Rusland og globaliseringen - i fortid og nutid
Forfattere: Martin Ammitsbøll Husted
Tidsskrift: politica (2011-01-01)

## Rusland og globaliseringen i fortid og nutid1

Hvordan har Rusland mødt udfordringen fra den økonomiske globalisering? Artiklen undersøger spørgsmålet gennem en komparativ analyse af Ruslands globaliseringsevne under zarismen (1853-1914) og i dag (1991-2009) med fokus på åbenhed over for udenlandsk ekspertise og kapital samt værditilvæksten via eksport. De to perioder fremstår som de store globaliseringsrunder i verdens¬ historien, og Ruslands udgangspunkt er i begge præget af krise og truende tab af stormagtsstatus. Artiklen understreger, hvorledes den russiske politiske elite i perioderne gennem statsintervention i strategiske sektorer forsøger at udnytte globaliseringens økonomiske muligheder med det mål at genopbygge landets stormagtsstatus - en statsadfærd, der i artiklen finder teoretisk forståelse i be¬ grebsparret geopolitics og geoeconomics.

Efter Sovjetunionens sammenbrud har debatten centreret sig omkring Ruslands nye globale rolle. Debatten fremkaldes af Ruslands økonomiske udvikling i det seneste tiår, der kendetegnes af høj økonomisk vækst. Det har medført landets inklusion i gruppen af udviklende økonomier bestående af Brasilien, Rusland, Indien og Kina (BRIK landene). En gruppe finanshuset Goldman Sachs anser som nye økonomiske magtcentre, som fremtidens stormagter (O'Neill, 2001).

Russerne hilser udviklingen velkommen, men opfatter til forskel fra de tre andre opkommende stormagter ikke situationen som ukendt. Rusland har nemlig før i sin moderne historie gennemgået en kapitalistisk ekspansions¬ periode, der fulgte i kølvandet på den første globaliseringsrunde. I 1853-1914 gennemgik det zaristiske Rusland en voldsom industriel moderniseringsproces, der ligesom i 1991-2009 kom som resultatet af en krisetilstand. Hvor Rusland af i dag måtte genrejse sig fra Sovjetunionens rester i 1991, måtte det zaristiske Rusland rejse sig fra nederlaget i Krim krigen i 1856.

En værdifuld tilføjelse til debatten om forståelsen af Ruslands økonomiske og storpolitiske udvikling er sammenligningen mellem det nutidige Ruslands udvikling og det zaristiske Ruslands. Den komparative analyse mellem de to perioder tilføjer vigtige indsigter til den akademiske debat om landets storpo¬ litiske og økonomiske udvikling. Derom handler det følgende.

## Metode

Artiklen laver en komparativ analyse af Ruslands globaliseringsevne under za¬ rismen (1853-1914) og i dag (1991-2009) med særligt henblik på landets åben¬ hed over for udenlandsk ekspertise og kapital samt værditilvæksten via landets eksport.

Analysen motiveres af de ligheder og forskelle, som Rusland og dets globale økonomiske omgivelser udviser i 1853-1914 og 1991-2009. Perioderne opfat¬ tes som to økonomiske globaliseringsrunder. Globaliseringsrunderne defineres som overbegreb for de makrohistoriske skift i global økonomisk udvikling i perioderne (Zakaria, 2008). Perioden 1870-1914 fremstår som den første globaliseringsrunde. Her knyttedes et globalomspændende handels- og finansielt netværk, der afsluttes med Første Verdenskrig. Perioden 1970-2009 fremstår som den anden globaliseringsrunde. Den er i sin grundstruktur ækvivalent til den første men i sin udførelse mere detaljeret. Anden globaliseringsrunde står fortsat på. Begge global iseringsrunder har Rusland som en aktiv storpolitisk og økonomisk aktør.

Artiklen laver en diakron analyse af den russiske globaliseringsstrategi i 1853-1914 og 1991-2009 for at forstå ligheder og forskelle. En diakron analyse undersøger historiske fænomener over tid med vægt på forståelsen af fænome¬ nernes oprindelse, udvikling og resultater. De udvalgte perioder indeholder mange ligheder, og derfor benytter artiklen et most-similar design som metode (Gerring, 2001). Designvalget begrundes med tre hensyn. For det første er 1853-1914 og 1991-2009 yderpunkter for den sovjetiske mellemperiode. Sovjetperioden bedømmes som nulpunktet for Ruslands integration i global øko¬ nomi. Artiklens udvalgte perioder udgør forbindelsen i analysen af det zaristi¬ ske Ruslands deltagelse i en globaliseret økonomi og lignende anstrengelser i nutidens Rusland.

For det andet er perioderne kapitalistiske ekspansionsperioder, hvor Rusland gennemgår kraftig økonomisk vækst. Her er statsintervention i fremvæksten og udnyttelsen af strategiske industrier centrale fællestræk.

For det tredje er Rusland storpolitisk engageret i begge globaliseringsrunder. Forskellen ligger i statens motivation for deltagelsen i globaliseringsrunderne. I 1853-1914 motiveres Ruslands global iseringsstrategi af ønsket om reetablering af landets geopolitiske status i Europa. Sa m menlignet med 1991-2009 fremstår Ruslands globaliseringsstrategi todelt. På første plan er målsætningen etable¬ ring af landet som geoøkonomisk global magtfaktor. På andet plan motiveres målsætningen stadig af geopolitiske ambitioner. Bedømt i et most-similar de¬ sign fremstår Ruslands globaliseringsstrategi med tydelige ligheder og interes¬ sante forskelle.

## Analysens teoretiske ramme

Afsnittet fremstiller analysens teoretiske begrebsramme. De følgende afsnit in¬ deholder definitioner, der tjener som fundament for den teoretiske ramme og udgør grundlaget for den empiriske analyse af Ruslands globaliseringsevne.

## Definitionen afglobalisering

Globalisering forstås som processen af økonomisk interaktion og integration mellem stater på globalt plan. Processen stiller krav til stater, idet den forud¬ sætter åbenhed, hvis stater vil deltage konkurrencedygtigt i globaliseringen. Globaliseringen stiller statslige eliter over for en skillevej. På den ene side kan eliterne reagere med åbenhed, der muliggør aktiv integration og udnyttelse af den økonomiske globalisering. På den anden side kan eliterne afvise kravet om åbenhed og lukke sig beskyttende om den nationale økonomi (Sørensen, 2009: 81-82).

Diskussionen om karakteren af nutidens globalisering kan forstås ud fra to argumenter. På den ene side fremføres argumentet om den "globaliserede økonomi". Nutidens globalisering anses her som en historisk nyskabelse. Den globaliserede økonomi er én, der i uset grad indarbejder nationale økonomier i et globalt økonomisk system baseret på interdependens, og hvor kapital- og informationsstrømme med stor hastighed overskrider landegrænser i globale bevægelser. Konsekvensen af nutidens globaliserede økonomi er, at staten mi¬ ster størstedelen af sin regulerings- og i nterventionsmulighed over sin nationale økonomi (Hirst og Thompson, 1996: 28-32).

Det andet og kontrasterende argument er den "internationale økonomi". Argumentet medgiver, at nutidens "globalisering" fremviser et højt handelsog investeringsniveau, samt at nationale økonomier baserer sig på en inter¬ dependens. Indvendingen er, at interdependensen har strategisk karakter, da stater bibeholder deres regulerings- og interventionsmulighed. Globaliseringen er resultatet af staters internationale økonomiske relationer, hvilket ikke bety¬ der historisk nyskabelse. Argumentet støttes af sammen1igningen med første globaliseringsrunde 1870-1914. Den kendetegnes af tilsvarende niveauer af økonomisk globalisering og interdependens og betød ikke mindre mulighed for statsintervention. Det centrale kritikpunkt er, at staten i begge globaliseringsrunder optræder som afgørende økonomisk og politisk aktør. Argumentet fastholder troen på staters medbestemmende rolle i udviklingen af internatio¬ nal økonomi (Hirst og Thompson, 1996: 24-28; Weiss, 1998).

