Camilla Rossi-Linnemann og Giulia de Martini (red.): Art in Science Museums: Towards a Post-Disciplinary Approach
Forfattere: Lisbet Tarp
Tidsskrift: periskop (2021-12-04)

Men  der  er  også  en  lang  række  bidrag  i Uncertain Archives , som bevæger sig i andre retninger; eksempelvis er der Frederik Tygstrups tekst 'Figura', der viser, hvordan det ældre litteraturteoretiske begreb om det figurale har relevans i forhold til, hvordan vi læser det digitale felt - og ikke mindst hvordan det digitale felt selv læser; der er Lila Lee-Morrisons 'Drone', der på en lidt overfladisk og  -  efter  min  smag  og  emnet  taget  i  betragtning  -  lidt uengageret  måde  handler  om,  ja,  (militære)  droner  og droneteknologi;  der  er  Nanna  Bonde  Thylstrups  generøse, feministiske genealogi over fejlen ('Error') og over forholdet mellem big data og fejl ('Rather than looking to solve errors, big data develops a tactic that works through an acceptance of them'(191)); og derudover er der mange andre tankevækkende og gode tekster, som det desværre ikke har været muligt at omtale her. Uncertain Archives Critical Keywords for Big Data er en omfattende, ambitiøs og aktuel bog, som jeg ser frem til at tænke videre sammen med.

Emil Elg Art in Science Museums: Towards a Post-Disciplinary Approach

## Camilla Rossi-Linnemann og Giulia de Martini (red.) Routledge, 2019, 288 sider

Udgivelsen Art in Science Museums:  Towards  a  Post-Disciplinary  Approach kan  ses  som  et udtryk  for  de  seneste  årtiers ambitioner  om  at  udforske  og udfordre,  hvordan  videnskabelighed  kan  forstås,  praktiseres og  formidles.  Kunst  og  videnskab bliver opfattet som domæner med væsensforskellige

vidensproduktioner og paradigmer, men samtidig peges der også ofte på dybereliggende affiniteter, som kan være baseret  på  kvaliteter  som  nysgerrighed,  metodebevidsthed og evnen til at tænke ud over de etablerede forestillinger. I udgivelsen skal ordet 'science' alene forstås som naturvidenskab,  men  de  præsenterede  problematikker og eksempler lodder dybden i generelle diskussioner om, hvordan vi producerer og legitimerer viden i samfundets institutioner.

Kunst og videnskab er først i nyere tid blevet skilt ad og udparcelleret i egne domæner og underdiscipliner. Men det  vækker genklang i studierne af de førmoderne pendanter til kunstnere og forskere og deres aktiviteter, at vi i dag ser, at hele felter defineres af, at forskere opsøger og lader sig inspirere af kunstneriske processer og tankesæt, og at kunstnere er optaget af systematiske refleksionsprocesser eller videnskabelige metoder og stofområder. Disse tilgange  og  områder  har  i  dag  fået  forskellige  begreber tilknyttet  som art-based  research,  artistic  research , art research, practice based research og på dansk kunstnerisk udviklingsvirksomhed ,  hvoraf  de  tre  første  betegnelser nævnes i udgivelsen.

I løbet af 1800-tallet og dets specialisering af discipliner og institutioner blev genstande og faglige aktiviteter, groft sagt, fordelt i den voksende gruppe af museer i den vestlige kulturkreds. Museer for kunst, kulturhistorie og naturvidenskab udviklede særskilte formater og forskellige  typer  af  greb  for  formidling  og  kuratering.  Nærværende  udgivelse  kan  ses  som  et  af  vor  tids  forsøg  på  at understøtte, at nye traditioner for udstillings- og formidlingspraksisser  udvikles  på  tværs  af  gamle  skel  mellem videns-  og  samlingsdomæner  (note  1,  kap.  2).  Den  røde tråd i udgivelsens meget forskellige bidrag er præsentationer  af  eksempler  på  og  refleksioner  over,  hvorledes kunst  og  kunstnere  inddrages  i  'institutions  dedicated to science engagement' (note 1, kap. 2). Der gives således indblik i, hvorvidt og hvordan man kan blande kunst eller kunstneriske elementer og faser ind i forskningen og dens formidling i institutionerne.

