Fra materialelæring til læringsmateriale. Designskitsen som æstetisk erfaringsmetode
Forfattere: Line Hjorth Christensen, Niels Peter Skou
Tidsskrift: periskop (2020-10-20)

## Fra materialelæring til læringsmateriale

## Designskitsen som æstetisk erfaringsmetode

De følgende to casestudier belyser fra forskellige faglige og metodiske perspektiver,  hvordan  nutidens  designmuseer  kan  integreres  i  universitetsundervisningen  og  selv  kan  gøres  til  kritisk  genstand  herfor.  De  bygger  begge  på bevidstheden om, at kunstindustrimuseet som institutionstype historisk set er grundlagt ud fra en didaktisk, praktisk ambition og opgave, som adskiller det fra andre af de museumstyper, der opstod i 1800-tallet. I lyset af kunstindustrimuseernes oprindelige, praktiske karakter har vi fundet det så meget desto mere relevant at spørge ind til nutidens 'designmuseer' som omdrejningspunkt for nye, tidssvarende undervisningsinitiativer.

I 1850'erne definerede kunstindustrimuseet The South Kensington Museum i London, som var det første af sin type, en målsætning om at være 'an impressive schoolroom for everyone', et mantra for Henry Cole, én af museets primære idémænd og museets første direktør. Museet, i dag 'The V&amp;A' - Victoria and Albert  Museum,  blev  forbillede  for  mange  af  1800-tallets  kunstindustrimuseer.  Dets  formål  var  komplekst.  Ud  fra  en  pragmatisk,  nationaløkonomisk målsætning skulle museet styrke den nationale konkurrenceevne og, ud fra et idealistisk og moralsk ståsted, højne syntesen mellem kunst og håndværk i en tid  præget  af  omstillingen  til  industrialisme  og  masseproduktion.  Endelig  lå der i museets idé et stærkt folkeopdragende, demokratisk sigte. Dette spejles i tanken om museet som 'klasseværelse for alle', en metaforik, som også er tonet af 1800-tallets spirende bevidsthed om national identitet og behovet for, gennem

&lt;

Elever fra Frederiksberg tekniske skole besøger Kunstindustrimuseet i 1914, da dette endnu havde til huse på H.C. Andersens Boulevard, det daværende Vestre Boulevard. Bygningen, der i dag kendes som 'H. C. Andersen Slottet', er tegnet af Vilhelm Klein og åbnede for publikum i 1895. I 1919 skænkede kunstsamler og bankdirektør Emil Glückstadt det nedlagte Kongelige Frederiks Hospital (1752-57) i Bredgade til museet, hvor det åbnede i 1926. Foto: Peter Elfelt, Københavns Museum.

museets syntese af æstetik og teknologi, at skabe en fælles kulturarv og tradition (Goodwin 1990). De nye kunstindustrimuseer skulle i samme greb bidrage til uddannelsen af nye formgivere, være en rettesnor for fabrikanter, håndværkere og  erhvervsliv  og  skulle,  med  kunstindustrien,  materialerne  og  håndværket  i fokus,  stimulere  en  fremvoksende  traditionsbevidsthed  blandt  befolkningen. For  de  elever,  der  skulle  lære  sig  kunsthåndværk  og  håndværk,  var  det  en force, at museerne baserede sig på et enormt, nærmest encyklopædisk korpus af  samlinger,  der  åbnede  for  selv  at  iagttage,  studere,  håndtere  og  skabe  nyt. Foruden  genstande  og  naturhistoriske  præparater  rummede  museerne  ornament-, farve-, fotografi-, billed- og bogsamlinger til at understøtte undervisning i fag som materialestudier, eksempellære og tegning, hvor sidstnævnte disciplin udgjorde et grundlæggende værktøj.

Artiklens casestudier fokuserer på henholdsvis en designers originalskitser og studerendes egne tegneøvelser som elementer i undervisningsforløb. På den måde gentænker og indplacerer de hver især en historisk funderet læringsform i nye kontekster og med nye faglige formål. Både for de håndværksskoler, der i slutningen af 1800-tallet flere steder knyttede sig til kunstindustrimuseerne, og for den undervisning, som foregik i relation til museernes samlinger, var dette at  kunne  tegne  afgørende  for,  at  eleven  kunne  løse  opgaver  af  dekorativ  art (Hendriksen 1911).

De to undervisningsforløb, som danner baggrund for denne artikel, var ikke rettet mod udøvende designere, men mod studerende på humanistiske universitetsuddannelser. På én og samme gang gentænker de tegnemediets relevans i  aktuelle  læringssammenhænge  og  åbner  for  at  integrere  designmuseet  som aktuelt akademisk læringsmiljø.