Artiklen stiller sig sympatisk over for det andet argument om den "interna¬ tionale økonomi". Det følger af, at analysen af Ruslands global iseringshistorie indeholder fund, der underbygger argumentet for statens fortsatte rolle i na- tional og global økonomi, samt at økonomisk globalisering ikke er en historisk nyskabelse. Artiklen påpeger, hvordan den russiske stat er en afgørende politisk og økonomisk entreprenør i udnyttelsen af økonomiske muligheder i globaliseringsru nderne.

## Åbenhed som et empirisk målfor globaliseringsevne

Artiklen benytter begrebet "åbenhed" som empirisk operationalisering af sta¬ tens globaliseringsevne og globaliseringsstrategi. Åbenhed måles empirisk ud fra 1) statens niveau af samhandel og vidensdeling med udlandet, 2) sammen¬ sætningen af statens eksport og import, 3) tiltrækningen af direkte udenland¬ ske investeringer (FDI) og af ekspertise (Skak, 2009a: 38-42).

## Statens rolle i den økonomiske globaliseringsproces

Artiklen anser statens rolle i den økonomiske globaliseringsproces som væren¬ de bestemt af statens karakter. Den findes inden for de sammensatte begrebs¬ lige rammer af den moderne westfalske stat, der insisterer på suverænitetens ukrænkel ighed,2 og i begrebet konkurrencestat (Cerny, 1990; Sørensen, 1998: 159-161).

Artiklens definition af "konkurrencestaten" ligger på linje med Palan et al. (1996). De definerer konkurrencestaten som resultatet af staters adaption til den økonomiske globalisering. Under de forhold forfølger stater: "a set of policies that are explicitly aimed at improving the cl i mate for business (national and/or multinational) and hence at enhancing the 'competitive' advantage of such countries in the global economy" (Palan et al., 1996: 6).

Den komplekse moderne konkurrencestat indeholder flere karaktertræk. Sta¬ ten har træk fra "udviklingsstaten" (se nedenfor). Som udviklingsstat formår statsmagten at hæve sig over særinteresser og forankre sig i samarbejdet mellem civilsamfundet og erhvervslivet, der fremmer økonomisk udvikling. Endvidere er staten engageret i ejerskab og drift af strategiske virksomheder, hvor den udøver en form for statskapitalisme (Evans, 1995).

## Bag om konkurrencestatens logik

Grundlaget for at anskue konkurrencestaten som en analytisk værdifuld vinkel findes i forståelsen af logikken mellem stater, der her betegnes "konkurrencelo¬ gik". Den er konsekvensen af økonomisk globalisering, hvor stater konkurrerer om markedsandele, tiltrækning af ekspertise og kapital. Logikkens grundlæg¬ gende forståelse fremstilles af Edward Luttwak (1990), der med sondringen geopolitics og geoeconomics opstiller et interessant begrebspar.

Luttwaks argumentation antager, at stater indgår i mellemstatslig konkur¬ rence. Konkurrencen er centreret om spørgsmålet om fordelingen af relativ magt (Waltz, 1979), og logikken hos Luttwak er determineret af magtpolitik. Magtpolitik medfører statsadfærd, der i forskellige historiske epoker udfolder sig i forskellige konkurrenceformer. Geopolitics forstås som den traditionelle militære rivalisering mellem stater. Konkurrenceformen er koncentreret om staternes militære kapabiliteter. Geoeconomics er staters konkurrence, nu kon¬ centreret omkring maksimeringen af deres relative økonomiske konkurrence¬ evne og markedsandele. Geoeconomics er på overfladen en fredeligere konkur¬ renceadfærd, der i nutidens økonomiske globalisering har fortrængt traditionel militær rivalisering som konkurrenceformen mellem stormagter. Dog er ra¬ tionalet for konkurrenceadfærden stadig determineret af magtpolitik med det konfliktmæssige perspektiv som kerne (Luttwak, 1990: 20-23).

## Konkurrencestatens strategier

Konkurrencestatslogikken uddybes i fremstillingen af de strategier, konkur¬ rencestaten benytter i den økonomiske globalisering. Palan et al. fremsætter i State Strategies In The Global Politicai Economy (1996) en typologi for konkur¬ rencestatens strategier. Blikket rettes mod tre3 konkurrencestatsstrategier, der benyttes i analysen af den russiske stats globaliseringsevne: 1) store regionale markeder, 2) udviklingsstaten, 3) hegemoni.

## Store regionale markeder

Strategien forstås bedst med eksemplet EU. Dannelsen af et fælles marked baseret på ensartede regelsæt, valuta og integration af de europæiske økono¬ mier har gjort EU til et tiltrækkende investeringsmiljø i den globale økonomi. For konkurrencestaten er adgangen til store regionale markeder ensbetydende med konku rrencemæssig fordel på den globale økonomiske scene (Palan et al., 1996: 55-76).

## Udviklingsstatsstrategien

Konkurrencestaten fører en strategi til at fremme den nationaløkonomiske ud¬ vikling. Statens identitet forstås ud fra to karakteristika. For det første er det en "udviklingsstat". For det andet en stat, der er bevidst om sin nationaløko¬ nomiske svaghed vis a vis andre stater. Fra den erkendelse følger udviklings¬ statsstrategien. Udviklingsstatsstrategien betinges af, at staten viser evne til sammensmeltning mellem det "private" og det "offentlige". En proces hvor den industrielle udvikling planlægges og udføres igennem statsintervention, der fremhæver statsmagten som politisk entreprenør, der legitimerer den førte økonomiske politik med investeringsmæssige tiltag.

Udviklingsstatens teoretiske begrundelse fremstilles af økonomen Friedrich List. I Das Nationale System der Politischen Okonornie (1841) argumenterer List for nødvend igheden afstatsi ntervention i udviklingsstatens økonomiske udvik¬ ling med eksempelvis toldmure til beskyttelse af udviklende national industri. Kun gennem statsintervention og beskyttelse kan nationale industrier vokse sig konkurrencedygtige med allerede udviklede nationers industrier (Levi-Faur, 1997: 166-171; Skak, 2009a: 55-58).

## Hegemoni

Hegemonistrategien udspringer af neorealismens fokus på fordelingen af rela¬ tiv magt mellem stormagter og konsekvenserne for det internationale system. "Magt" refererer til stormagters militære, økonomiske og teknologiske kapabi¬ liteter. Stormagter udviser magtbetinget adfærd, hvis endemål er hegemonisk dominans i det internationale system. Hegemonisk dominans forstås som be¬ siddelsen af en magtposition, der tillader udøvelsen af dominans i hegemonens interessesfære. Eksempelvis kontrollen over regionens marked eller en strate¬ gisk ressource (Gilpin, 1981).

Hegemonistrategi kan teoretiseres ud fra en kritisk vinkel. Fokus er på de iboende svagheder, som enhver stormagt oplever i forsøget på at opretholde hegemoniet. Her er Paul Kennedys The Rise and Fall ofthe Great Powers (1988) og analysebegrebet imperial overstretch af central betydning. Kennedys analyse konkluderer, at hegemoner har tendens til overbelastning af økonomiske res¬ sourcer gennem oparbejdelsen af for tunge militærbudgetter i forsøget på at opretholde hegemoniet.

Første hovedafsnit har redegjort for og ført en kritisk diskussion om udvalg¬ te kernebegreber, der tjener to formål. For det første har diskussionen udfyldt den teoretiske ramme for artiklens empiriske analyse. For det andet fungerer den som artiklens begrebsramme for den empiriske analyse af Ruslands globa¬ liseri ngsstrategi i de udvalgte perioder. Begrebsrammen tydeliggør de ligheder og forskelle, Ruslands globaliseringsevne oplever i de to perioder.

## Zarismens Rusland 1853-1914

Analysen af første periode tager udgangspunkt i Ruslands nederlag i Krim¬ krigen i 1856. Her identificeres motivationen for den efterfølgende moderni¬ sering. På den baggrund analyseres effekterne af moderniseringen og den rus¬ siske globaliseringsevne ved inddragelse af konkurrencestatsstrategierne, hvis teoretiske forståelseskraft søges afprøvet med de empiriske data.

