Et retorisk perspektiv på faktatjek
Forfattere: Mette Bengtsson
Tidsskrift: journalistica (2019-05-02)

6

## Et retorisk perspektiv på faktatjek Om etablering og brug af fakta i politisk debat

## AF METTE BENGTSSON

## Resumé

Artiklen  argumenterer  for  en  læsning  af  faktatjekgenren  i  et retorisk  perspektiv.  Efter  en  kort  gennemgang  af  faktatjekgenrens udvikling introduceres den journalistiske objektivitetsnorm med henblik på at diskutere, hvordan faktatjekgenren er funderet heri. Herefter fremsættes forslag til, hvordan man med afsæt i  retorisk  argumentationsteori  kan  nyfortolke  objektivitetsnormen,  hvilket  indbefatter  at  gå  fra  at  betragte  fakta  som  faste, objektive sandheder, der kan dokumenteres, til i stedet hovedsageligt at forstå fakta som domæneafhængige sandsynligheder, som man gennem praktisk argumentation forsøger at opnå tilslutning til. Afslutningsvis operationaliseres det retoriske syn på fakta  i  forhold  til  faktatjekgenrens  arbejdsmetode,  produkt  og modtagelse.

## Indledning

Siden starten af det nye årtusinde er faktatjek blevet en stadig mere etableret del af den politiske journalistik og debat. Journalistikforskningen har beskrevet både udbredelsen (Spivak 2010, Graves og Cherubini 2016, Graves 2016, Lowrey 2017), organiseringen (Graves og Cherubini 2016, Graves 2018) og den potentielle effekt (Amazeen 2013, Nyhan og Reifler 2015), ligesom man har diskuteret mediernes mulighed for at genopbygge troværdig- hed gennem den nye genre (Eide 2012, Amazeen 2017). Hverken journalistikforskningen eller den journalistiske praksis har dog forholdt  sig  mere  nuanceret  til,  hvilken  forståelse  af  viden  og fakta faktatjekformatet er funderet i, og hvilke konsekvenser det har for udøvelsen af genren og dens mulighed for at bidrage til en bedre politisk debat. Artiklen diskuterer derfor, hvad objektivitet som praksisnorm betyder for faktatjekgenren, og hvordan man  med  afsæt  i  retorisk  argumentationsteori  kan  nyfortolke objektivitetsnormen og arbejde ud fra denne i faktatjekgenren. Afslutningsvis reflekteres der over, hvad det vil betyde for faktajournalistens arbejdsmetode, produkt og modtagelse. Artiklen er en teoretisk artikel (Dubin 1978, Whetten 1989), dog inddrages der materiale fra både nationale og internationale faktatjeksider med det formål at konkretisere den teoretiske diskussion med illustrerende  eksempler  (Perelman  og  Olbrechts-Tyteca  1969 [1958]:78).

## Fremkomsten og udviklingen af faktatjek: fra factcheck.org til global faktatjekeksplosion

Faktatjek er siden starten af det nye årtusinde blevet en stadig mere integreret del af den politiske debat verden over - hvad Spivak omtaler som en 'faktatjekeksplosion' eller 'faktatjek på steroider' (Spivak 2010). Ser man bort fra Spinsanity , der var et kortvarigt initiativ fra tre amerikanske studerende, betragter de fleste factcheck.org som  det  første  faktatjekinitiativ,  der  sammen med politifact.com har  tjent  som  forlæg  for  andre  (Amazeen  2017,  Lowrey  2017). Factcheck.org blev  lanceret  i  2003  af CNN-journalisten  Brooks  Jackson  og  Kathleen  Hall  Jamieson og er tilknyttet Annenberg Public Policy Center på University of Pennsylvania. Det pulitzerprisvindende politifact.com blev lanceret kort efter i 2007 og er tilknyttet avisen Tampa Bay Times og journalistuddannelsen ved Poynter Institute .  Hos  både factcheck.org  og  politifact.com  har  journalister  i  samarbejde  med forsknings- og uddannelsesinstitutioner udviklet organisationer med platforme, der har til formål at tjekke og vurdere udsagn fra en række centrale, politiske aktører. I første omgang primært politikere , men med tiden også lobbyister , interessegrupper , blog- gere , politiske kommentatorer (se for eksempel punditfact.com) og nu også medierne selv (se for eksempel BBC Reality Check fra 2017,  der  i  deres  programerklæring  særligt  nævner  en  indsats mod fake news). Fra USA spreder faktatjek sig i første omgang til en række europæiske lande: I England får man FactCheck på Channel 4 News i 2005, i Frankrig Les Décodeurs på Le Monde i 2009 og i Norge Faktasjekk på Bergens Tidende samme år. I Danmark får vi Detektor i januar 2011 - først som radioprogram på P1 og fra oktober samme år som fast, ugentligt tv-program på DR2. I 2016 kommer Mandag Morgens Tjekdet , der foruden at faktatjekke påstande i etablerede medier også ser på virale historier på undersiden i Viralspiralen . Duke Reporters' Lab, der nøje følger udviklingen af faktatjek globalt, har i skrivende stund identificeret 156 aktive faktatjekinitiativer på samtlige kontinenter. En del af de fremtrædende amerikanske og europæiske faktatjekinitiativer er associeret med etablerede nyhedsmedier - enten et enkelt medie som i Danmark eller i et samarbejde med flere medier som i Norge, hvor Faktisk fra 2017 er et samarbejde mellem VG, Dagbladet, NRK og TV 2. Dog viser en undersøgelse fra Reuters, at størstedelen af de adspurgte faktatjekinitiativer i Europa er organiseret som uafhængige initiativer eller som civilorganisationer , hvoraf nogle frasiger sig at blive betegnet som journalistik, idet de ser sig selv som en del af en større reform af politik og medier (Graves og Cherubini 2016).

## Den journalistiske objektivitetsnorm og faktatjekkets fundering heri

Faktatjekjournalistikken er ligesom journalistikken mere generelt  funderet  i  en  objektivitetsnorm.  I  en  amerikansk  kontekst begynder  pressen  for  alvor  at  integrere  en  objektivitetsnorm fra  omkring  1870  og  frem  mod  første  verdenskrig  (Schudson 2001:159). Ud fra en historisk gennemgang af en række sociale og kulturelle forhold argumenterer Schudson for, at fremkomsten af et objektivitetsideal ikke skal ses som resultatet af teknologiske og økonomiske forhold (Shaw 1967, Carey 1989), men i sammenhæng med en markedsgørelse af journalistikken i en bredere sociokulturel proces (Schudson 1978, 2001). I en dansk kontekst begynder pressen først at varetage denne rolle lidt senere, idet vi først fra mellemkrigstiden og frem i en glidende overgang går fra en parti- til en omnibuspresse (Schultz 2007:10, Allern og BlachØrsten 2011).