I  dag  må  undervisning  udviklet  i  relation  til  designmuseer  tage  højde  for, at  museerne opererer under indflydelse af aktuelle økonomiske, kulturelle og museumspolitiske  vilkår,  og  at  betydningen  af  betegnelsen  'designmuseum' har  ændret  sig  siden  kunstindustrimuseernes  tid  og  fortsat  knopskyder.  Dels indtager  museumstypen  ikke  længere  samme  primære  rolle  som  forbilledlig institution for nye udøvere af designfaget, dels har den historiebevidsthed, som gennemtrængte  indsamlingspolitik  og  udstillingsvirksomhed  i  kunstindustrimuseets tidlige år, fået et stadig øget modspil af nutidens fokus på formidling af kontemporært  design.  Den  identitetsmæssige  transformation  fra  kunstindustrimuseum til 'designmuseum' har derved givet den oprindelige museumstype nye betoninger og funktioner i et broget landskab af 'designmuseer', som i dag strækker  sig  fra  klassisk  funderede  kunstindustrimuseer  til  private  virksomhedsmuseer og hybrider herimellem. 1

I lyset af denne udvikling undersøger de to cases aktuelle muligheder for at tilrettelægge undervisning, der gentænker træk fra det historiske, praksisorienterede museum, og vi argumenterer for, at designmuseernes arkiver, samlinger og udstillinger med fordel og med læringsmæssig gevinst kan indgå i humanistiske universitetsstudier. I rammen af en tilvalgsuddannelse i kulturformidling på Københavns Universitet belyser den første case, hvordan skitser opbevaret i  Designmuseum Danmark af den danske arkitekt Knud V. Engelhardt (18821931)  blev  gjort  til  genstand  for  fortolknings-  og  formidlingsarbejde  i  form  af studerendes arbejde med selv at undersøge et specifikt designhistorisk emne og skrive katalogtekster. Den anden case illustrerer, hvordan Kunst- og Designmuseet Trapholts stolesamling blev del af et undervisningsforløb i rumanalyse ved uddannelsen i designkultur på Syddansk Universitet i Kolding. Her arbejdede de studerende med at producere skitser med det formål at oparbejde en forståelse af stolenes rumlige kvaliteter og omsætte denne i en akademisk opgave.

Eksemplerne  har  således  tegningen  og  forholdet  mellem  repræsentation og  genstand  som  fælles  omdrejningspunkt.  Mens  den  første  case  arbejder med arkivet som afsæt for at afdække skitsernes kontekstuelle betydninger og udforme nye narrativer,  bliver  tegneøvelsen  i  den  anden  case  et  middel  til  at forstå særlige egenskaber ved det fysiske objekt. Samtidig henleder de to cases opmærksomheden på, at repræsentationen selv er med til at afdække og skabe betydninger på en måde, hvor tegningerne rækker ud over det konkrete designobjekt, de skildrer, og selv bliver del af en betydningsproces.

Som teoretisk udgangspunkt deler vi en fælles interesse i den amerikanske filosof, læringsteoretiker og reformpædagog John Deweys pragmatiske læringsog  æstetikopfattelse,  særligt  Deweys  centrale  begreb  om  'æstetisk  erfaring', som vi har anvendt for at koble læring i  de  designmæssige  processer  med  de studerendes egen læringsproces. Med Dewey i bagagen viser vi, hvordan designmuseet i en aktuel kulturel og undervisningsmæssig kontekst kan forstås som et læringsrum med særlige forudsætninger for at befordre æstetisk erfaring. Artiklens  to  casestudier  præsenteres  således  ikke  som  systematiske  pædagogiske eksperimenter eller generaliserbare undersøgelser af de studerendes læringsudbytte. Snarere er det intentionen gennem det fælles teoretiske udgangspunkt at  etablere  en  refleksionsramme,  der  kan  belyse  og  udfolde  erfaringerne  fra undervisningsforløbene og derved give en øget forståelse for, hvilken læring der produceres i spændingsfeltet mellem kreative praksisser og akademisk vidensproduktion.

John Deweys filosofiske pragmatisme og erfaringsbaserede læringsteorier er for længst tillagt afgørende betydning for udviklingen af de moderne samfunds pædagogik. Det gælder også dele af designområdet, hvor Deweys tænkning har haft markant indflydelse på nogle af det 20. århundredes mest indflydelsesrige designskoler og kunstnere, eksempelvis New Bauhaus-skolen i Chicago, gennem direkte  forbindelser  til  multikunstneren  og  kunstpædagogen  Làszlo  MoholyNagy og Black Mountain College i North Carolina, hvor Dewey bestred en bestyrelsespost  og  havde  nære  forbindelser  til  skolens  grundlægger  John  Andrew Rice (Dixon 2019, 6-7). Det ligger uden for denne artikels fokus at gå nærmere ind  i  disse  historiske  relationer,  men  det  er  bemærkelsesværdigt,  at  Deweys tænkning tidligt knyttes til reformer i designundervisningen, og at han selv viste designområdet særlig interesse. Deweys pragmatiske æstetik og læringsopfattelse har imidlertid også oplevet en renæssance i særligt nyere nordamerikansk design-  og  æstetikteori,  hvor  den  amerikanske  filosof  Richard  Schustermans begreb  om  'somaæstetik'  forholder  sig  reflekterende  og  videreudviklende  til Dewey æstetik- og erfaringsbegreb (jf. Fuur Andersen 1999). Også det centrale begreb 'design thinking', som det fremstilles hos designteoretikeren Richard Buchanan, henter inspiration hos Dewey og den pragmatiske tradition (Dixon 2019,  7).  Senest  har  filosoffen  og  designeren  Brian  Dixon  i  tidsskriftet Design Issues argumenteret for Deweys pragmatiske filosofi som en generel epistemologi  for  praksisbaseret  designforskning  (Dixon  2019).  John  Dewey  er  således ikke blot en historisk figur i den pædagogiske tradition, hans tankesæt står også centralt i en aktuel diskussion af designs rolle og karakter som praksis- og vidensform. 2   Det er imidlertid også karakteristisk for de førnævnte positioner, at de i høj grad søger at indkredse og kulturelt opskrive designs særlige karakter som vidensform. I denne artikel søger vi at genplacere Dewey som en figur, der netop kan reflektere sammenhængen mellem design som genstandsfelt og undervisningselement og akademisk læring inden for mere traditionelle humanistiske undervisningssammenhænge og på humanioras egne præmisser.