## Krimkrigen og moderniseringens afgørende beslutningstagere

Nederlaget i Krimkrigen i 1856 åbnede øjnene på den russiske autokratisk¬ militære elite for realiteten, at Rusland ikke længere var fuldgyldigt medlem af stormagtsklubben. Krigen afslørede en dyb kvalitativ forskel på de krigsføren¬ de magters kapabiliteter. På den ene side stod Rusland, på den anden Frankrig og Storbritannien. Analysen koncentrerer sig om den logistiske dimension af konflikten for at identificere den bagvedliggende økonomiske forskel som for¬ klaringen på den kvalitative forskel.

Frankrig og Storbritannien vedligeholdt hele krigen en logistisk livline fra Krim til Marseille og Liverpool. Den forsynede krigsskuepladsen med trop¬ per og materiel på tre uger og opretholdt en kampstyrke på ca. 200.000. En betragtelig præstation, hvis grundlag var økonomisk og industriel styrke. Til sammenligning førte russerne forstærkninger og forsyninger frem til Krim helt fra Moskva. En proces på tre måneder! Krigsindsatsen vanskeliggjordes af manglende jernbane syd for Moskva, svindende industriel produktion pga. blokade og truende statsbankerot (Kennedy, 1988: 218-228). Grundlaget for forskellen fremgå r af tabel 1, som angiver BNP per capita for udvalgte europæi¬ ske stormagter i 1850-1890. Den kvalitative forskel er målt i velstandsniveau og afgør, hvorvidt staterne kan føre en længevarende krigsindsats, hvis nødven¬ dige betingelse er adgangen til kapital.

Tabel 7. BNP per capita fra udvalgte europæiske stormagter i 1890 perioden 1850-

|                |   1850 |   1860 |   1870 |   1880 |   1890 |
|----------------|--------|--------|--------|--------|--------|
| Storbritannien |    458 |    558 |    628 |    680 |    785 |
| Frankrig       |    333 |    365 |    437 |    464 |    515 |
| Tyskland       |    308 |    354 |    426 |    443 |    537 |
| Østrig         |    283 |    288 |    305 |    315 |    361 |
| Rusland        |    175 |    178 |    250 |    224 |    182 |

Note:

Opgjort efter 1960 US dollar. Rusland er fremhævet med fed.

Kilde:

Kennedy (1988: 220).

Det fremgår, at de allieredes økonomiske styrke langt overgår den russiske. Samtidig gennemgår russisk økonomi en vækstperiode fra 1870'erne, efter moderniserin gen slår igennem. Analysen påpeger, at russisk økonomi mangler styrke pga. manglende industrialisering. Rusland kunne ikke opretholde krig¬ sindsatsen på mellemlangt sigt. Det gjorde sammenbruddet uundgåeligt.

Nederlaget medførte choktilstand i den pol itiske elite. En af tidens absolutte toppolitikere, zarens bror ærkehertug Konstantin Nikolaevich erkendte i 1856:

"We cannot deceive ourselves a ny longer. We are both weaker and poorer than the first-class powers, and furthermore poorer not only in material but also in mental resources" (Kennedy, 1988: 227). Erkendelsen af nederlaget som et resultat af Ruslands tilbageståenhed kom til udtryk i den ideologiske elite, der med Mikhail Pogodins ord erklærede: "The old system has outlived its time" (Eklofet al, 1994: 22).

Bevidstheden om statens militære svaghed som konsekvens af industriel til¬ bageståenhed førte til et moderniseringsprogram formuleret i gruppen centre¬ ret om ærkehertug Konstantin Nikolaevich. Gruppen anses som reformog moderniseringsprogrammets mest betydningsfu1de aktør, idet den på zarens ordre stod for hovedparten af det kom missionsarbejde, der udmu ndede i "De Store Reformer" i 1860'ernes Rusland, heriblandt ophævelsen af livegenskabet (Eklof et al., 1994).

Programmet skulle bringe Rusland tilbage som førsteklasses stormagt, men reformgruppen erkendte, at målet var urealiserbart med landets egne kræfter. Gruppen søgte derfor allerede i 1858 at formulere programmet ud fra visionen om at "strengthen our commercial links with foreign nations and to adopt therefrom the advances in science that have been achieved in recent years in Europe" (Eklof et al., 1994: 23).

Succeskriteriet for moderniseringen lå i åbningen af den russiske økonomi over for den internationale økonomiske udvikling og igennem tiltrækningen af udenlandsk ekspertise og kapital at modernisere landet.

## Moderniseri ngen og den økonomiske udvikling 1860-1914

Moderniseringen i perioden 1860-1914 medførte gennemgribende ændringer af landets økonomi. Analysen bedømmer, om moderniseringen kan forklares som en statsstyret proces rettet mod forbedring af globaliseringsevnen. Det udfoldes i fire delafsnit, der hver analyserer reformer, der eksemplificerer mo¬ derniseringsprocessen.

## Landreformerne

Moderniseringsprogrammet tog fart i 1861 med landreformerne, der førte til livegenskabets ophævelse. Med reformen i 1861 opmuntredes de frigjorte bøn¬ der til at søge mod uopdyrkede egne i Sibirien eller begynde dyrkelsen af egen jord. Statens rolle i ophævelsen af livegenskabet anses som et eksempel på stats¬ magtens autonomi. Reformen beviste, at staten var tilstrækkelig stærk til at gå mod grundlæggende interesser hos den landbesiddende godsejerklasse, der udgjorde en stor del af den autokratisk-mi1itære elite (Gatrell, 2003: 28-36).

I efterfølgende landreformer er det især premierminister Stolypins regerings¬ periode 1906-1911, der integrerer landbrugets udvikling i globaliseringsstrategien. Udskiftningsreformerne fra 1906 rettede sig mod udskiftningen af gårde fra landsbyfællesskabets uproduktivt dyrkede fællesarealer til effektive private brug. Reformerne gennemførtes med den danske udskiftningsmodel som for¬ billede under ledelse af danskeren C.A. Koefoed (Jensen, 1993).

Stolypins reformer fokuserede på tiltrækningen af udenlandske bønder og eksperter, der med kapital og ekspertise bidrog til opbygningen af en konkur¬ rencedygtig landbrugssektor. Koefoeds viden om landsbrugets effektive indret¬ ning bidrog til reformprocessen. Det sam me gjorde sum men af anstrengelserne af de mange tilflyttede europæiske landmænd omkring Østersøen og i Sibirien, der formåede at modernisere driften (Hansen og Jensen, 1993).

Landreformerne er eksempel på vellykket statslig intervention. Reformerne baserede sig på statens autonomi og forankring i civilsamfundet samt mål¬ rettede udnyttelsen af den udenlandske ekspertise og kapital, der fulgte med politikken om åbenhed.

## Statsadministrationens udvikling

Ruslands reformog moderniseringsprogram afhang af, at det politiske system formåede at imødekomme udfordringen. Analysen fremdrager to betragtnin¬ ger. Første betragtning fastslår, at det lykkedes at udvikle statens bureaukra¬ tiske netværk og institutioner i tilstrækkelig grad til at igangsætte reform- og moderniseringsprogrammet. Det ses i kapacitetsudvidelsen i antallet og ud¬ dannelsen af embedsmænd til centralog distriktsadministrationen. Embeds¬ mænd blev i stigende grad universitetsuddannet og professionelle.

Kapacitetsudvidelsen ses ligeledes i udviklingen af det bureaukratiske sy¬ stem. Systemet gennemgik en funktionel differentiering. Der indførtes specia¬ liserede ministerier, som erstattede det traditionelle kollegialsystem. Politiske beslutninger i kollegialsystemet blev truffet kollektivt inden for hvert kolle¬ gium, fx. krigskollegiet, der bestod af underordnede enheder eksempelvis hær og flådedepartementet. Systemets beslutningsproces var langsom og afløstes af effektive specialiserede ministerier. Professionalismen og specialiseringen be¬ virkede over tid, at der udvikledes en institutionel effektivitet i statsadministra¬ tionen, der øgede reformprogrammets fart (Shakibi, 2006: 432-435).