Idéen om, at man kan tale om 'absolut' objektivitet og som journalist  lave  en  fuldstændig  tilstandsbeskrivelse,  hvad  man også kan kalde en naiv forestilling om objektivitet (Andrén 1979), problematiseres  allerede  i  slutningen  af  1800-tallet  (Mindich 1998, Cunningham 2003). I stedet taler journalister om 'tilstræbt' objektivitet, der blandt andet artikuleres som arbejdsnorm , praktiseres gennem journalistiske arbejdsmetoder og kan spores i det journalistiske produkt (Schudson 2001:149). I forhold til at artikulere objektivitet som arbejdsnorm viser både amerikanske, engelske, svenske og danske studier, at journalister stadig tilslutter sig det klassiske professionelle ideal, også trods strukturelle forandringer,  herunder  fx  øget  økonomisk  pres  og  hyppigere  deadlines  pga.  digitale  platforme  (Willnat, Weaver  og Wilhoit  2017, Witschge og Nygren 2009, Skovsgaard 2010). Et nyt dansk studie viser også, at det at agere neutralt eller 'tilstræbt' objektivt stadig betragtes som et essentielt ideal (Skovsgaard m.fl. 2018:17), og at danske journalister ligefrem lægger mere vægt på at tjene offentligheden nu end tidligere (Skovsgaard m.fl. 2018:15). Når det  handler  om  objektivitet  i  relation  til arbejdsmetoder ,  kan journalisten 'performe' objektivitet gennem faste research- og interviewmetoder  samt  nøje  dokumentation  og  verificering  af informationer (Kovach og Rosenstiel 2001). Som Tuchman påpeger i sit klassiske studie, forstås objektivitet i den forbindelse som et strategisk ritual , der er med til at beskytte nyhedsjournalister mod risikoen ved egen praksis (Tuchman 1972). I forhold til det journalistiske produkt kan man tale om objektivitet, når journalister  stræber  efter  at  dække  bredt  og  udvælge  stofområder  og vinkler, der har relevans for den generelle offentlighed, og hvor man  inkluderer  mange  forskellige  kilder  og  forsøger  at  holde sig  til  en  neutral  sprogbrug.  I  udviklingen  videre  fra  omnibustil  segmentpresse  bruger  Schultz  (nu Willig)  også  betegnelsen 'vinklet' objektivitet - at man behandler bestemte stofområder ud fra bestemte vinkler og med bestemte kilder af interesse for et bestemt segment, men stadig bestræber sig på at gøre det på en saglig og balanceret måde (Schultz 2007:20). Når journalister går sere, hvordan de tilstræber at være det, læser McNair det som en fra at hævde, at de kan være 'absolut' objektive, til at konkreti'afmystificering' af objektivitetsbegrebet (McNair 2017:1326).

Ser  man  specifikt  på  faktatjekgenren,  er  denne  dybt  forankret i en objektivitetsnorm. Genren bliver af flere opfattet som en mulig revitalisering af journalistikken, hvor man igen kan pointere journalistikkens samfundsmæssige rolle - en mulighed for, at journalistikken viser sit værd som fjerde statsmagt, der hjælper borgeren med at forstå og forholde sig til politiske diskussioner  om  indretningen  af  samfundet.  Hvor  Martin  Eide  lidt forsigtigt  taler  om  en  'journalistisk  nyorientering' og en 'professionalisering' såvel som en mulig 'profilering' af journalistikken (Eide 2012:176), betegner Graves og Cherubini faktatjek som en  'ny  demokratisk  institution'  (Graves  og  Cherubini  2016:1). Amazeen går så  langt  som  til  at  kalde  det  en  'bedre  form  for journalistik',  en  'professionel  reformbevægelse'  og  et  'demokratiopbyggende værktøj', som opstår, når demokratiske institutioner bliver betragtet som svage (Amazeen 2017). Hvad angår arbejdsmetoder, lægges der vægt på det at kunne dokumentere og  verificere,  altså  klassiske  journalistiske  arbejdsmetoder.  Til forskel  fra  den  almindelige  journalistiske  praksis  er  der  dog  to væsentlige forskelle, idet journalisten går fra at tjekke egne til at tjekke andres udsagn og fra at tjekke inden udgivelse til at tjekke efter udgivelse,  henholdsvis ante hoc fact-checking og post  hoc fact-checking (Sivek og Bloyd-Peshkin 2018:401). Kendetegnende for mange faktatjekinitiativer er, at de kommunikerer detaljeret om arbejdsmetode . For eksempel har The Conversation en video, hvor de indleder med ordene: 'It's important to be transparent about  how  we  do  journalism'.  I  videoen  gennemgår  de  deres fremgangsmåde med at tjekke fakta og forsikrer derigennem om, at  modtageren  kan  have  tillid  til  faktatjekket:  1)  'First,  editors and readers identify claims worth checking', 2) 'Then, we find an  academic  with  real  expertise  to  examine  the  evidence  and write the fact-check', 3) 'We also give the person whom we are fact-checking the right to apply', 4) 'Next, we ask a second academic to be a blind reviewer to scrutinize the draft', 5) 'Through the whole process our editors play the devil's advocate', 6) 'After a final check, we publish the fact-check under the name of the fact-checker and the blind reviewer'. Som i de fleste andre faktatjek er der hos The Conversation en fast arbejdsmetode, hvor videnskaben spiller en central rolle, hvor akademiske eksperter med 'real expertise' forventes at bidrage med at afklare forvirringen omkring et faktum - en tro på videnskaben som en højere instans. Det kollaborative samarbejde er også udbredt, hvor man ud fra en borgermobiliserende strategi opfordrer mediebrugere til at indsende udsagn, som de ønsker tjekket, ligesom man også opfordrer mediebrugerne til at reagere på og diskutere faktatjekket (Eide 2012:180 og 186). Dette kan ses som et forsøg på at tilstræbe objektivitet i produktet , hvor faktatjekinitiativet forpligter sig til at tjekke alle typer af fakta fra en bred vifte af politiske aktører fra alle politiske partier, og hvor borgerens forslag netop kan være en måde at sikre det på. I forhold til legitimering af faktatjek er mange faktatjekinitiativer for tiden også i gang med at organisere sig i den fælles, internationale organisation The International Fact-Checking Network , der blev lanceret af Poynter Institute i  oktober 2015. For at kunne indgå er der fem principper, som faktatjekinitiativet skal leve op til. Man skal være: 1) upartisk og fair, 2) transparent i forhold til kilder og beviser, 3) transparent i forhold til finansiering og organisation, 4) transparent i forhold til  metode og 5) åben og ærlig omkring rettelser. Hvor punkt 1 forholder sig til objektivitet i produktet, forholder punkt 2, 4 og 5 sig til objektivitet i metode. 50 organisationer er indtil videre blevet 'verificeret', herunder det danske Tjekdet . Wilson Lowrey ser organiseringen i en international organisation som et forsøg fra faktatjekinitiativerne på at imitere hinanden og derigennem opbygge legitimitet (Lowrey 2017).