I udgivelsen beskriver man feltet af kombinationer af kunst og naturvidenskab som 'ekspanderende økosystemer' (s. 8), og det er også den oplevelse, man som læser får  undervejs.  Mange  facetter  af  feltet  er  repræsenteret i  striber  af  korte  bidrag,  og  man  får  en  fornemmelse  af, at  man  i  princippet  kunne  udbygge  sektionerne  til  et støt  voksende  katalog.  Udgivelsens  format  er  altså  ikke en typisk antologi. Bogen er komponeret af et kort, indledende  afsnit,  redaktørernes  introduktion,  13  såkaldte refleksionskapitler, ofte med uddybning af en enkelt case, 24 casepræsentationer på ca. tre sider hver og fire korte indledende  afsnit  til  bogens  fire  hovedsektioner,  hvor cases og refleksionspapirer er samlet. Dertil kommer en kort konklusion. Det giver ikke mindre end 44 tekstdele fordelt på 253 sider. Mange stemmer kommer dermed til udtryk,  og  ikke  mindst  skrivestile,  budskaber  og  faglige kvalitetsforskelle.

Enkelte  cases  udfoldes  også  i  refleksionspapirerne, hvilket  gør,  at  de  optræder  to  gange  i  bogen,  men  i  to forskellige  rammesætninger. Dette valg underbygger, at en selektiv læsning af bogen er oplagt, og at bredden af eksempler  har  været  vigtigere  for  redaktørerne  end  en sammenhængende læseoplevelse. Redaktørerne pointerer i introduktionen, at de udvalgte cases ikke skal forstås som forbilledlige, men at summen mere skal ses som et stillbillede  af  aktiviteter,  hvor  naturvidenskab  og  kunst forbindes i institutioner rundt omkring i verden i dag (s. 21).  Denne tilgang understøttes af udgivelsens flerstemmighed  og  det  rapporterende  korte  format  især  i  case- eksemplerne.  Mængden af tekstdele  gør,  at  det  i  denne sammenhæng ikke giver mening at give et indtryk af alle udgivelsens dele.  I  stedet  vendes  udvalgte  problematikker,  fællestræk  og  forskelle,  som  teksterne  udspænder over emnet kunst og naturvidenskab.

Skitseret i den korte konklusion kan de præsenterede cases  fordeles  i  fire  overordnede  tilgange  til,  hvordan kunstnere eller kunst er blevet inddraget i institutionernes  projekter  (s.  251).  Den  første  tilgang  beskrives  som konventionel,  hvor  den  naturvidenskabelige  udstilling bliver  udbygget  med  et  æstetisk  formsprog,  som  kan appellere til publikum. I den anden tilgang bliver kunst brugt som en slags oversættelsesredskab. Udgangspunktet er, at kunsten ved hjælp af metaforer kan synliggøre aspekter, der ellers ville være vanskelige at illustrere og begribe  i  den  traditionelle  naturvidenskabelige  formidling. I det hele taget bliver kunsten på mange forskellige måder italesat som et redskab til at synliggøre det usynlige  eller  abstrakte.  Kunstnerne  fungerer  i  den  tredje tilgang som en form for katalysatorer for læring, hvor de besøgende kort sagt involveres i kunstbaserede aktiviteter. At kunst som aktivitet kan spille en rolle i naturvidenskabelige  læringsprocesser,  er  et  gennemgående  træk  i bogen, og John Dewey (1859- 1952) og hans idé om 'art as inquiry' nævnes flere steder. Redaktørerne definerer også en fjerde tilgang, som handler om at anerkende kunstens kritiske potentiale, bl.a. på baggrund af at kunstnerne har en evne til at opfatte verden anderledes og formidle disse indsigter. Denne holdning er beslægtet med avantgardistiske positioner i historien, og den kommer tydeligst til udtryk i udgivelsens bidrag om projekter om klimakrisen og  politiske  magtforhold.  Mark  Wright  rammer  flere  af disse tilgange til kunst i opsummeringen af sin institutions udgangspunkt: 'We use art, not for mere illustration or dissemination of science, but as a critical provocation to  enable  the  public  to  engage,  interpret  and  creatively respond' (s. 198).

Når man peger på beslægtede træk ved kunst og naturvidenskab, implicerer det også identifikation af træk ved felterne hver især. Undervejs i udgivelsen beskrives naturvidenskab fx som betinget af strenge procedurer, definerede mål, fakta og som svært tilgængeligt for lægfolk. Der gives også bud på, hvad kunsten og dens rolle kan være. Ud over 'the notion of art as a form of inquiry', som Dewey citeres for (s. 127), fremhæves de performative aspekter af kunsten generelt. Kunsten tilskrives også evnen til at tale til følelser og sanser, og den beskrives som et benspænd, der  kan  nedbryde  rammer og løsne fastlåste forestillinger (s. 136). Enkelte steder fremskrives kunstens mulige tvetydighed  og  sanselighed  over  for  naturvidenskabens tilstræbte  transparens  og  objektivitet  -  en  modstilling, som flere af de øvrige bidrag (heldigvis) får nuanceret bl.a. ved at pege på, at man i den naturvidenskabelige praksis også  har  faser  af  overraskelse,  usikkerhed  og  flertydige resultater, og omvendt, at kunstpraksisser i det hele taget til forveksling kan ligne de naturvidenskabelige.

