Mediernes magt - og magten over medierne
Forfattere: Anker Brink Lund
Tidsskrift: politica (2004-01-01)

## Anker Brink Lund

## Mediernes magt - og magten over medierne

(2) af priming,framing, spinning niche nursing. Flere af Magtudredningens publikationer berører nyhedsmediernes rolle i demokratiet. På den baggrund er der tre områder, som kunne gøres til genstand for parlamentarisk reformarbejde: (I) Regulering af professionelle medierådgivere i politisk virksomhed (de såkaldte "spintig pointe baseret på Magtudredningens data er imidlertid, at al politisk virksomhed i dagens Danmark fordrer solid forståelse for de journalistiske spilleregler. En sådan kvalificering kan næppe tilvejebringes gennem parlamentariske reformer alene. Reguleringen må suppleres med en konstruktiv indsats, der giver politiske amatører praktiske færdigheder i strategisk brug af kommunıkatıon. Anskuet fra folkestyrets synspunkt er det saledes væsentligt, at de folkevalgte

"Medierne spiller i dag en større rolle som forbindelsesled mellem befolkningen og den politiske ledelse, end de gjorde tidligere. Medierne har betydelig indflydelse på både befolkningens dagsorden, befolkningens holdninger, den politiske kommunikation og de politiske beslutninger. Men deres magt kan også overdrives. Ofte udgør de blot en arena for andre aktører. Det vigtigste er formodentlig mediestrukturen og de generelle nyhedskriterier. Der synes således at ske en medialisering af politikken, som indebærer, at politikere og organisationer indretter sig efter først og fremmest de elektroniske nyhedsmediers adgangs- og formkrav" (Togeby et al., 2003: 212).

Sådan sammenfatter Magtudredningens styregruppe deres konkluderende kapitel om medier, magt og demokrati i Danmark. Konklusionen bygger på en lang ræ k ke delstudier (Albæk et al., 2002; Damgaard, 2003; Hoff, 2004; Laursen, 2001; Loft­ ager, 2004; Lund, 2002; Madsen, 2000; Philips og Schrøder, 2004). Her er det ikke fonnålet at gennemgå de enkelte forskningsrapporter, men at udlede nogle principielle pointer af betydning for praktisk politisk virksomhed.

I den forbindelse er der især grund til at hæfte sig ved nyhedsmediernes institu­ tionalisering og betingede autonomi i det politiske liv. Mediemagt er ikke primært noget, udvalgte eliter har, men noget konfliktende aktører udøver i indbyrdes sam­ spil. Der er tale om beslutningsprocesser, definitionskampe og præmisser for of­ fentlig debat, som alle borgere i princippet har mulighed for at deltage i. Men vel at mærke ikke med lige muligheder for at udøve politisk indflydelse.

Ytringsfriheden tilhører juridisk set enhver, men giver ikke alle og enhver ret til at redigere andres ytringer. Ikke desto mindre beror nyhedsinstitutionens politi­ ske indflydelse i sidste instans på publikums forventninger og nyhedskildernes autoritet, der dagligt bekræftes og udfordres gennem journalistisk virksomhed. Redigerende magt i Danmark ved århundredeskriftet er altså hverken en autorise­ ret statsmagt eller en anarkistisk modmagt. Det er en institutionaliseret praksis, hvorigennem sociale aktører i med- og modspil sætter deres præg på tidens politi­ ske dagsordener.

Politisk redigering beror i høj grad på, at nyhedsmedierne er dybt afhængige af hinanden i spændingsfeltet mellem hensyn til publikum og autoritative kilder. Pro­ fessionel nyhedsformidling kan ses som en journalistisk kamp for politisk auto­ nomi. Med en spidsformulering kan den redigerende magtudøvelse anskues som tilsløring gennem afsløring, idet den institutionelle praksis skjuler ufatteligt me­ get ved at sætte afklarende fokus på relativt lidt. Derved defineres, hvilke forhold der kræver politisk regulering - og hvad der modsætningsvis kan overlades til privatlivets fred eller tavshedens stiltiende accept. Journalistikken udøver derved selvstændig definitionsmagt, men påvirkes samtidig både af udefrakommende præ­ misser og beslutningsprocesser.

Her er vi fremme ved kernen i nyhedsinstitutionens politiske indflydelse. Jour­ nalister og redaktører  kan kun undtagelsesvis bestemme, hvad publikum skal mene. Men medierne er i høj grad med til at bestemme, hvad politiske autoriteter skal mene noget om. Den danske magtudredning viser, at der kun undtagelsesvist er tale om tvang eller hegemonisk enevælde. Som hovedregel indgår redaktionel magtudøvelse i rutineprægede beslutningsprocesser på basis af alment accepterede præmisser.