Anden betragtning fokuserer på det blivende problem i statsadministratio¬ nen. Ruslands absolutistiske system betød, at enhver debat om reform- og mo¬ derniseringsprogrammets retning og indhold afhang af zarens godkendelse. Problemerne begrænsedes, når zaren udviste politisk lederskab som fx. Alexan¬ der II (1855-1881) men øgedes markant, når zaren manglede politisk tæft eller ikke var politisk interesseret fx. som Alexander III (18811894) og Nikolaj II (1884-1917) (Barnett, 2004: 23-25). Den overordnede bedømmelse er, at det koordinerede reformog moderniseringsprogram blev forsinket men gennem¬ førtes som følge af statsadministrationens udvikling.

## Den industrielle udvikling

Reformprogrammets centrale mål var udviklingen af industrien og infrastruk¬ turen. Det bedømmes i analysen som essentielle sektorer i opbyggelsen af faktisk industriel styrke (Von Laue, 1954: 60-63). Udbygningen af Ruslands industri og infrastruktur betingedes af adgangen til udenlandsk kapital, eks¬ pertise og entreprenører som følge af russisk tilbageståenhed. Derfor iværksat¬ tes initiativer designet til at tiltrække disse med tilbuddet om adgang til landets overskud af billig arbejdskraft, land og råstoffer. Finansminister Sergei Vitte fremstillede i 1899 zar Nikolaj II for følgende memorandum, der dokumente¬ rer statens rolle i formuleringen i globaliseringsstrategien:

... We need capital, knowledge and the spirit of enterprise. Only these three factors can speed up the creation of a ful ly independent national industry ... The influx of foreign capital is ... the sole means by which our industry can speedily furnish our country with abundant and cheap goods. ... We have at our disposal cheap labour, tremendous natura! riches, and only the high price of capital now stands in the way of getting cheap goods. So why not let foreign capital help us to obtain still more cheaply that productive force ofwhich alone we are destitute? (Von Laue, 1954: 68).

Med strategien tog industrialiseringen fart i Rusland. Moskva og Skt. Peters¬ borg udvikledes til industribyer, og anlæggelsen af jernbaner eskalerede vold¬ somt. Energiforbruget i form af kul, gas, petroleum og hydroelektricitet er her en sigende indikator for industrialiseringsprocessen, idet forbruget angiver landets økonomiske puls. I 1890 forbrugte landet 10,9 millioner tons kul. I 1910 lå forbruget på 41 millioner tons. Forbruget tyder på en støt industriel ud¬ vikling, der vidner om relativ succesfuld industrialisering, men sammenlignes Ruslands energiforbrug med andre stormagter, er udviklingen dog begrænset. USA's energiforbrug var i 1890 på 147 millioner tons og udviklede sig i 1910 til 483 millioner tons kul. Tysklands energiforbrug var på 71 millioner tons i 1890 og udviklede sig i 1910 til 158 millioner tons kul (Kennedy, 1988: 257258).

Den industrielle udvikling gjorde sig gældende inden for eksportorienterede sektorer som sværindustrien, fx. kul og stål, hvor Ruslands output i 1913 over- halede stormagterne Frankrig, Østrig-Ungarn og Japan. Økonomiens diversi¬ tet inkluderede russiske industrier, der var konkurrencedygtige i den kemiske, elektriske samt militære sektor (Gatrell, 2003).

Udviklingen indeholdt en strukturel svaghed i bestemte industrielle sekto¬ rer, hvor det næsten alt for godt lykkes den russiske stat at tiltrække udenlandsk kapital og ekspertise. Det vanskeliggjorde udviklingen af nationale russiske in¬ dustrier. En udvikling, der eksempelvis ses i strategiske sektorer som minedrift og olieudvinding, hvor henholdsvis 90 og 100 pet. var på udenlandske hænder. Styrkeforholdet mellem udenlandsk og russisk ejerskab af strategisk industri satte staten i et afhængighedsforhold til udenlandsk knowhow (Carstensen, 1983).

## Smøreksporten som eksemplificerende case

Ruslands konkurrencestatsstrategi analyseres ved inddragelse af en specifik case i i ndustri a 1 i seri ngen: smøreksporten. Inddragelsen af smøreksporten un¬ derstreger, at den russiske stat formåede at gennemføre forbedringer af globali¬ seri ngsevnen. Smøreksporten afhang pga. smørrets forgængelighed af effektiv infrastruktur, der realiseredes gennem statsintervention. Interventionens mas¬ sive omfang tydeliggøres af, at smørproduktionens tyngdepunkt lå i Sibirien. Den enorme landmasse udviklede sig i 1880-1910 fra arktisk udørk til blom¬ strende produktionscentrum for verdens næststørste smørproduktion. At det lykkes den russiske stat at "åbne Sibirien" og integrere et utilgængeligt land¬ område i en globaliseret økonomi, skyldes statens investering i anlæggelsen af den transsibiriske jernbane. Prisen for konstruktionen af den transsibiriske jernbane beløb sig i 1891-1900 på ca. 1000 millioner rubler. Investeringens omfang understreges af det faktum, at Ruslands årlige statsbudget i perioden var ca. 1500 millioner rubler (Waldron, 2006: 472).

Statsinterventionen betød, at smøreksporten i 1896-1913 blev syv gange større. Russisk smør etablerede sig succesfuldt på europæiske markeder fx. Tyskland og Storbritannien. Væksten i smøreksporten udviklede sig så vold¬ somt i 1896-1913, at landets procentvise andel af smøreksporten på verdens¬ plan i 1902 etablerede Rusland som verdens næstestørste eksportørland. En po¬ sition kun overgået af periodens største smøreksportører Danmark (Larsen, 2007: 171, 291-310). Casen understøtter analysens fund om den aktive russiske statsmagt og den generelt vellykkede industrialisering i første periode.

## Ruslands konkurrencestatsstrategi 1853-1914

Indsættes analysens fund i typologien fra begrebsrammen, bedømmes Rusland i 1853-1914 som en konkurrencestat, der gør brug af "udvikl ingsstatsstrate- gien". Strategien udtrykkes i Vittes memorandum til zaren i 1899, der på to måder udviser Lists anbefalinger til udviklingsstatens økonomiske udvikling. For det første bør udviklingsstaten i overgangsperioden fra landbrug til indu¬ striøkonomi være bevidst om sin ufordelagtige udgangsposition vis a vis udvik¬ lede industrilande. For det andet måtte landet tiltrække udenlandsk kapital til bestemte sektorer. Russisk industri måtte beskyttes i opstartsfasen men udvik¬ les til eksport til det internationale marked.

Toldpolitikken er interessant i bedømmelsen af, om eliten virkelig gjorde brug af Lists anbefalinger. Tabel 2 sammenligner udvalgte europæiske stor¬ magters toldsatser i 1870-1910. En fundamental observation fremhæves: Rus¬ land er i perioden den mest protektionistiske stat.

Tabel 2. Toldsatser fra udvalgte europæiske stormagter 1870-1910

|      | Frankrig   | Tyskland   |   Storbritannien |   Rusland |
|------|------------|------------|------------------|-----------|
| 1870 | 2.9*       | #          |              6.6 |      12.8 |
| 1880 | 5.2        | 5.8        |              4.6 |      15.4 |
| 1890 | 8.0        | 8.8        |              4.8 |      34.4 |
| 1900 | 8.8        | 7.4        |              5.2 |      32.6 |
| 1910 | 8.2        | 7.4        |              4.9 |      27.8 |

Nore: ^Toldsatsen fremstår som

pet. af importen, # angiver manglende data.

Kilde:

Capie (1983: 20-21).