## Enighed om realiteter er i stigende grad udfordret

Journalistikken har utvivlsomt en vigtig opgave med at bidrage til en bedre fælles forståelse af virkeligheden. Det er et afgørende fundament for en god politisk debat - en forudsætning for, at vi kan debattere, hvor vi som samfund skal hen (Jørgensen og Onsberg 2008:40, Kock 2009a, 2013a). Nødvendigheden af faktatjek synes i disse år i stigende grad påkrævet, idet enighed om realite- ter bliver udfordret fra flere steder. Nogle peger især på internettet og den nye globaliserede offentlige sfære (GPS), hvor et væld af  onlinefaktaressourcer  og  ikke  mindst  cirkulation  af  diverse faktuelle udsagn på sociale medier gør det sværere at komme til en fælles forståelse af tingene (se fx McNair 2017:1327). Et andet forhold  er,  at  autoriteter  som  blandt  andet  den  amerikanske præsident  og  en  stormagt  som  Rusland  tilsyneladende  dyrker en ny uredelighedskultur, hvor de fremsætter tvivlsomme postulater  om  virkeligheden.  Begrebet  'alternative  facts'  blev  som bekendt brugt af Donald Trumps talsmand i et forsvar for præsidentens udtalelser om, at der havde været flere til stede ved hans indsættelse end ved Barack Obamas. Begreber som 'disinformation' og 'misinformation' er også kommet på alles læber, efter at Rusland er blevet afsløret i at have et velorganiseret netværk af betalte informationskrigere eller 'trolde', der bevidst spreder forkerte informationer på internettet med det formål at miskreditere  bestemte  politiske  aktører  eller  andre  lande  (Pomerantsev 2015, Søe 2018). Hertil kommer også et begreb som 'spin', som gjorde sit indtog sammen med de mange særlige rådgivere omkring årtusindeskiftet, der peger på, hvordan politiske aktører rådes til at dreje budskaber og udlægningen af blandt andet realiteter  i  bestemte  for  dem selv fordelagtige retninger (Femø Nielsen 2004, Høybye m.fl. 2007). Alt dette tilsammen er forhold, der udfordrer en velfungerende demokratisk samtale, og det er oplagt, at netop journalister bidrager ved at forholde sig kritisk til de mange udlægninger og hjælper med at finde fælles fodslag, når det handler om forståelsen af realiteter.

## En retorisk forståelse af objektivitet, viden og fakta

Når artiklen i det følgende fremfører en indvending mod faktatjekgenren, går det således ikke på den overordnede bestræbelse med genren, men derimod på den forståelse af viden og fakta, som den nuværende praksis er funderet i. Fra et retorisk argumentationsperspektiv er der i den nuværende faktatjekpraksis tale om en forholdsvis simpel forståelse af viden og fakta, hvor man antager, at fakta er objektive størrelser, som man kan tjekke og kategorisere som enten 'sande' eller 'falske' - primært med hjælp fra videnskabelige eksperter. I det følgende argumenteres der for at vende sig mod den retoriske argumentationsteori og et retorisk syn på viden og fakta og lade det være udgangspunktet for det journalistiske arbejde med fakta. Her skelner man mellem forskellige typer af viden og fakta, hvor viden og fakta i nogle tilfælde er faste størrelser, som man kan fremsætte beviser for, men hvor viden og fakta langt oftere er noget, man debatterer, og hvor det at forsøge at etablere et faktum betragtes som en integreret del af den politiske debat. I den retoriske argumentationsteori anskuer man det sådan, at når nogen taler om fortidige eller nutidige forhold i verden, så fremsætter personen et udsagn om noget faktuelt - hvordan noget er eller forholder sig. I det øjeblik, hvor nogen udtrykker tvivl eller erklærer sig uenige i  udsagnet, bliver udsagnet en påstand - noget, som man må argumentere for tilslutning til. At etablere et faktum med fuldstændig sikkerhed kan være svært - for eksempel er der stadig nogen, der hævder, at jorden er flad, eller at klimaforandringerne ikke er menneskeskabte. Men over årene kan grundig sandsynliggørelse føre til, at de fleste bliver enige om nogle udsagn, som så i den politiske debat kan fungere som uproblematisk faktuelle størrelser (Jasinski 2001:26).

Det  er  blandt  andet  Chaïm  Perelman  og  Lucie  OlbrechtsTyteca, der i efterkrigstiden er med til at etablere 'nyretorikken' som en argumentationsteori om praktisk argumentation, hvor de først  adskiller  logikken  og  retorikken  og  herefter  underordner logikken til retorikken (Perelman og Olbrechts-Tyteca 1969 [1958], Rosengren 1998:14). Logikken og retorikken beskæftiger sig  begge  med  argumentation,  men  hvor  logikken  beskæftiger sig med sandheder og at bevise dem gennem en deduktiv-matematisk bevisførelse ( syllogismen ), beskæftiger retorikken sig med sandsynligheder ( enthymemet og eksemplet ) og om at overbevise et publikum, hvor argumenter ikke er tvingende, men hvor der er argumenter på begge sider af en sag med en vis vægt , og hvor modtagernes tilslutning (eller  det  modsatte)  sker gradvist ved, at modtagerne individuelt 'vejer' argumenterne op mod hinanden og beslutter sig for, hvad der vejer tungest for dem (Perelman og  Olbrechts-Tyteca  1969  [1958],  Kock  2009a,  2013a).  En sådan afvejning gælder for alle typer af påstande, både de kon- staterende ('claims of fact' - 'hvad er'), evaluerende ('claims of value' - 'hvad synes vi om det') og advokerende ('claims of policy' - 'hvad skal vi gøre ved det') (Jasinski 2001, Jørgensen og  Onsberg  2008:39-50).  Perelman  finder  retrospektivt  ud  af, at han er kommet frem til noget af det samme som Aristoteles, der skelner mellem episteme , doxa og endoxa (Aristoteles 1996, Rosengren 1998). Hvor episteme er en almen, uforanderlig, sikker viden, er doxa en erkendelse med usikker sandhedsværdi - et 'skøn' af den praktiske virkelighed. Doxa bliver således til gennem argumentation, ligesom doxa efterfølgende kan bruges i en argumentation. Når doxa er blevet mere stabilt, taler man også om endoxa -  påstande,  der  tidligere  er  blevet  diskuteret,  men som nu er blevet en form for 'common sense' (Aristoteles 1989).

