham og saa spise til Aften herhjemme-paa Gaarden«. (300)

Utopien forudsætter saiedes en lukning om s i g selv, en selvtiktrækkelighed, som underbygger dens karakter a f myte.

## Utopi forlmning

## -

N&amp; modbiiledet forbliver en utopi skyldes det fmst og fremmest de dementerende betydningstrukturer, som ogsd er indeholdt i Hanne, men som udfoldes uden for hendes skikkelse. Men det skyldes ogsi fortælleteknikken,  der Mker, at teksten hele tiden forholder sig distancerende og tvetydigt til sit eget udsagn. Jeg angav i n d l e v i s ,   at Hanne overalt er fremstillet  gennem en spejling. Derved holdes teksten aldrig fast p i   det udsagte, ironien rammer o mdmmets forkortede forstilelse, eller fascinationen tillægges den unge Hanne. Teksten er saiedes i stadig dialog med sig selv og har egentlig lige s i   lidt fat i.  hvem Hanne er, som befolkningen. Og ironien rammer ogsi  tekstens  egen fascination a f den foranderlige uforanderlighed. -Ved at placere Hanne »ved  Hejen« ironiserer Bregendahl over sii  egen myte. Hun placerer hende ikke i hejen, Hanne rummer elementer af en konkrei utopi, der trækker bade p A   Marie Bregendahls samtidige  kvindelængsler og p i   barndommens  sammenfald  mellem hjem og arbejde, sanselighed og produktivitet -men ved hejen, med ét ben i &amp; m e n   og ét i virkeligheden. Hendes elverkunster udmes ikke fremmedgmende over for socialiteten, tværtimod fastholdes de folk, der tager til kirke, i en timelig omsorg, der gm dem i stand til at udfolde deres religi% længsler samfundsmæssigt fungibelt,  kanalisere behovene, s i   de ikke bliver destruktive. Som provsten udtrykker det, »fra hendes »Kro« kom der aldrig fulde Folk« (254).

Man kan s i   spmge, hvilken funktion har utopien inden for det samlede ud- sagn -eller -hvem er egentlig hovedpersonen i denne fortælling? - Nu er det jo ikke tilfældigt, at begge de agerende kvinder hedder Hanne, og selv om jeg  anfrate, at dynamikken sætter sig igennem i den unge Hanne, m&amp;  den made fortællingen lader den historiske kraft erfares pii, inddrages som betydningsfuld. Kompositorisk bakrives  processerne i den unge Hanne netop gennem to tilstande, der henholdsvis kan karakteriseres  som diad og genfiadsel. Det kronologisk oplevede opsamles  gennem flash-back,  og de to  processer f&amp;  derved karakter  af  en  omverdens-  og  selvstrukturering, der  resulterer  i  henholdsvis erfaringsblokering og en erfaringsbearbejdelse.  Denne kompositoriske  teknik t i l f ~ jer  sledes  en anden dimension end den, der kan fremanalyseres gennem de immanente strukturer. Erfaringsbearbejdelsen udelukker  nemlig  ikke erfaringsblokeringen men  har tværtimod denne som sin  forudszetning for bevægelse. Genfmlseisprocessen i bedstemoderens stue, hvor  den unge Hanne genkalder sig bedstemoderens liv i dets cykliske sammenhæng med, hvad der var, er og bliver, bliver saedes en dimension i Hannes samlede bevidsthed p&amp;  samme mhde som den unge Hannes forld underlejrede bedstemoderens v e n .   Og fastholdelsen a f   begge erfaringer, frernmedgmeisen og jeg-insiisteringen glider sammen i en forIrasende, fælles grad, der forener de to Hanne'r:

med hinanden om Livet

»Lidt efter sad de to Hanner deromme ved H ~ j e n og græd Kind ved  Kind.