Det understøtter analysens argument, at eliten forsøgte at beskytte landets in¬ dustri i opstartsfasen. Effekten af toldpolitikken kvalificeres i etableringen af russisk jern- og stålindustri, der hovedsagelig opstod som følge af udenlandske virksomheders etablering i Rusland, særligt tyske firmaer. Her fremstår told¬ barrieren som værnet for industriens vækst, der først koncentrerede sig om imødekommelsen af russisk jern- og stålefterspørgsel og dernæst ekspanderede til et globalt marked. Det lykkes fra 1890 erne den russiske jernog stålindu¬ stri at levere 91,7 pet. af alt jern og 97,1 pet. af alt stål til det russiske marked (Ananich, 2006: 415). Med Lists indflydelse formulerede Vitte en økonomisk politik med blandingen af åbenhed og tillukning som grundlaget for udviklingsstatsstrategien.

For det andet er Lists påvirkning gennemgående i den russiske elites opfat¬ telse af industrialiseringens nødvendighed. Kun gennem udvikling af indu¬ striel styrke kunne Rusland opnå den militære styrke, dets stormagtsambition krævede. List anså selv stormagtsstatus, militær konkurrence og industriel styr- ke som forbundet: "War or the very possibility of war makes the establishment of a manufacturing power an indispensable requirement of a nation of the first rank" (Kennedy, 1988: 697).

Delkonklusionen på første periode i den komparative analyse falder i tre punkter. For det første bør den russiske autokratisk-militære elites villighed til modernisering ved indtrædelse i den første globa 1iseri ngsru nde primært forstås ud fra behovet om modernisering aføkonomien som et middel til genopretning af statens stormagtsstatus. For det andet underbygger analysens fund Luttwaks teoretiske opfattelse om den determinerende påvirkning fra magtpolitik på staters adfærd. Rusland er i 1853-1914 en konkurrencestat, der motiveres af magtpolitik af formen geopolitics. For det tredje er Rusland en udvikli ngsstat, der følger Lists strategiske anbefalinger i industriel udvikling, der bedømmes som vellykket givet udgångspunktet.

## Nutidens Rusland 1991-2009

Rammen for de følgende delafsnit er Ruslands krise som følge af Sovjetunio¬ nens sammenbrud i 1991. Først redegør analysen kort for præsident Jeltsins reformer og deres konsekvenser. Derefter udfoldes analysen af præsident Putins forsøg på at genrejse Rusland storpolitisk og økonomisk efter 1999. Endelig diskuteres spørgsmålet om, hvilken form for konkurrencestatsstrategi Rusland forfølger.

Det nye Rusland 1991-1999. Sovjetunionens arv ogJeltsins reformer I 1991 var Rusland i krise. Sovjetunionens sammenbrud tvang den politiske elite omkring præsident Boris Jeltsin til at genfortolke Ruslands storpolitiske og økonomiske stilling. Internationalt stod det klart, at supermagtstatusen var forsvundet og stormagtstatusen alvorligt svækket. Nationalt krævede krisen indgreb for at genrejse en sammenbrudt økonomi og genopbygning af staten (Waller, 2005: 13-18).

Baggrunden for de økonomiske og politiske problemer i 1990ernes Rus¬ land er to faktorer. Den ene centrerer sig om de strukturelle svagheder fra den sammenbrudte sovjetiske realøkonomi, det nye Rusland overtog som sin økonomiske grundstruktur. Strukturen domineres af storindustrielle komplek¬ ser med våbenproduktion og sværindustri som tyngdepunkt. Den industrielle infrastruktur var forældet, og de statsejede virksomheder var i udgangspunktet både urentable og ude af stand til at konkurrere i en global markedsøkonomi (Waller, 2005: 192-196).

Den anden faktor er Jeltsins reformer og deres utilsigtede konsekvenser, der her inddeles i tre fokuspunkter. For det første var tiltroen til effekterne af en liberal "chokkur" for stor. Igennem deregulering, privatisering af statsejede virksomheder samt indførelsen af markedsøkonomi forventedes reformerne at løfte Rusland ud af planøkonomien og ind i den globale markedsøkonomi. For det andet medførte tiltroen til effekterne af liberal deregulering en util¬ sigtet udvikling, hvis konsekvenser truede statsmagten med tabet af evnen til at handle som effektiv og autonom politisk aktør. Dereguleringen indebar en magtforskydning mellem center og periferi, idet centralmagtens beføjelser og ansvar, fx. skatteinddrivningen, blev overtaget af de føderale enheder og re¬ gionale guvernører, der opstod som regionale magtcentre med egen dagsorden (Waller 2005: 192-199).

For det tredje medførte den såkaldte "voucher-privatisering" samt "lån for aktier-privatiseringen" en begrænsning af centralmagtens politiske og økono¬ miske autonomi. Voucher-privatiseringen i perioden fra 1992-1994 rettede sig mod privatiseringen af de ca. 15.000 statslige virksomheder. Her modtog hver russisk statsborger en voucher, der repræsenterede en andel af de statslige virk¬ somheder. Mange borgere oplevede dog akut fattigdom og solgte deres voucher til fx. fabriksdirektører. Det fremmede privatiseringsprocessens fart, men på bekostning af statens indtægter ved voucher-privatiseringen, idet mange virk¬ somheder blev solgt billigt (Skak, 2009b: 122-125).

Statsmagtens manglende økonomiske og politiske råderum uddybedes mar¬ kant med lån for aktier-privatiseringen fra 1994. Lån for aktier-privatiseringen motiveredes primært af behovet for at råde bod på statens budgetunderskud. Kort sagt blev aktier udbudt i statslige virksomheder, fx. energisektoren, mod at private investorer lånte staten penge. Dette åbnede for en korrupt overta¬ gelsesproces, der domineredes af en kapitalstærk erhvervselite med sin egen¬ interesserede dagsorden. Erhvervseliten, "oligarkerne", opkøbte store dele af statsvirksomhederne og fik kontrol over strategiske sektorer som olieog ener¬ gisektoren. Sektorernes store indtægtsmuligheder betød, at oligarkerne snart øvede betydelig indflydelse på den økonomisk svage centralmagts beslutnings¬ proces (MacFarlane, 2006: 43-46).

De samlede konsekvenser af Jeltsins reformer var statens tab af autonomi på væsentlige områder og forlængelsen af krisen. Analysen kan derfor ikke direkte identificere en klar globaliseringsstrategi i Jeltsin-perioden ud over ønsket om at indtræde i den økonomiske globalisering.

## Putins Rusland

Den politiske og økonomiske situation var ustabil i 1999, da Vladimir Pu¬ tin indtrådte i russisk toppolitik. Sammenlignet med Jeltsinperioden er Putins magtovertagelse i 1999 og tiden fremefter vigtig, idet analysen identificerer politiske tiltag, der viser to centrale udviklingstræk. For det første formåede Putin at igangsætte genopbygningen af statsmagtens kapabilitet fx. i begræns¬ ningen af oligarkernes politiske indflydelse. For det andet formuleres og gen¬ nemføres under Putins lederskab en konkurrencestatsstrategi, der klart baserer sig på Ruslands udnyttelse af mulighederne i den økonomiske globalisering. De to udviklingstræk har selvforstærkende karakter. Putins reetablering af sta¬ tens centraliserede magt opfattes som betingelsen for gennemførelsen af en konkurrencestatsstrategi, der tillader Rusland at udnytte den økonomiske glo¬ balisering.

Analysen af de to udviklingstræk retter sig først mod statsmagtens rekon¬ struktion og vurderer, om den nødvendige betingelse opfyldes. Derefter vender analysen sig mod gennemførelsen af konkurrencestrategien.