Opsummeret i en model er forskellene på logik og retorik følgende:

Model 1: Modellen viser forskellene på logik og retorik. Hvor Aristoteles forstår logikken og retorikken som sideordnede, ser Perelman logikken underordnet retorikken.

| Logik                           | Retorik                                      |
|---------------------------------|----------------------------------------------|
| Logisk positivisme              | Domæneafhængig relativisme                   |
| Episteme                        | Doxa (endoxa)                                |
| Sandheder                       | Sandsynligheder                              |
| Syllogismen                     | Enthymemet og eksemplet                      |
| Bevise, dokumentere, verificere | Overbevise, opnå tilslutning fra et publikum |

På  samme  tidspunkt,  hvor  Perelman  og  Olbrechts-Tyteca argumenterer for en adskillelse af logikken og retorikken, fremsætter Stephen Toulmin også sin retoriske argumentmodel, der skildrer strukturenheden i et argument og inkluderer tre faste og tre fakultative komponenter, henholdsvis påstand (claim), belæg (data)  og hjemmel (warrant), styrkemarkør (qualifier), gendrivelse (rebuttal) og rygdækning (backing) (Toulmin 1958:94-145, Jørgensen  og  Onsberg  2011:15-38).  Toulmins  grundlæggende ærinde  er  at  vise,  at  det  samme  argument  ikke  virker  ens  på alle mennesker til alle tider, men at argumenter er 'domæneafhængige' ('field dependent'). Det vil sige, at selvom en afsen- der  i  en  situation  kan  lykkes  med  at  overbevise  en  modtager med et bestemt argument, er det ikke sikkert, at samme argument vil virke på samme måde i en anden kontekst. Hvad der bliver betragtet som gode argumenter, er altså afhængige af det 'domæne', de bruges i, og enigheden om faktuelle størrelser vil ligeledes være domæneafhængig.

Kigger  man  lidt  bredere  ud,  resonerer  det  retoriske  syn  på viden  og  fakta  med  den  mere  overordnede  videnskabsteoretiske  udvikling.  Naturvidenskabernes positivisme blev allerede i slutningen af 1800-tallet udfordret af social- og humanvidenskaberne, hvor Wilhelm Dilthey som en af de første argumenterede for, at man ikke udelukkende ved en logisk-deduktiv fremgangsmåde kan forklare verden, men at menneskers syn på verden og realiteter også handler om forståelse (Dilthey 1989 [1883]). Med hermeneutikkens  udbredelse  fremsættes  også  mere  generelle regler  for  forståelse,  herunder  om  den hermeneutiske cirkel og forforståelse ,  og  hvordan  menneskers  historiske,  kulturelle  og sproglige forståelseshorisont har  betydning  for  deres  forståelse af verden (Martin Heidegger 1993 [1927] og Hans-Georg Gadamer 1975).  Socialkonstruktivismen,  der  for  alvor  vinder  frem  i 1980'erne, er mere ekstrem ved at hævde, at man slet ikke kan tale  om objektivitet, og ved at anse al menneskelig erkendelse som socialt konstrueret. Derved afvises et objektivt, universelt ståsted, hvorfra man kan beskrive verden; mennesket vil altid i dets forståelse af verden være præget af sin kulturelle og historiske forståelsesramme og ikke mindst af det sprog, hvorigennem verden erkendes (Bengt-Pedersen og Klausen 2018). Selv inden for naturvidenskaben, hvor man med forfinede metoder forsøger at sikre objektivitet og finde frem til lovmæssigheder, er man i nyere tid blevet mere bevidst om, at selv denne type af viden ikke er absolut sikker, men potentiel fejlbarlig og midlertidig (Kragh 2018).

Nedenstående skema viser, hvordan den nuværende faktatjekpraksis baserer sig på en logisk positivisme, mens en mulig ny faktatjekpraksis primært overordnet kan basere sig på en domæneafhængig relativisme.

Model 2: Modellen viser, hvordan den nuværende faktatjekpraksis er funderet i logikken, mens der i denne artikel argumenteres for, at faktatjek med fordel kan funderes i retorikken og herunder logikken.

| Nuværende faktatjekpraksis   | Ny faktatjekpraksis?                                      |
|------------------------------|-----------------------------------------------------------|
| Logik                        | Retorik OG herunder logik                                 |
| Logisk positivisme           | Domæneafhængig relativisme OG herunder logisk positivisme |
| Episteme                     | Doxa (endoxa) OG herunder episteme                        |
| Sandheder                    | Sandsynligheder OG herunder sandheder                     |
| Bevise                       | Overbevise OG herunder bevise                             |

Opsummerende kan man sige, at mens man i den retoriske argumentationsteori har integreret logikken i retorikken, er man ikke så radikal som socialkonstruktivismen, hvor der slet ingen objektivitet er, men man går omvendt heller ikke ud fra, at viden eller fakta udelukkende er objektive størrelser, der kan tjekkes og verificeres. I stedet stiller man sig i en midterposition, hvor man skelner mellem forskellige typer af viden og fakta og opererer ud fra, at mens nogle fakta har karakter af sikker viden og kan bevises gennem den logiske syllogisme, etableres andre - og det langt de fleste - gennem praktisk argumentation, hvor forskellige aktører forsøger at sandsynliggøre og opnå tilslutning til deres forståelse af realiteterne i en konkret kontekst.

## Når journalisten kommer til kort med skalaer med kategorierne 'sandt' og 'falsk'

At den forståelse af viden og fakta, der ligger i faktatjekgenren, er  uhensigtsmæssig og ikke i overensstemmelse med, hvordan viden og fakta etableres og bruges i den politiske debat, viser sig især,  når  journalister  i  faktatjekkene  forsøger  at  bruge  skalaer med kategorierne 'sandt' og 'falsk'. Ofte kan faktatjekkeren selv efter grundig research ikke klart afgøre, om et udsagn er enten det ene eller andet, og i stedet har man opfundet en række forskellige mellemkategorier - en graduering, der i sig selv udstiller utilstrækkeligheden i de dikotomiske kategorier. Danske Detektor har indtil for nylig for eksempel anvendt en skala med 'sandt' og 'falsk' samt to grå midterkategorier uden betegnelser.

V TJEK EN PÅSTAND

PANTS

ON FIRE/

·eUTH-O-M-re- SANDT

FALSK

SANDT

FALSE

MOSTLY FALSE

· TRUTH-O-METER"

PRLITIFACT

TRUTH-O-METER"

Over 300

Figur 1. Sandhedsbarometer fra DR2's Detektor

Politifact  bruger  nedenstående  skala,  der  går  fra  'false'  til 'true'  med  mellemkategorierne  'mostly  false',  'half  true'  og 'mostly true' plus 'pants on fire' til det helt uacceptable.

Figur 2. Skala fra Politifact.com

Mandag Morgens Tjekdet.dk bruger kategoriseringen 'sandt' og  'falsk',  men  ender  i  praksis  ofte  med  andre  mærkater  som for eksempel 'vildledende' eller 'bliv ikke bundet en historie på ærmet'.