De g r d   for den stakkels Thomas Peter, som ingen Ting vilde lykkes for, og som de ikke vidste, hvordan de skulde hjælpe, de græd for sig selv og for al den Somg som i Verden var til«. (298)

Modbilledet bliver derved ikke insiisterende men  forsonende. Det aftegner et kvindefællesskab, der momentvis kan forsone de smerter, som den unge Hannes forl~b i skærende grad viste i princippet var uforsonlige. Derved fastholder teksten smerten samtidig med at behovet for helhed -behovet for at blive et subjekt -er udsagnets  inderste  nerve. Ved denne teknik, at Hanne'me  spejler sig i hinanden og bliver til kt mangfoldigt subjekt, fastholdes ogsii det positive ved de socialpsykologiske zndringer  og potentielle historiske muligheder, der har gjort individet i stand til at se sig selv objektivt. At  kunne se sig selv udefra, a t kunne overskue, hvem man er, og hvordan man ser ud, samtidig med at dette indeholder mulighed  for en ændring, s&amp;  der bliver  sammenfald mellem  hvem man vil være, og hvem man er. -Man kan videre sige, at selve  den kunstneriske proces i denne fortælling er et forsw  p&amp;  at fremskrive de muligheder for en forsoning, der ikke blokerer men a n e r   for forandnng. De kunstneriske brudflader eksisterer side om side med graden, s&amp;  graden bliver  bevægende.  Denne fremskrivning trækker pii vidt forskellige  erfaringer fra en kvindelig produktivverden, den gamle bondefamiiies stoflige konkrete kommunikationssammenhæng og den ny kvindeligheds f0lelsabetonede  grænsesprængende  forventninger -der forenes i Hanna utopiske skikkelse.

## Moderskabet

Ved de genkommende forlokkelsesmmtre registrerer Marie Bregendahls forfatterskab  de  omkostninger,  som  opbruddet  fra  det  agrare  smaborgerskab medfme for  den  kvindelige orienteringsevne og omverdensbeherskelse. Den made spaltningen mellem kvinden som kalkulerende offentligt individ og fvlelsesorienteret forventende individ omg&amp; i denne fortælling, ser jeg som et rad!kalt utopisk  f o r s q   pil at fremskrive et modbillede til det forfatterskabs kvindebilleder, omend det et præget  af regressive træk.

Som analysen skdie have pilvist, er utopiens indhold  i den gamle Hannes skikkelse en logisk fralge af den dualisme meUem kvindeligt og mandligt, som strukturerer  fortællingen bade p A   det  skonorniske og seksuelle plan.  Hannes manglende 4. giftermd er sdedes ikke bare et udtryk for, at hun fvlger skik og brug, men er en konsekvens af, at der inden for den bipolaritet. som fortællingen opererer med, ikke findes noget uden for dette tre-tal, som fader/mand/sm -funktioneme tegner. Utopien m A   derfor trække p A   oplevelser, der unddrager  sig den abstrakte lineæresmandskronologi, oplevelser som hentes  fra et  kvindefællesskab, hvor  d0dsdimensionen ved  forandringens lov har  faet en anden kvalitet.

N&amp; man skal nærme sig en forklanng pA,  hvorfor den tabte omverdens- og selvorientering  s e e s   helet gennem et modbiiede af denne art. m A  man have fat i de steder, hvor teksten fascineres dybest, de tekstelementer, der aktiverer de stærkeste psykiske energier.

Det interessante er nemlig, at de stærkeste fralelsesmæssige  undertoner i fortællingen ikke lejrer sig om  et elskovsforhold mellem ligeværdige partnere -den uendelige lykkefralelse og den smertelige  sorg udlases gennem skildringen a f forhold, hvor manden er fikseret i en barne-position. Dette træk modsvares af, at den gamle Hanne intetsteds er vist i en biologisk moderfunktion, hvor hun som den voksne ind&amp; i en ansvarlig opdragelsesproces  med det formd at selvst~ndiggwe barnet til subjekt -til individ i sig selv. De steder, hvor Hannes biologiske moderfunktion vises, er hun betegnende nok i et modsætningsforhold til de voksne d m e ,   da hun indleder forholdet til den infantilt tegnede Thorvald. Og tilsvarende er  kvindefællesskabet mellem de to Hanne'r  ikke et  mor/datterforhold.  Der er sprunget et led over, den unge Hanne kommer til hende som voksen kvinde, som en staster -som en gentagende spejling a f Hanne selv. P A samme made kan  fortællingens fascination a f det personlige herskab/tyendeforhold ses som en fiksering  p A   et dominans-forhold -omend fyldt a f v m e   og tillid -hvor tyendet placeres i en umyndig bameposition over for madmoderen, og den oplagte kapitalismekritik over for l m b e j d e t  trækker  sdedes ogsd p A psykiske energier af en anden art end en smaborgerlig klassebaidsthed.