Den danske case, Medicinsk Museion, står stærkt som et eksempel på en reflekteret og ambitiøs tilgang til integrationen af kunstnere, og man får et relativt godt indblik i, hvad der rent faktisk er foregået, hvilket ikke er tilfældet i alle de øvrige cases, der præsenteres. En af de refleksioner, som fremhæves, er, at relevansen af den naturvidenskabelige forskningspraksis er blevet synliggjort i arbejdet  med  kunstnerne.  Museet  fik  m.a.o.  øjnene  op  for  at udvikle formidlingen af processerne bag ved resultaterne i  den  medicinske  forskning.  Denne erfaring, at arbejdet med  kunstnerne  fremmer  et  fokus  på  det  processuelle frem for det faktuelle, peger flere af skribenterne på, bl.a. forventeligt i sektion fem om læringsprocesser og brugerens respons. Her kan det også pointeres, at de præsenterede projekter spænder fra at iscenesætte erkendelser og læring mere åbent til at ville formidle relativt fastlagte budskaber  om  fx  biodiversitet  eller  æggets  møde  med sædcellen.

Refleksionskapitlet  skrevet  af  Pietro  Greco  forsøger at  favne  de  store  linjer  i  relationen  mellem  naturvidenskab og kunst historisk set (kap. 3.1). Desværre bliver det en eksempelmosaik, hvor generelle pointer listes i korte opridsninger  af  store  forskningsfelter  som  naturvidenskabsformidling,  æstetik  og  videnskabshistorie.  En  af styrkerne  ved  mange  af  bidragene  er  netop,  at  de  tager udgangspunkt i institutioner og konkrete projekter, hvor samspillet mellem kunst/kunstnere og aspekter af naturvidenskab giver afsæt for de refleksioner, som fremføres.

Dermed rækker de enkelte bidrag ind i generelle problematikker, som man også har vendt og drejet historisk set.

I nogle af bidragene savnes dog lidt dybde, og til tider antager  de  karakter  af  programerklæringer  eller  hyldester  til  mødet  mellem  kunst  og  naturvidenskab.  Et hyppigt tema på tværs af teksterne er dog også en kritisk stillingtagen til feltets aktiviteter. Bl.a. sættes der ord på faldgruber  og  uhensigtsmæssige  greb.  Allerede  i  introduktionen  opfordres  læseren  til  at  tage  kritisk  stilling til,  hvordan  møderne  mellem  kunst  og  naturvidenskab forhandles. Fx er der en fare for, at kunsten instrumentaliseres eller kun fremmer følelsesmæssig respons; eller at forsøget på at blande naturvidenskab og kunst fremstår 'skizofrent' (s. 8) eller uforklaret, så de besøgende ikke engageres. At der undervejs nævnes fejlslag og forbehold, understøtter udgivelsens ambition om, at bidragene skal gøre  os  klogere  på  kunstens  rolle  og  funktioner  på  de naturvidenskabelige institutioner.

Udgivelsen giver et godt grundlag for folk, som arbejder med tværfaglig udstillingspraksis i museumsinstitutionen, eller som arbejder med relationen mellem kunst og naturvidenskab mere generelt, da man kan få et hurtigt overblik over aktører og tilgange. Man kan sammenligne sine  egne  holdninger  og  erfaringer  med  eksemplerne eller  tage  imod  gode  råd  om  fx  udvælgelsesprincipper for kunstnere eller artist-in-residence-programmer. Ikke mindst kan man danne sig en mening om, hvor indsatserne står stærkest i dag, og hvad de næste skridt kan blive.

Selvom  udgivelsens  omfang  af  enkeltbidrag  og  blanding  af  teksttyper  ikke  levner  meget  plads  til,  at  man kan få større indsigt i, hvordan de enkelte eksempler på integration  af  kunst  og  kunstneriske  greb  har  udfoldet sig,  formår  sammensætningen  af  tekster  at  formidle  et varieret indblik i feltets problemstillinger. Det er alt i alt en  tankevækkende og original  udgivelse,  som  både  i  sit format og i sin vinkling får sat fokus på formidling og procesforståelse i et videnskabeligt perspektiv.

## lisbet tarp