Figur 3. Fra Mandag Morgens Tjekdet.dk

Ud fra et retorisk perspektiv på fakta kan det, at faktatjekkerne ofte kommer til kort og i stedet må ty til forskellige midterkategorier, forklares med, at de forskellige udsagn om verden ikke enten er sande eller falske, men påstande om verden, som en debattør forsøger at vinde tilslutning til. I enkelte tilfælde kan vi måske kategorisere  noget  som  falsk,  hvis  en  debattør  fremsætter  en

HALF TRUE

POLIAYACT

TRUTH-O-METER"

MOSTLY TRUE

POLITIFA T

TRUTH-O-METER"

udokumenteret påstand, der tydeligvis er misvisende i forhold til den virkelighed, der beskrives, men langt oftere er der tale om argumenter,  som  blot  er  dårlige,  eller  hvor  debattøren  bruger en uredelig strategi. Det er noget af det samme, som Sille Obelitz  Søe påpeger i forhold til 'fake news' og 'alternative fakta', hvor hun argumenterer for, at man ikke bør tale om 'sande' eller 'falske' informationer, men i stedet bør se på hensigten med at videregive informationer og tale om 'vildledning' over for 'ikkevildledning' (Søe 2018). Charlotte Jørgensen og Merete Onsberg pointerer også i deres lærebog om praktisk argumentation: 'Ofte ser  man  det  fremstillet,  som  om  praktisk  argumentation  lader sig håndtere og kritisere ud fra de formelle slutningsregler. Men gør man det, løber man panden mod en mur, for den praktiske virkelighed ser gerne helt anderledes ud end det videnskabelige erkendelsesideal, som den formelle logik er knyttet til.' (Jørgensen og Onsberg 2008:101).

## Operationalisering af en retorisk forståelse af viden og fakta i faktatjekjournalistikken

Men hvordan kan et retorisk syn på fakta operationaliseres? Hvilke konsekvenser vil det have for journalistens arbejdsmetoder, produkt og modtagelse?

## Arbejdsmetode: udlægning af argumenter på begge sider med blik for argument- og kildetyper, den uredelige debattør og sprogbrug

Hvis man i faktatjekgenren vil arbejde ud fra et retorisk syn på fakta, skal journalisten i arbejdsprocessen gå væk fra at ville udpege  og  undersøge  dokumentationen  for  et  enkelt  faktum fra  en  aktør  og  med  hjælp  fra  videnskaben  forsøge  at  afgøre, om det passer. I stedet skal journalisten pege på debatter, hvor man har svært ved at nå til enighed om realiteter, og indsamle og udlægge argumenter på begge sider samt analysere og vurdere kvaliteten af disse argumenter, evt. som i den nuværende praksis med borgernes hjælp til udpegning af relevante debatter. Journalisten  kan  både  indsamle  allerede  eksisterende  udsagn, men også opsøge kilder, der har argumenter på enten den ene eller  anden  side.  Journalisten  bør  i  denne  proces  forsøge  at  få debattørerne til at forholde sig til hinandens argumenter. Det er journalistens opgave at berøre alle tænkelige topoi (perspektiver, vinkler) i forhold til den pågældende diskussion (Kock 2009b) og også at spørge ind til debattørerne med henblik på at få dem til at udfolde deres argumenter og også forholde sig til modargumenter (Kock 2013b).

I  den  journalistiske  opgave  med  at  udlægge  argumenter  i debatter om realiteter ('claims of fact') er det oplagt, at journalisten i kombination med sin viden om kildetyper kender de mest almindelige argumenttyper, der primært anvendes i forbindelse med konstaterende påstande, og lader dem være et fundament for arbejdet med at forholde sig kritisk til påstandene om verden. Hvor argumentationens 'fase' kan aflæses i påstanden, aflæses argumenttypen i hjemlen. En af de mest almindelige argumenttyper  er årsagsargumentet ,  der  bygger  på,  at  en  ting  medfører eller  bevirker  en  anden  i  en  kausal  følgevirkning.  Årsagsargumenterne kan enten gå fra årsag i belægget til virkning i påstanden eller omvendt. Tegnargumentet er beslægtet med årsagsargumentet , men her indeholder hjemlen en regel om, at en ting, anført i belægget, er et tegn på noget andet, anført i påstanden. En tredje argumenttype er klassifikationsargumentet , hvor man argumenterer for, hvad der kendetegner en helhed, og herefter tilføjer  noget  med  dette  kendetegn  til  helheden.  Omvendt  går man  i  et generaliseringsargument fra  et  konkret  eksempel  til at  sige  noget om en helhed. Klassifikationsargumentet er således en deduktiv bevægelse, mens generaliseringsargumentet er en induktiv bevægelse. En femte argumenttype er sammenligningsargumentet , der baserer sig på en sammenligning af to ting, hvilket  enten  kan  gå  på  ligheder  (analogier)  eller  forskelligheder (paralleller). En sidste gængs argumenttype er autoritetsargumentet ,  hvor  man forsøger at overbevise et publikum ved at hente støtte i en autoritet, herunder også kvantiteter (for uddybning i forhold til argumenttyper se Brockriede og Ehninger 1960 eller Jørgensen og Onsberg 2011:51-68). Går man sådan til værks, vil  videnskaben  med  dens ekspertkilder mange  gange  kunne bidrage med væsentlige argumenter til sandsynliggørelsen, men vil  ikke  kunne  be-  eller  afkræfte  et  faktum,  således  som  man antager i den nuværende praksis. Der åbnes også op for, at erfarings- og partskilder kan levere relevante argumenter, som kan have en vis vægt. For alle argumenter gælder, at journalisten må forholde sig kritisk til både afsenderen og argumentet - hvilke motiver kan en debattør have, og er der åbenlyse problemer med det pågældende argument. Når Hans Rosling gennemgår nogle af de misforståelser, man typisk støder på, når folk argumenterer om deres opfattelse af verden, der ifølge Rosling er meget bedre, end vi  tror,  gennemgår  han  en  række  argumenttyper,  og  hvad man bør være kritisk overfor, herunder fx i forhold til generaliseringer og klassifikationer (Rosling 2018).