## Statsmagtens rekonstruktion

Analysen af Putins politik til genrejsning af statsmagten har fokus på central¬ magtens forhold til periferien, dvs. de regionale guvernører samt i begrænsnin¬ gen af oligarkernes politiske indflydelse. Styrkelsen af centralmagtens kapabi¬ litet over for periferien finder sit udtryk i to tiltag fra år 2000. For det første udstedte Putin et præsidentielt dekret om nyordningen af Ruslands admini¬ strative struktur. Kernen lå i indsættelsen af præsidentielle udsendinge som kontrollanter for de regionale guvernører. Tiltaget styrkede centralmagtens magt over for periferien, idet den åbenlyse korruption og magtmisbruget nu faldt til lavere niveau. For det andet gennemførtes en skattereform med en privat indkomstskat på 13 pet. og virksomhedsskat på 20 pet. Tiltaget øgede statens indtægter og stabiliserede den generelle økonomiske situation, imens oprettelse af en føderal politistyrke for økonomisk kriminalitet og korruption styrkede centralmagtens kontrol over den regionalbaserede skatteinddrivelse (Skak, 2009b: 127).

Putins tiltag for at begrænse oligarkernes politiske indflydelse fulgte to spor. I det første satte Putin klare rammer for oligarkernes adfærd med ordene: "De kan beholde det, De allerede har stjålet, men fra nu af skal De følge regler¬ ne, betale skat, foretage investeringer og holde Dem ude af politik" (Skak, 2009b: 128). Første spor vidner i sig selv ikke om centralmagtens ønske om direkte konfrontation med oligarkerne. Det ønske ses imidlertid i andet spor. Begrænsningen af oligarkernes politiske magt understreges med Putins vilje til aktivt at bruge statens magtmidler, fx. den føromtalte særlige politistyrke samt efterretningstjenesten FSB. Fokus i andet spor var at understøtte Putins advarsel med truslen om centralmagtens konsekvente indsats mod politisk ak¬ tive oligarker. Truslen realiseredes med Jukossagen i 2003. Den politisk aktive oligark Mikhail Khodorkovskij blev anklaget og dømt for skattesnyd, og hans oliefirma Jukos nationaliseret (Goldman, 2004).

Putins genopbygning af statsmagtens kapabiliteter bedømmes som generelt vellykkede. Det lykkes at reetablere centralmagtens kontrol over regionerne, genskabe et stabilt grundlag for skatteinddrivel se og begrænse oligarkernes po¬ litiske indflydelse. Den russiske statsmagt fremstår således handlekraftig og opfylder den nødvendige betingelse for en konkurrencestatsstrategi.

## Statens rolle i den russiske økonomi 2000-2009

Sideløbende med Putins genrejsning af statsmagten har den russiske økonomi oplevet en markant vækst. Økonomien har i tiåret 1998-2008 haft en gen¬ nemsnitlig årlig vækstrate på 7 pet.4 og må betragtes som genstartet i forhold til 1990ernes problemer. Den russiske økonomi har siden 2000 været positivt påvirket af generelt stigende energipriser. Olieprisen5 er steget som følge af de indtil 2008 stigende internationale konjunkturer, og sammenhængen mellem Ruslands økonomiske vækst og energiprisen afspejler landets rolle som storeks¬ portør af naturressourcer (MacFarlane, 2006: 53-56).

Det faktiske grundlag for størstedelen af økonomisk vækst i Rusland i perio¬ den 2000-2008 kan tilskrives landets status som storeksportør af energi og olie til store regionale markeder samt den høje energipris. Netop dette grundlag for den økonomiske vækst har ført til en distinkt russisk konkurrencestrategi, de¬ signet til at udnytte de ressourcemæssige eksportmuligheder (Hancock, 2007: 87-94).

Putins strategi til udnyttelse af de russiske muligheder i den økonomiske globalisering kan analyseres fra ud fra følgende perspektiv: Udviklingsstatens fokus på nødvendigheden af statsintervention. Perspektivet åbner for delana¬ lysen af den russiske konkurrencestatsstrategi. Den belyses ved udviklingen efter den omtalte Jukossag i 2003. Siden Jukossagen har russisk erhvervsliv i strategiske sektorer, især energisektoren, været under voksende indflydelse fra topembedsmænd, såkaldte siloviki. Eliten er centreret omkring Putin og har primært som Putin baggrund i efterretningstjenesten FSB. Betydningen af si¬ lovikierne anses som et godt argument for at betragte udviklingen i Rusland som resultatet af statsintervention (Skak, 2009b: 126-129).

Statens kontrol med dele af det russiske erhvervsliv bliver gennem eliten udbygget i så høj grad, at de dominerede sektorer de facto indgår i staten som integrerede institutioner. Putins konkurrencestatsstrategi formuleredes ud fra Ruslands mulighed for at eksportere naturressourcer til det globale marked. Det nødvendiggjorde statens kontrol med disse sektorer (Waller, 2005: 205209). Analysen hæfter sig ved et præsidentielt dekret fra august 2004, der udpegede "strategiske virksomheder" som centrale for russisk økonomi samt resulterede i "strategiske udnævnelser" til deres bestyrelser. Dekretet sikrede statens kontrol over 1.000 "strategiske virksomheder" i primært olie-, energi¬ samt minesektorerne gennem topembedsmændenes udnævnelse til bestyrelses¬ formænd (Waller, 2005: 208-209).

## Bedømmelsen afRuslands konkurrencestatsstrategi 2000-2009

Analyseres Putins globaliseringsstrategi ud fra typologien udviklingsstaten, udviser Ruslands konkurrencestatsstrategi siden år 2000 interessante træk. Grundlæggende er det klart, at den politiske elite bag Putin anså Ruslands svækkede stormagtsstatus i 1990 erne som konsekvens af den manglende øko¬ nomiske udvikling. Strategien har været at løse krisen og bringe Ruslands stor¬ magtsstatus tilbage igennem økonomisk udvikling, hvilket stemmer overens med udviklin gsstatens rationale.

Ruslands økonomiske udvikling har både været kendetegnet af en sam¬ mensmeltning mellem det private-offen11 ige regi og af aktiv statsintervention. Statslige entreprenører har interveneret i strategiske sektorer, og den industri¬ elle udvikling har til en vis grad været resultatet af statsintervention, idet stra¬ tegiske virksomheder er blevet beskyttet samt ledet i bestemte retninger.

Argumentet for at inkludere typologierne hegemoni og store regionale marke¬ der i bedømmelsen af Ruslands konkurrencestrategi er, at salg af naturressour¬ cer spiller en bestemmende rolle i den russiske opfattelse af muligheden for at drage fordel af den økonomiske globalisering. Ruslands forsøg på at opbygge store regionale markeder får udtryk i bestræbelserne på at danne et fælles øko¬ nomisk rum i SNG-landene. Bevæggrunden for forsøg på at skabe et integre¬ ret økonomisk rum i nærregionen motiveres af økonomiske og storpolitiske overvejelser. For det første vil integrationen af nærregionens økonomier styrke afsætningsmu1ighederne for russisk eksport. Dannelsen af en toldfri zone i SNG-landene beskyttet udadtil med importrestriktioner vil tillade udvikling af konkurrencedygtig russisk industri. Et hensyn, der har ligheder med Lists anbefalinger til udviklingsstaten. For det andet betyder økonomisk integration øget russisk indflydelse i nærregionen. Den storpolitiske ambition er således at genopbygge russisk hegemoni i tidligere Sovjetrepub1 ikker (Hancock, 2006).

Den russiske status som hovedleverandør til det europæiske energimarked taler for inklusionen af konkurrencestrategien hegemoni. Ruslands hegemoni¬ ske position over for sine europæiske handelspartnere på energimarkedet har tilladt Putin at udnytte den europæiske afhængighed til en anerkendelse af landets ønsker. Samme hegemoniske position determinerer Ruslands adfærd, der centrerer sig mod at bibeholde hegemoniet. Det kommer til udtryk i be- tydningen, anlæggelsen af energiinfrastruktur til at forsyne Europa tillægges. Ruslands hegemoni afhænger af transitlande, og pipeline politics er derfor et spørgsmål om national sikkerhed. Rusland udviser derfor en storpolitisk ad¬ færd, der arbejder for linjeføringen gennem transitlande, hvor landet har do¬ minerende indflydelse. Adfærden stemmer overens med Luttwaks teoretiske sondring mellem geopolitics og geoeconomics. I begrebsparrets optik er stormag¬ ten Rusland engageret i magtpolitisk adfærd og benytter sig af økonomiske magtmidler i forsøget på at udvide stormagtstatusen i stedet for traditionelle militære (Gilpin, 1981).