De psykiske energier, der strder ud fra disse fascinationsfelter  har karakter af en driftsbesættelse,  som p A  den ene side er selvudslettende,  s A  subjektet -og teksten -mister  en  identitetsskabende struktur.  I  forholdet til  Thorvald  formes Hannes behov fuldstændigt efter hans behov for uld og linned og bldhed (jf. cit.  s.  92). Men samtidigt  ligger der en dobbeltbetydning i Hannes fme spind til hans sokker -hun »spinder« elskeren ind i sig selv, omklamrer ham, hvad der tekstligt fremtræder som den totale mangel pB interesse for hans egenindividualitet. I logisk forlængelse  heraf lader teksten ham da ogsii d0  efter ni maneders ægteskab, hvor han indkaldes til krigen. Symboisk kan dette træk opfattes som en f&amp;l, hvor barnet afskrives  i det ojeblik, det skal forholde sig til socialiteten, som her tolkes ud fra en mandlig krigstematik. -PA samme måde aktiveres Hanna moderfalelser netop over for den sm, som ikke kan klare socialiteten, som aldrig bliver voksen under de betingelser, som de socialt satte rammer udspecificerer.

Fikseringen p A   denne utydelige infantile mandstype, og de stærke libidinase rmelser, som denne mor/sm-relation aktiverer gm teksten til mere end en Marie Bregendahl-tekst. 'Den  indgAr ved dette træk i en generel kvindelig forstklse af  krigen og udviklingen i kvindesituationen,  hvor fornægtelsen af genitaliteten og omvendt en udvikling af matriarkalske visioner bliver typiske udveje fra det kvindelige dilernma21.  Men disse fdosof~ske og litterære Imningsmodeller, som bliver  mere og mere udbredte  i  lobet af  mellemkrigstiden for at  kulminere i 30'erne, udtrykker  alis8 en  begyndende  ændring  af  den psykiske okonomi i kvindeunderbevidstheden.

Kmligheden mellem den ligeværdige mand og kvinde var p A   dette tidspunkt en  internaliseret  forestilling hos  de  kvinder,  det  blev  ramt  af  opbmddet  og strukturændringerne i det agrare smaborgerskab, og blev senere en udbredt bevidsthedsmæssii kraft blandt de kvinder, der i 20'rne  og 30'rne  blev integreret i de  lmarbejdende befolkningslag  i byerne.  Men kernefamilien, hvorigennem disse behov skuiie kanaliseres, var en dArlig ramme for udfoldelsen af de f01elsesmæssige kræfter, som var  blevet  frigjort med  afviklingen a f det  bundne arbejds- og  kropsfællesskab i bondefamilien. Med tabet af sanseiigheden  i hverdagen, tabet af sammenhæng mellem oplevelse  og  erfaring, blev længselen efter intensitet i de huiler og brud, hvor en oplevelse aftegnede sig, stærkere. -Den infantile mand -sammenglidningen  mellem elskeren og barnet -er et fænomen, der modsvarer kernefamiliens mangel p A   intensitet i hverdagslivets  kærlighed og moderskab.  AUe  de libidinrmelser samles i et mytologiseret biilede af moderskabet. hvor manden gmes til en forlængelse  af en selv som en kompensation for det jeg-tab, som individueringsprocessen p A   den ene side og tabet af et sammenhængende verdensbiilede pB den anden side m A   have medfmn.

De svage mænd -de utydelige kærlighedsobjekter -er siIIedes genkommende elskerskikkelser i store dele af  den kvindelige hjernstavns l i t t e r a t u r 2 3 , og tilsvarende bliver det senere et bredt  fænomen i mellemkrigstidens socialrealistiske kvindelitteratur? Socialpsykologisk m A   de selvtiistrækkelige  kvindeskikkelser, de matriarkalske visioner  og fikseringen p A   moderskabet i  den her  forstikde forstand ses som et træk, der modsvarer det socialt betingede psykiske tab a f evnen til  at  rette den kvindelige drift  mod rnandens/elskerens  subjektivitet. -Ornend de kvindelige forfattere fra denne periode er  f A   i forhold til gruppen a f bondekvinder, som ikke skrev -og som ikke udadtil satte sig i yderpositioner -kan analysen a f disse ekstremers  værker sige os noget om, hvad der i bredere lag foregik under overfalden, og som f mt p A   et senere tidspunkt fik socialt registrerbare konsekvenser!