Journalisten bør i sin research også kunne spotte den uredelige debattør og dennes strategier, hvor man i den retoriske argumentationsteori skelner mellem løgn , fortielse og fordrejning (Jørgensen og Onsberg 2008:111). Løgnen er den mindst raffinerede og typisk også den nemmeste at spotte. Her påstår afsender noget åbenlyst misvisende om virkeligheden, typisk i form af et postulat, det vil sige, at der ikke fremsættes belæg for påstanden - jo oftest fordi der ikke findes noget. Trumps udsagn om, at der var flere  ved  hans  indsættelse  end  ved  Obamas,  falder  for  eksempel under denne kategori. Fortielse og fordrejning er mere subtile strategier, der kan være sværere at gennemskue. En fortielse behøver ikke i sig selv at være uredelig - vi må ofte udelade noget - men det er uredeligt, hvis en afsender fortier noget, fordi han eller hun godt ved, at modtagerne ikke vil blive overbevist, hvis de kender til det fortiede. Fordrejning er den mest almindelige strategi og også sværest at lokalisere. Typisk foregår denne ved enten overdrivelse , forsimpling eller udskiftning (Jørgensen  og Onsberg 2008:110-113). For at man ligefrem kan kalde noget en uredelig strategi, gælder det, at afsender bevidst skal  have  haft en intention om  at  opnå  tilslutning  ved  at vildlede modtageren (Jørgensen og Onsberg 2008:110). Når Søe i forhold til fake news argumenterer for, at man ikke skal skelne mellem 'sandt' og 'falsk', men i stedet se på 'vildledning' og 'ikke-vildledning', handler det på samme måde om, hvad afsender vil sin modtager - om den intention, som afsender har med at ytre sig. I den forbindelse skelner Søe ligesom flere andre mellem disinformation og  misinformation.  Hvis  afsender  bevidst  har  videregivet  for- kerte oplysninger, er der tale om disinformation ;  hvis  afsender derimod ikke er bevidst om, at de oplysninger, der bliver videregivet, er forkerte, kan det i stedet kategoriseres som misinformation (Søe 2018). I forhold til uredelighed er tankegangen den samme. Hvis noget gøres bevidst, kan det betegnes som uredeligt, men hvis afsender er ubevidst om eksempelvis en fortielse eller en fordrejning, er det uheldigt, men ikke direkte uredeligt. Udover de tre typer af strategier kan journalisten også kigge efter debattører, der postulerer ,  idet det er problematisk i en diskussion om realiteter, hvor modtagerne gerne skal have argumenter for  forståelsen  af  realiteterne.  Ofte  kan  postulater  forekomme som en form for implicitte autoritetsargumenter, hvor en afsender antager at være en autoritet, der uden at argumentere kan overbevise folk om en udlægning af verden. Frem for postulater eller implicitte autoritetsargumenter bør journalisten forsøge at få  mere  indholdsmæssige  argumenter  frem.  I  den  nuværende faktatjekpraksis er det ofte nogle af disse uredelighedsstrategier, der udlægges, men uden et præcist begrebsapparat, og hvor formålet mange gange bliver at udstille og dadle den debattør, der er kommet med et dårligt eller uredeligt argument. I en sådan praksis er medierne med faktatjekket med til at skabe opmærksomhed omkring uredelige debattører og risikerer at bidrage til folks skepsis over for politik og politikere, ligesom man også for tiden oplever, at især amerikanske politikere er begyndt at bruge faktatjek af politiske modstandere i negative kampagner (Stencel 2015). Med et isoleret fokus på den uredelige debattør sker der også ofte det, at man ender med at konkludere, at hvis en debattør opfører sig uredeligt, så kan virkelighedsbeskrivelsen afvises, hvilket jo ikke er sikkert. Selvom en debattør kommer med tvivlsomme argumenter,  kan  der  sagtens  være  andre  vigtige,  relevante og vægtige argumenter for samme virkelighedsbeskrivelse. Ved at lade faktatjek hvile på et retorisk syn på fakta vil det at pege på et dårligt eller tvivlsomt argument aldrig være faktatjekkets overordnede formål, men et delelement i den overordnede praksis med at fremsætte og vurdere argumenter på begge sider for en udlægning af realiteter. Således vil der stadig være fokus på den uredelige debattør, men et fokus på personer vil være underordnet et fokus på sagen.

Som en tredje og sidste ting kan journalisten i sin forberedelse bruge sin viden om sprogbrug og se debattørens stilistiske valg som  en  del  af  faktaarbejdet,  hvilket  er  underprioriteret  i  den nuværende praksis. Journalisten kan dels notere sig positive og negative betegnelser, men også generelt blot være opmærksom på sprogbrugen. Flere teoretikere har påpeget, hvordan sprog og erkendelse hænger sammen. Perelman anvender for eksempel begrebet præsentationsform ,  når  han hævder, at stilistiske valg har betydning for, hvordan vi argumenterer for og overbeviser hinanden om realiteter. Ifølge Perelman forsøger en afsender at vinde tilslutning med alle de valg, han eller hun træffer - både i  forhold til indhold, form og fremførelse, og at præsentationsformen bliver særlig overbevisende, når den gøres nærværende , for eksempel ved gentagelse, ophobning af parallelle historier/ eksempler,  detaljerigdom,  konkretisering  og  evidentia  (Perelman 2005 [1977]). Perelman taler ind i samme diskussion som den sene Ludwig Wittgenstein, der argumenterer for, at sproget ikke blot bruges til at beskrive en verden, men at verden skabes i sproget (Wittgenstein 1995 [1953]). Samme grundlæggende forståelse af forholdet mellem sprog og erkendelse går igen i senere teori om second level agenda-setting (McCombs og Shaw 1972, McCombs et al. 1997) og framing (Lakoff 2004, Kuypers 2009). I forhold til etablering af virkeligheden er det væsentligt, hvordan aktører taler om realiteterne, idet det har konsekvenser for, hvordan de selv forstår realiteterne,  og  hvordan  de  måske  også  får præget modtagernes forståelse af realiteterne.

## Produkt: vægtsymbolik og mærkater til den uredelige debattør

I  forhold til selve det journalistiske produkt skal modtageren have fremlagt de vigtigste argumenter på begge sider. I den forbindelse problematiserer Farhad Manjoo, at det nemt kan ende i en 'fight over two competing versions of reality' i et 'han-sigerhun-siger-setup',  hvor  modtageren  bliver  ladt  forvirret  tilbage uden mulighed for at afgøre, hvem der har ret (Manjoo 2008:21). Til  det  kan  man sige, at eftersom det i praktisk argumentation ikke handler om at have ret, men om at søge tilslutning til sandsynligheder, så er der ingen vej uden om en afvejning med argumenter på begge sider. Journalisten kan dog bidrage til modtage- rens kvalificerede stillingtagen ved ikke blot at videreformidle et enkelt argument på hver side, som man til tider ser, men opliste de væsentligste argumenter på begge sider og lave og videreformidle en analyse og vurdering af disse. Hvad man til tider kan opleve er, at nogle journalister i deres stræben efter objektivitet lader begge sider komme til orde, men uden at forholde sig til hverken kvalitet eller proportionalitet. I forhold til  at  illustrere den proces, der foregår, når man forsøger at komme frem til en fælles forståelse af realiteter, kan man i formidlingen måske overveje at illustrere det med en vægt, hvor argumenterne, efterhånden som faktatjekket skrider frem, lægges som lodder i skålene på hver side. På den måde vil man kunne vise, at der er uenighed om realiteter, og at der er argumenter på begge sider, som vi må forholde os til.