## Globaliseringsvanskelighederfor Rusland

Afslutningsvis er spørgsmålet, om Ruslands konkurrencestrategi(er) i anden periode er succesfuld(e). Fokus er på tre svagheder, hvis påvirkning er proble¬ matiske for fortsat russisk udnyttelse af globaliseringen. Første svaghed ud¬ springer af Putins forsøg på at genrejse Rusland som stormagt. Problemet er, at Ruslands stormagtambitioner som følge af afhængigheden af udlandet ikke tillader traditionel stormagtsadfærd. Et eksempel er nationa1iseringen afJukos i 2003, som på den ene side betød, at staten fik kontrol med den strategiske energisektor, og på den anden side medførte en kapitalflugt på 7,7 mia. $ i løbet af tre måneder. Et andet eksempel er Ruslands intervention i Georgien i 2008. Her understregede Rusland sin magt i nærregionen, men en direkte konsekvens af den russiske adfærd var en kapitalflugt på 30 mia. $. (Skak, 2009b: 128, 141)

Begge eksempler viser, hvorledes russisk storpolitisk adfærd har en begræn¬ sende effekt på stormagtsambitionerne, der får karakter af en catch 22-situa¬ tion. På den ene side ønsker Rusland at opføre sig som traditionel stormagt, på den anden tillader selve grundlaget for stormagtsadfærd pga. afhængigheden af global økonomi ikke en sådan adfærd. Kapitalen flygter fra Rusland, når landet opfører sig som en sådan stormagt.

Anden svaghed betragtes som indholdsmæssig. Den opstår af mangelfuld erkendelse af, at Ruslands økonomiske udvikling afhænger af åbenhed over for globaliseringsprocessen. Her præges landets adfærd af yderst selektiv åben¬ hed. Den politiske elite har forbudt udenlandsk deltagelse i 1990ernes priva¬ tiseringsprocesser, pålagt restriktioner på udenlandsk ejerskab af strategiske sektorer, fx. i naturressourcesektoren og våbenindustrien. Samlet begrænses omfanget af investeringerne i økonomien og efterlader industrier i en tilstand af manglende modernisering og udvikling. Eliten har til gengæld tilladt åben¬ hed for udenlandske investeringer i fx. finanssektoren, der indeholder totalt udenlandsk ejede banker (Waller, 2005).

Tredje svaghed er et strukturelt problem i russisk økonomi og konkurrencestatsstrategi. Overordnet påpeger analysen, at Ruslands økonomi og konkurrencestatsstrategi er for afhængig af energisektorens eksport. Bedømmelsen finder støtte i den økonomiske krise, økonomien oplever i forbindelse med den globale finanskrise i 2008/2009. Økonomiens afhængighed udstilles, idet det russiske aktiemarked i september 2008 næsten reduceres med 70 pet. Grund¬ læggende er russisk økonomi for snæver i sammensætningen, hvor 72, 5 pet. af Ruslands samlede eksport6 udgøres af energisektoren, hvorimod 6,6 pet. kommer fra landbruget og 19,4 pet. fra industriel produktion (Skak, 2009b).

Den strukturelle svaghed i russisk økonomi præsenteres i tabel 3, der viser sa m mensætn i ngen af udvalgte staters industrielle sektorer målt ud fra Revealed Comparative Advantage (RCA). Tabellens RCA tillader komparationen af staternes konkurrencedygtighed på det globale marked i graden af industriel specialisering. Tabellen fremhæver, at Ruslands økonomiske struktur er pro¬ blematisk. Landet er i alle kategorier undtagen "Civile flyvemaskiner, Rumfar¬ tøjer" og "Biler" på sidstepladsen (Cooper, 2006: 407-413).

Tabel3. Ruslands RCA sammenlignet med andre de BRIK lande samt USA sammenlignet, 2004

| Produktgruppe                     | Rusland   | Kina   | Brasilien   | Indien   | USA   |
|-----------------------------------|-----------|--------|-------------|----------|-------|
| Elektroniske komponenter          | 0,02      | 0,69   | 0,06        | 0,07     | 1,13  |
| Computerudstyr                    | 0,05      | 2,38   | 0,32        | 0,06     | 0,71  |
| Traktorer                         | 0,14      | 0,14   | 3,41        | 0,93     | 1,27  |
| Civile flyvemaskiner, rumfartøjer | 032       | 0,07   | 2,64        | #        | 3,67  |
| Biler                             | 0,06      | 0,01   | 0,66        | 0,17     | 0,48  |
| Forbrændingsmotorer               | 0,10      | 0,19   | 1,79        | 0,43     | 1,32  |
| Medicinalvarer                    | 0,04      | 0,67   | 0,23        | 0,81     | 1,77  |

Note: Kursiv = laveste RCA; fed = højeste. # = manglende data.

Kilde:

Udvalgte tal fra Cooper (2006).

Den strukturelle svaghed forklares i økonomisk teori med begrebet "hollandsk syge". Begrebet forklarer sammenhængen mellem ensidig fokusering på udvin¬ dingen af naturressourcer med afindustrialisering i andre sektorer. Ligesom Holland i 1960 erne oplevede økonomisk stagnation som følge af et for ensidigt fokus på ressourceudvinding, oplever Rusland i dag bagsiden af energieventy¬ ret i 2000erne (Auty, 1993).

Diskussionen af Rusland i anden periode har fokuseret på Putins genop¬ bygning af statsmagten og stormagtsstatussen samt på afbenyttede konkur- rencestatsstrategier. Den politiske elite har forfulgt en konkurrencestatsstrategi baseret på statsintervention i økonomien, der på kort sigt giver adgang til hurtige gevinster men på mellem og langt sigt fører landets udvikling ind i afhængighed af energieksporten. Ruslands globaliser!ngsstrategi indfanges i begrebsrammen som udviklingsstaten, suppleret af store regionale markeder og hegemonistrategien.

## Konklusion

Artiklens komparative analyse har undersøgt ligheder og forskelle mellem den første og den anden periode. For overskuelighedens skyld fremstilles analysens hovedpunkter i tabel 4.

Tabel 4. Oversigt over de udvalgte perioder i Ruslands historie. Lighed og uligheder

|                                              | Periode Rusland i 18534914                                                                                                                                                                                                                                                        | Periode Rusland i 1991-2009                                                                                                                                                                                                                                                      |
|----------------------------------------------|-----------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------|----------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------|
| International økonomi i perioden             | Første globaliseringsru nde Omfattende mulighed for uden¬ landsk kapital og investeringer                                                                                                                                                                                         | Anden global iseri ngsru nde Meget omfattende mulighed for udenlandsk kapital og investe¬ ringer                                                                                                                                                                                 |
| Landets udgangs¬ punkt i perioden            | Nederlag i Krimkrigen 1856 Stormagtstatus svækket Økonomisk tilbagestående vis a vis industrialiserede stormagter                                                                                                                                                                 | Sovjetunionens sammenbrud 1991 Supermagtstatus forsvundet, stormagtsstatus er svækket Økonomisk tilbagestående vis a vis andre BRIK lande                                                                                                                                        |
| Landets global ise- ringsstrategi i perioden | Industrialiseringsprogram. Moderniserings- og reformpro¬ gram med fokus på opbyggelse af konkurrencedygtig national industri og infrastruktur Brug af told mure til besky t¬ telse af den udviklende russiske industri Selektiv tiltrækning af uden¬ landsk kapital og ekspertise | I ntroduktion af markedsøko¬ nomi Reformfokus på styrkelsen af statsmagtens mulighed for intervention i strategiske virk¬ somheder Eksport af naturressourcer til globale marked Yderst selektiv åbenhed Dannelse af storpolitisk samar¬ bejde i henholdsvis BRIK samt SNG lande |

Analysens vigtigste fund er, hvorledes begge perioder har statsintervention som rød tråd i globaliseringsstrategien. Det medfører i begge perioder en ujævn økonomisk udvikling, da den statslige konkurrencestatsstrategi favoriserer be¬ stemte strategiske sektorer på bekostning af andre. Grundlæggende må de fa¬ voriserede sektorer anses som dem, der med deres output på kort sigt formår at styrke statens kapabiliteter vis a vis udlandet.