## Abstract

This paper examines through two case studies how the design museum can be integrated into present academic teaching. The 'design museum' is regarded as a type of institution that exceeds but includes museums rooted in the 18th century museums of decorative art, which in their outset had a strong educational ambition and task. The paper asks how this ambition can be reinterpreted in a present day context. The two individual case studies presented have a common focal point in the use of drawings and drawing as practice. The first case study takes its point of departure in a course in cultural communication at  the  University  of  Copenhagen, where original sketches by the Danish architect and designer  Knud  V.  Engelhardt  were  used  as  a  material  for  writing  catalogue  texts.  The second case study discusses an example from the University of Southern Denmark in Kolding, where the art and design museum Trapholt was the setting for drawing exercises in a course on spatial analysis. Both courses were thus occupied with drawings as a tool for  a  more  nuanced  understanding  of  design  objects  and  their  cultural  context,  while at  the  same  time  drawing  attention  to  the  role  of  images  and  visual  representations in  design.  Another  common  focus  in  the  two  case  studies  is  a  shared  interest  in  the American philosopher and pedagogical thinker John Dewey and his concept of aesthetic experience. On the basis of Dewey, the paper presents a shared argument for viewing the design museum as an educational space with a special potential for nurturing aesthetic experiences and practice-based learning.

## NOTER

- 1 Sabina Maria Michaëlis præsenterer i sin ph.d.-afhandling Articulating Design in Design Museums (2016, 6-7 og 36-39) en typologi for  aktuelle designmuseer, hvor hun skelner mellem encyklopædiske museer med rødder i 1800-tallets kunstindustrimuseer, nye private designmuseer opstået efter 2000 fokuseret på industrielt design, med London Design Museum og Vitra Design Museum som trendsættende eksempler, og endelig virksomhedsmuseer, hvor museet er en del af virksomhedens brandingstrategi og tjener det primære formål at løfte virksomhedens kulturelle status.
- 2 Se Peter Fuur Andersen 1999, der gør op med det blik på Deweys værk, herunder også Richard Shustermans, som han mener falder inden for et 'traditionalistisk kunstsyn', der sætter kunst lig med værk og opfatter æstetik som normativ disciplin; i stedet argumenterer Fuur Andersen for begrebet 'æstetisk praksis' som noget, der bør betragtes i relation til den kulturelle kontekst, hvori det udfoldes som praksis.

## Litteratur

- Dixon, Brian. 2019. 'Experiments in Experience: Towards an Alignment of Research through Design and John Dewey's Pragmatism'. DesignIssues Vol. 35, nr. 2, Spring 2019: 5-16. Massachusetts Institute of Technology.
- Farrelly, Liz og Joanna Weddell, red. 2016. Design Objects and the Museum . London and New York: Bloomsbury Academic.
- Folkmann, Mads Nygaard. 2016. Designkultur. Teoretiske perspektiver på design . Frederiksberg: Samfundslitteratur.
- Fuur Andersen, Peter. 1999. 'Pragmatisk æstetik - fra æstetisk vurdering til æstetisk praksis'. Nordisk estetisk tidsskrift nr. 18: 5-37.
- Glambek, Ingeborg. 1994. 'Museums of decorative art in the service of industry and public enlightenment'. Scandinavian Journal of Design History nr. 4, 1994: 108-113.
- Goodwin, Mark, 1990. 'Objects, belief and power in mid-victorian England - the origins of the Victoria and Albert Museum'. I Objects of Knowledge , redigeret af Susan Pierce, New Research in Museum Studies, 9-49. London and New York: The Athlone Press.
- Hendriksen, Frederik. 1911. 'Kunstindustrimuseets Haandværkerskole'. Architekten, Meddelelser fra Akademisk Architektforening , 13. årgang, nr. 27 (april 1911): 253-259.
- Hooper-Greenhill, Eilean. 2007. Museums and Education. Purpose, Pedagogy, Performance . London and New York: Routledge.
- Michaëlis, Sabina Maria. 2016. Articulating Design in Design Museums. Ph.d.-afhandling, Syddansk Universitet.
- Shusterman, Richard. 1995. Pragmatist Aesthetics: Living Beauty - Rethinking Art . Oxford: Rowman &amp; Littlefield.