Eftersom det ikke handler om 'sandt' eller 'falsk', bør man i formidlingen gå væk fra skalaer med disse kategorier. Hvis der skal bruges en form for mærkater i formidlingen, kan journalisten i stedet pege på de gange, hvor en debattør er uredelig i sin argumentation og bruge mærkaterne 'fortiende' eller 'fordrejende' samt herunder 'overdrivelse', 'forsimpling' og 'udskiftning'.  Mandag  Morgen  er  netop  begyndt  at  bruge  mærkatet 'vildledende',  hvilket  har  med  den  uredelige  debattør  at  gøre; dog vil  de  ovennævnte  mærkater være mere præcise i forhold til,  hvordan den vildledende strategi bliver udført. I formidlingen kan man også forsøge at fremhæve debattørernes frames og stille dem op over for hinanden med det formål at anskueliggøre, hvordan den samme realitet rent sprogligt beskrives ud fra forskellige perspektiver.

## Modtagelse: individuel, subjektiv afvejning hos modtageren

Ifølge den  retoriske argumentationsteori  er journalistens opgave ikke at afgøre, hvad der er mest sandsynligt, men at facilitere en proces, hvor de væsentligste argumenter bliver hørt og vurderet, så modtageren på et oplyst, kvalificeret grundlag kan forholde  sig  hertil.  Det  er  således  ikke  journalistens  opgave  at tage  stilling,  men  at  muliggøre  en  stillingtagen  for  andre.  Når Detektor indtil for nylig har fulgt en praksis, hvor det er debattø- ren selv, der skal placere pilen på det såkaldte sandhedsbarometer, og hvor debattøren ofte modvilligt har placeret pilen i de grå midterfelter, er det muligvis et forsøg på som medie ikke at møve omkring en stillingtagen og agere overdommer. Set fra et retorisk synspunkt er det dog hverken journalisten eller debattøren, der skal afveje argumenter for og imod, men seeren, der må gøre op med sig selv, hvilke argumenter der ifølge ham eller hende vejer tungest (Kock 2009a, 2013a). Det er en trialogisk  kommunikationssituation ,  hvor  debattørerne debatterer over for hinanden med det formål at give input til borgerens stillingtagen. I forhold til modtagelse er det også vigtigt med en forståelse for, at tilslutning typisk sker gradvist ved,  at  modtagerne 'vejer' argumenter både for og imod og flytter sig i den ene eller anden retning (Perelman og Olbrechts-Tyteca 1969 [1958]).

## Konklusion

I denne artikel har jeg argumenteret for, at den nuværende faktatjekpraksis kan forbedres, hvis journalister går fra at betragte fakta  som  faste,  objektive  sandheder,  som  man  kan  tjekke  og finde  bevis  for  hos  akademiske  eksperter,  til  at  betragte  fakta som domæneafhængige sandsynligheder, som vi debatterer om, og hvor debattører forsøger at overbevise om og opnå tilslutning til en bestemt opfattelse af realiteterne. Artiklen har redegjort for et retorisk syn på fakta og forklaret, hvordan dette kan operationaliseres i faktatjekgenren.

Frem for at tale  om  post-faktualitet  kan  man  anskue  det  på den måde, at synet på realiteter altid har skullet etableres gennem sandsynliggørelse, men fordi vi nu lever i en digitaliseret og globaliseret  verden,  hvor  der  er  mange,  der  bidrager  til  denne proces, og hvor der også i stigende grad er debattører, der opfører sig uredeligt med vildledende strategier, er det svært at nå til enighed. I det perspektiv har medierne kun en endnu vigtigere rolle, idet de netop kan forsøge at facilitere og kvalificere den globale diskussion om realiteter. Udlægningen af virkeligheden er kompleks og interessebundet, og det er netop det, som den gode faktajournalistik kan være med til at vise.

## REFERENCER

- Allern, Sigurd og Mark Blach-Ørsten (2011). 'The New Media as a Political Institution'. Journalism Studies , 12. årgang, nr. 1, pp. 92-105.
- Amazeen, Michelle A. (2017). 'Journalistic Interventions: The Structural Factors  Affecting  the  Global  Emergence  of  Fact-Checking'. Journalism , pp. 1-17.
- Amazeen, Michelle A. (2013). Making a Difference: A Critical Assessment of Fact-Checking in 2012 . Research Paper: New America Foundation Media Policy Initiative.
- Andrén, Gunnar, Pertti Hemánus, Olga Linné, Dan Lundberg, Erik Nordahl  Svendsen  og  Kjeld Veirup  (1979). Loyalitet  mod  virkeligheden. Objektivitet og journalistik formidling . København: Gyldendal.
- Aristoteles  (1996). Retorik .  Oversat  og  med  introduktion  af  Thure Hastrup. København: Museum Tusculanum.
- Aristoteles (1989). Topica . Oversat af E. S. Forster. Loeb Classical Library. Cambridge: Harvard University Press.
- Bengt-Pedersen,  Carsten  og  Søren  Harnow  Klausen  (2018).  'Socialkonstruktivisme'. Den Store Danske . København: Gyldendal. Hentet 16. december 2018 fra http://denstoredanske.dk/index. php?sideId=161794
- Blumler,  Jay  og  Dennis  Kavanagh  (1999).  'The  Third  Age  in  Political Communication: Influences and Features'. Political Communication , 16. årgang, pp. 209-230.
- Brockriede, Wayne og Douglas Ehninger (1960). 'Toulmin on Argument: An Interpretation and Application'. Quarterly Journal of Speech ,  46. årgang, nr. 1, pp. 44-53.
- Carey,  James  (1989). Communication  and  Culture. Boston:  Unwin Hyman.
- Cunningham, Brent (2003). 'Re-thinking Objectivity'. Columbia Journalism Review , 42. årgang, nr. 2, pp. 24.
- Dilthey,  Wilhelm  (1989  [1883]). Introduction  to  the  Human  Sciences . Oversat  og  med  introduktion  af  Rudolf  Makkreel  og  Frithjof  Rodi. Princeton: Princeton University Press.
- Dubin, Robert (1978). Theory Development . New York: Free Press.
- Eide, Martin (2012). 'Faktasjekk som journalistisk nyorientering' i Martin Eide, Leif Ove Larsen og Helle Sjøvaag (red.), Nytt på nett og brett. Journalistikk i forandring . Oslo: Universitetsforlaget.