## Noter:

1. Se f.eks.:  Martin Zerlang: Bendemes klasekamp i Donmark, Medusa 1976.Projektet:  Domk kulturhirtorie og bevidrtheddannek 18tW1920, red.  Povl  Schmidt/Jmgen Gleenip, Odense 1976.
2. Familie,  hushold og produktion, red. Orvar Mfgren, E F   1974, s.62.
3. Kjeld  Philip: Staten og  fattigdommen,  Kbh.  1%5.
4. Bodil K.  Hansen: Kvinden,  hqiskolen og landbawqfundet,  duplikat  1978.
5. Bodil K.  Hansen: Skolen i  landbawqfundet m. 18tW19W. Landbohistorisk Selskab, 1977.
6. Lars Mnnroth: nFiihed for  Loke -Isom for  Thor« -den nordirko mytologin som politirk redskab i grundtvigiamk  bonde- og  folkhOgskoIemi~O, duplikat 1978.
7. Ibid.
8. Famlie, hushold og prcduktio,  red. Orvar Mfgren, IEF 1974, s.63 ff.
9. Marie-Louise Svane: Omkring den grundtvigianske  familie.  eller et  forsegpd at  skrive dagliglivet~ hktorie~, -i: Hirtoriwidemkab nr. 16, 1978,
10.  Bodie K.  Hansen: Kvinden, hnjskolen og landbawmfundet,  duplikat 1978.
11. I I. Bl.a. Bolette SBirnsen (pseud. Hans Hede), Helene Strange,  Nicohie Kirkegaard. Marie Bregendahl og Hansigne Lorenzen. (pseud. Sven Tange).
12. M a r i a n Christiansen: En karakteristik qfmiddebtandskvinders uddannelser- og bgkceftigelsermuligheder i Donmark l83&amp;1866, alimnhgwpgave ved historie, 1973.
13.  Inger-lise Hjordt-Vetlesen: Forlokkek og  familie,  Domk kul~urhirtorie og bevidrtheddonnek 18tW1920, Odense 1977.
14.  1:   Tre gamle Kvinder/Billeder  qf Salabfolkenes Liv 191  8.
15.  Begrebet er bnigr i Sven M0Uer Kristensen: i k n  store generation, Gyldendai 1974. s.126.
16.  A U e   citaterne a  taget  fra: Wbfolkene  I I ,  Gyldendai 1948.
17.  Fortællingen antyder s.253. at Hanne a  pivirket af  grundtvigiankmen.
18.  En udfoldet diskussion af Mariha/Mariaproblematikken fmdes i Inger-Lise Hjordt-Vetlesen: Forlokkek og familie,  Domk kulturhirtorie og bevidrrheddonnek 18801920, Odense 1977. ~ . m ff.
19.  Familie hushold ogprcduktion, red. Orvar Mfgren.  E F   1974, s.28.
- m. En diskussion af dette begreb fmdes i: S i u n d   Freud: N y e  forelmninger  tilin@+~g ipsykoa~lysen, Reitzel  1%5, s.91 ff.
21. Repræsentanter for denne holdning a bl.a. Gyrithe Lemche i Danmark, Elin Wtigner i Sverige og Sigrid Undset i Norge.

22.  For  en  yderligere diskussion af dette tema se: Inger-Lise Hjordt-Vetlesen: Modemkabet -det ylorlmte  modbillede i  30'mer  kvindelitteratur, i: Litteratumociologirke esays, red. John  Chr. Jergensen/Carl E r i k Bay, udkommer forilret 1979.
23.  Det gælder f.eks. Helene Strange: Priergonrdsrl~egten 1- 1 1 ,   1922-23.  Nicoline Kirkegaard: Selvejerbondem Drrtter, 1905. Hansigne Lorenzen: D?r kremper et Folk, 1905. Bolette Serensen: Maren  i Kcergaanien, 1904. Marie Eregendahi: Holger Hauge og ham Hutru, 1934-35.
24.  Det gælder f.eks. Olga Eggers: Erotik. 1932. Gyrithe Lemche: Vuggen goar, 1935. Karin M i c h a . ! h: Jurrine, 1931. Agnes Hennigen: W rigtige Menerke, 1938.