De politiske eliter optræder i begge perioder som motiveret af nødvendig¬ heden om genrejsningen af Rusland som stormagt inden for en kort tidspe¬ riode. Konkurrencestatsstrategierne er i 1853-1914 og 1991-2009 produktet af magtpolitik, der fører til ønsket om økonomisk integration i globaliseringen. Statsadfærden understreger Luttwaks pointe. Rusland forsøger i første globaliseringsrunde at modernisere sig ved at opbygge industri på højde med sine europæiske konkurrenter, der tillader magtbalancering i form af geopolitics. 1 anden globaliseringsrunde forsøger landet endnu engang at balancere mod sine konkurrenter. Denne gang gennem udnyttelsen af naturressourcer, der tillader magtbalancering i form af både geoeconomics og geopolitics. Analysens konklu¬ sion er, at statsadfærden i begge perioder overordnet rettes mod udnyttelsen af globa1i seringsrundernes muligheder for at reetablere Ruslands stormagtsstatus.

## Noter

1. Stor tak til Lektor Mette Skak, Institut for Statskundskab, Aarhus Universitet for hjælp og vejledning. Ligeledes tak til Inge Marie Larsen, Statsbiblioteket, og kol¬ legerne ved Århus Akademi for inspiration og hjælp.
2. Begrebet "moderne stat" sammenlignes med den "postmoderne stat", hvis opfat¬ telse af suverænitetens ukrænkelighed er afløst af villigheden til integration i over¬ nationale institutioner, fx. EU (Sørensen, 1998).
3. Palan et al. fremstiller syv statsstrategier. Resterende bedømmes som irrelevante.
4. CIA World Factbook: https://www.cia.gov/library/publications/the-world-factbook/geos/rs.html.
5. OPECs gennemsnitspris i perioden. OPEC: http://www.opec.org/home/ basket, aspx.
6. WTO Statistics Database: http://stat.wto.org/CountryProfile/WSDBCountryPFView. aspx?Language=E&amp;Country=RU

## Litteratur

Ananich, Boris (2006). "The Russian economy and banking system", i Dominic Lieven

(red.), The Cambridge History ofRussia, Cambridge: Cambridge University Press. Au ty, Richard M. (1993). Sustaining Developrnent in Mineral Economies: The Resource

Citrse Thesis, London: Routledge.

- Barnett, Vincent (2004). The Revolutionary Russian Economy 1890-1940, London, Routledge.
- Capie, Forrest (1983). "Tariff Protection and Economic Performance in the Nineteenth Century", i John Black (red.), Policy And Performance In International Trade, London, MacmilIan Press.
- Carstensen, Fred V. (1983). "Foreign Participation in Russian Economic Life: Notes on British Enterprise, 1865-1914", i Gregory Guroff og Fred V. Carstensen (red.), Entr epreneurship in Imperial Russia and the Soviet Union, Princeton, NJ: Princeton University Press.
- Cerny, Philip (1990). The ChangingArchitecture ofPolitics. Agency and the Future ofthe State, London: Sage Publications.
- Cooper, Julian (2006). "Can Russia Compete in the Global Economy?", Eurasian Geography and Economics, vol. 47, no. 4, pp. 407-425.
- Eklof, Ben, John Bushnell and Larisa G. Zakharova (1994). Russicis Great Reforms, 1855-1881, Indianapolis: Indiana University Press.
- Evans, Peter (1995). EmbeddedAutonomy: States and industrial Transformation, Princ¬ eton, NJ: Princeton University Press.
- Gatrell, Peter (2003). "Modernisation strategies and outcomes in pre-revolutionary Russia", i Markku Kangaspure og Jeremy Smith (red.), Modernisation in Russia since 1900, Helsinki: Studia Finnica.
- Gerring, John (2001). Social Science Methodology: A Critical Framework, Cambridge: Cambridge University Press.
- Gilpin, Robert (1981). War and Change in WorldPolitics, Cambridge: Cambridge Uni¬ versity Press.
- Goldman, Marshall I (2004). "Putin and the Oligarchs", Foreign Affairs, November/ December, pp. 33-44.
- Hancock, Kathleen J. (2006). "The Semi-Sovereign State: Belarus and the Russian Neo-Empire", Foreign Policy Analysis, vol. 6, pp. 117-136.
- Hansen, Lars P. og S.P. Jensen (1993). "Statsråd C.A. Koefoeds rolle i Stolypins land¬ brugsreformer", i Svend Aage Christensen og Henning Gottlieb (red.), Danmark og Rusland i 500 år, København: Det Sikkerhedsog Nedrustningspolitiske Udvalg.
- Hirst, Paul og Grahame Thompson (1996). Globalisation in Question, Cambridge: Polity Press.
- Jensen, Bent (1993). "Det ny A merika. Rusland og dansk erhvervsliv før 1917", i Svend Aage Christensen og Henning Gottlieb (red.), Danmark og Rusland i 500 år, Kø¬ benhavn: Det Sikkerhedsog Nedrustningspolitiske Udvalg.
- Kennedy, Paul (1988). The Rise and Fall ofthe Great Powers, London: FontanaPress. Larsen, Inge Marie (2007). Da smør var guld, Aarhus: Aarhus Un iversitetsforlag

- Levi-Faur, David (1997). "Friedrich List and the political economy ofthe nation-state", Review of'InternationalPoliticaiEconomy, vol. 4, no. 1, pp. 154-178.
- List, Friedrich (1841). Das Nationale System der Poltischen Ökonomie, Stuttgart/Tu¬ bingen.
- Luttwak, Edward (1990). "From Geopolitics to Geo -Economics", The National Inter¬ est, Summer.
- MacFarlane, Neil S(2006). "The 'R' in BRICs: is Russia an emerging power?" Inter¬ national Affairs, vol. 82, no. 1, pp. 41-57.
- O'Neill, Jim (2001). "Building Better Global Economic BRICs", Global Economics Paper no. 66, November 30.
- Palan, Ronen, Jason Abbott og Phil Deans (1996). State Strategies in the Global Politi¬ cal Economy, London: Wellington House.
- Shakibi, Zhand P. (2006). "Central government", i Dominic Lieven (red.), The Cam¬ bridge History ofRussia, Cambridge: Cambridge University Press.
- Skak, Mette (2009a). "Hvad er BRIK? Hvad har BRIK-magterne til fælles og hvad ad¬ skiller dem?", i Steen Fryba Christensen et al., Fremtidens stormagter, Århus: Aarhus Universitetsforlag.
- Skak, Mette (2009b) "Rusland - den store skakBrik", i Steen Fryba Christensen et al., Fremtidens stormagter, Århus: Aarhus Universitetsforlag.
- Sørensen, Georg (1998). "Suverænitet og statstyper", i Birthe Hansen og Carsten Jen¬ sen (red.), Grundbog i statskundskab, København: Akademisk Forlag.
- Sørensen, Georg (2009). "Globalisering og Internationale Forhold", i Morten Biilow (red.), Globalisering: samfundsvidenskabelige perspektiver, Århus: Systime.
- Von Lane, T.H. (1954). "A secret memorandum of Sergei Witte", Journal ofModern History, vol. 26, no. 1, pp. 60-74.
- Waldron, Peter (2006). "State finances", i Dominic Lieven (red.), The Cambridge His¬ tory ofRussia, Cambridge: Cambridge University Press.
- Walter, Michael (2005). Russian politics today, Manchester: Manchester University Press.
- Waltz, Kenneth (1979). Theory ofInternational Politics, New York: McGraw-Hill.
- Weiss, Linda (1998). The Myth ofthe Powerless State, New York: Cornell University Press.
- Zakaria, Fareed (2008). The Post-American World, London/New York: Allen Lane, Pen guin Books.