- Femø Nielsen, Mie (red.) (2004). Spin, selvfremstilling og samfund - public relations som reflekterende praksis .  København: Samfundslitteratur.
- Gadamer, Hans-Georg (1975). Truth and Method .  Marshall, New York: Crossroad.
- Graves, Lucas (2018). 'Boundaries Not Drawn'. Journalism Studies ,  19. årgang, nr. 5, pp. 613-631.
- Graves, Lucas (2016). Deciding What's True: The Rise of Political FactChecking  in  American  Journalism .  New  York:  Columbia  University Press.
- Graves, Lucas og Federica Cherubini (2016). The Rise of Fact-Checking Sites in Europe . Oxford: Reuters Institute for the Study of Journalism.
- Heidegger, Martin (1993 [1927]). Sein und Zeit . Tübingen: Niemeyer.
- Høybye,  Anne,  Brit  Buchhave,  Martin  Lund  og  Signe  Wagner  (red.) (2007). Politisk spin . København: Akademisk Forlag.
- Jasinski, James (2001). 'Argument' i James Jasinski (red.), Sourcebook on Rhetoric: Key Concepts in Contemporary Rhetorical Studies. Thousand Oaks: SAGE Publications Inc.
- Jørgensen,  Charlotte  og  Merete  Onsberg  (2008). Praktisk  argumentation . København: Nyt Teknisk Forlag.
- Kock, Christian (2013a). 'Defining Rhetorical Argumentation'. Philosophy and Rhetoric , 46. årgang, nr. 4, pp. 437-464.
- Kock,  Christian  (2013b). De  svarer  ikke.  Fordummende  uskikke  i  den politiske debat . København: Gyldendal.
- Kock, Christian (2009a). 'Choice is not True or False: The Domain of Rhetorical Argumentation'. Argumentation , 23. årgang, nr. 1, pp. 61-80.
- Kock, Christian (2009b). 'Topik' i Charlotte Jørgensen og Lisa Villadsen (red.), Retorik. Teori og praksis . København: Samfundslitteratur.
- Kovach, Bill og Tom Rosenstiel (2001). The Elements of Journalism . New York: Three Rivers Press.
- Kragh, Helge (2018). 'Naturvidenskab'. Den Store Danske .  København: Gyldendal. Hentet den 13. december 2018 fra http://denstoredanske. dk/index.php?sideId=130470
- Kuypers, Jim (2009). 'Framing Analysis' i Jim Kuypers (red.), Rhetorical Criticism. Perspectives in Action . Lanham, MD: Rowman &amp; Littlefield.
- Lakoff, Georg (2004). Don't Think of an Elephant. Know Your Values and Frame the Debate . Vermont: Chelsea Green Publishing.
- Lowrey, Wilson (2017). 'The Emergence and Development of News FactChecking Sites'. Journalism Studies , 18. årgang, nr. 3, pp. 376-394.

- Manjoo,  Farhad  (2008). True  Enough.  Learning  to  Live  in  a  Post-Fact Society . Hoboken: Wiley.
- McCombs, Maxwell. E., J. P . Llamas, E. Lopez-Escobar og F . Rey (1997). 'Candidate's  Images  in  Spanish  Elections:  Second-Level  AgendaSetting  Effects'. Journalism  &amp;  Mass  Communication  Quarterly ,  74. årgang, pp. 703-717.
- McCombs,  Maxwell  E.  og  Donald  Shaw  (1972).  'The  Agenda-Setting Function of Mass Media'. Public Opinion Quarterly ,  36.  årgang, pp. 176-187.
- McNair, Brian (2017). 'After Objectivity?'. Journalism Studies , 18. årgang, nr. 10, pp. 1318-1333.
- Mindich, David (1998). Just the Facts . New York: NYU Press.
- Nyhan, Brendan og Jason Reifler (2015). 'The Effect of Fact-Checking on Elites: A Field Experiment on U.S. State Legislators'. American Journal of Political Science , 59. årgang, nr. 3, pp. 628-640.
- Perelman, Chaïm (2005 [1977]). Retorikkens rige . Oversat af Søren Porsborg og Hanne Roer. København: Hans Reitzels Forlag.
- Perelman, Chaïm og Lucie Olbrechts-Tyteca (1969 [1958]). The New Rhetoric. A Treatise on Argumentation . Oversat af J. Wilkinson og P . Weaver. Notre Dame og London: University of Notre Dame Press.
- Pomerantsev, Peter (2015). Nothing is True and Everything is Possible: Adventures in Modern Russia . New York: Faber.
- Rosengren, Mats (1998). 'Doxa och den nya retorikens kunskapssyn'. Rhetorica Scandinavica , 8. årgang, nr. 1, pp. 10-17.
- Rosling, Hans (2018). Factfulness. 10 grunde til at vi misforstår verden og hvorfor den er bedre end vi tror . København: Lindhardt og Ringhof.
- Schudson, Michael (2001). 'The Objectivity Norm in American Journalism'. Journalism , 2. årgang, nr. 2, pp. 149-170.
- Schudson, Michael (1978). Discovering the News . New York: Basic Books. Schultz,  Ida  (2007).  'Fra  partipresse  over  omnibuspresse  til  segmentpresse'. Journalistica , 5. årgang, pp. 5-26.
- Shaw, Donald L. (1967). 'News Bias and the Telegraph: A Study of Historical Change'. Journalism Quarterly , 44. årgang, pp. 3-12.
- Sivek, Susan Currie og Sharon Bloyd-Peshkin (2018). 'Where Do Facts Matter?'. Journalism Practice , 12. årgang, nr. 4, pp. 400-421.
- Skovsgaard,  Morten  (2010). Den  danske  journalist . Ph.d.-afhandling . Odense: Syddansk Universitet.
- Skovsgaard,  Morten,  Arjen  van  Dalen  og  Katrine  Bisgaard  (2018). 'Et ædelt fag under stigende pres? Udviklingen i journalisternes profes-

- sionelle idealer og deres opfattelser af det daglige arbejde som journalist 2009-2015'. Journalistica , 1. årgang, pp. 4-26.
- Spivak, Cary (2010). 'The Fact-Checking Explosion'. American Journalism Review , 32. årgang, nr. 1, pp. 38-43.
- Stencel, Mark (2015). 'The  Weaponization of Fact-Checking'. PoliticoMagazine .  Hentet  den  16.  januar  2019  fra  https://www.politico.com/ magazine/story/2015/05/fact-checking-weaponization-117915.
- Søe, Sille Obelitz (2018). 'Nej, det er ikke bare løgn'. Politik , 21. årgang, nr. 1, pp. 24-40.
- Toulmin, Stephen (1958). The Use of Arguments . Cambridge: Cambridge University Press.
- Tuchman, Gaye (1972). 'Objectivity as Strategic Ritual: An Examination of Newsmen's Notions of Objectivity'. American Journal of Sociology , 77. årgang, nr. 4, pp. 660-679.
- Whetten,  David  A.  (1989). 'What  Constitutes  a Theoretical  Contribution'. Academy of Management Review , 14. årgang, nr. 4, pp. 490-495.
- Willnat,  Lars,  David  H.  Weaver  og  G.  Cleveland  Wilhoit  (2017).  'The American Journalist in the Digital Age'. Journalism Studies , pp. 1-19.
- Witschge, Tamara og Gunnar Nygren (2009). 'Journalistic Work: A Profession under Pressure?'. Journal of Media Business Studies , 6. årgang, nr. 1, pp. 37-59.
- Wittgenstein, Ludwig (1953 [1995]). Filosofiske undersøgelser . Oversat af Jes Adolphsen og Lennart Nørreklit. København: Munksgaard.

## FORFATTER

Mette Bengtsson Adjunkt, Roskilde Universitet bengtsson@ruc.dk