Der er tale om gensidig påvirkning mellem medier,  folkevalgte og vælger­ befolkningen. Derfor inspirerer magtudredningens resultater ikke primært til par­ lamentariske reformer, der skal lægge bånd på de professionelle medierådgivere, men derimod til kommunikationsstrategisk oprustning af de mange politiske ama­ tører, der udgør rygraden i det repræsentative demokrati.

## Spinning

Den samlede konsekvens af de medialiserede påvirkningsrelationer er, at der på det politiske område bliver tale om en labil magtbalance mellem konfliktende par­ ter i skiftende alliancer.  Balancen kan punktvis forskydes af autoritative udspil, kritisk fokusjournalistik og markante reaktioner fra pubHkum. Men under de redi­ gerede hverdagshistorier ligger det i bund og grund fast, hvad der på et givet tids­ punkt skal gælde for korrekte og ansvarlige præmisser for politisk arbejde i det danske folkestyre.

I nyhedsmedierne præsenteres den politiske hverdag som en  konfliktfyldt arena, hvor magtfuldkomne eliter agerer foran et passiviseret publikum. De fleste jour­ nalister betragter magt som en besiddelse knyttet til penge og positioner, der er højt hævet over de magtesløse masser. Ud fra sådanne præmisser sættes der ofte lighedstegn mellem autoritativ magtudøvelse og udemokratisk magtmisbrug. I sin yderste konsekvens danner magtopfattelsen grundlag for konspirationsteorier, ifølge hvilke udemokratiske særinteresser ved hjælp af betalte håndlangere systematisk manipulerer og modarbejder almenvellet (Bison, 1978; Valeur et al., 2002).

Fænomenet "spindoktori" kan anskues som det seneste skræmmebillede i denne tradition.  Som belæg for at betragte brug af strategisk offentlighedsarbejde som manipulation af vælgerbefolkningen henvises typisk til forhold i USA og Storbri­ tannien suppleret med udvalgte danske enkeltsager (Kjøller, 2001), der præsente­ res som markante afvigelser fra idealer om lighed og åbenhed i demokratiske be­ slutningsprocesser.

Derved bliver kampen om den politiske dagsorden i høj grad et spørgsmål om at profilere sig på spektakulære enkeltsager. Autoriserede nyhedskilder magter i stigende grad at stille "magtesløse" til rådighed for medierne til illustration af politiske problemer og deres potentielle løsning. Derved indgår afmægtige enkeltpersoner paradoksalt nok som indflydelsesrige præmisser for elitær debat af ud-

Mens folkevalgte og mediefolk er stærkt optaget af disse "magtkampe" , tyder opinionsundersøgelser (Lund, 2001) på, at store dele af vælgerbefolkningen har vendt ryggen til de parlamentariske mellemregninger. Mange danskere betragter i det hele taget politisk virksomhed som en tilskuersport, der kun følges sporadisk gennem medierne. Til gengæld forventer publikum professionelle aktører på ba-

valgte mærkesager.

Den politiske nyhedsformidling kommer derved til at ligne sportsjournalistik: Nyhedsmedierne optræder som publikums stedfortrædere bag kulisserne, som meningsdannende kommentatorer og som kontrollerende linjedommere. For professionelle medierådgivere er denne sammenblanding af roller et fristende udgangspunkt for "doktorering" af det politiske spil gennem strategisk handlen. Større praktisk betydning har dog journalisternes rutineprægede fravalg af komplicerede emner og blinde vinkler, der i det lange løb kan få afgørende politisk betydning. Magten udøves således ikke kun gennem det, der formidles, men også gennem det, der udelades.

spin doctors. Den politiske nyhedsformidling styres dog hverken suverænt af mediefolk elspil. Hertil kommer publikums modsætningsfyldte forventninger til folkestyre og velfærdsstat plus de politiske partiers svækkede rolle som dagsordensættere. Men da konsekvenserne af de ændrede vilkår for politisk virksomhed manifesteres dagligt dog på afgørende vis synes at underminere den troværdighed, som er helt afgø-

Magtudredningens indholdsanalyser af dagblade, radio og tv viser således, at topstyret mediemanipulation i amerikansk og britisk forstand kun manifesterer sig undtagelsesvist i dansk politik (Pedersen, 2000; Lund, 2002). Til gengæld gøres der udpræget brug af de formidlingsteknikker, der i engelsksproget litteratur kaldes framing og priming (Goidel, 1997; Jochen, 2002). Det er disse former for strategisk kommunikation, der må bemestres, hvis politiske aktører ønsker at påvirke dagsordenen i medialiseret politik.

i massemedierne, opfattes presse, radio og tv gerne som ondets rod. Uden at det rende for den journalistiske udøvelse af redigerende magt.

I en sådan optik ligger ingen konspiratorisk påstand om, at journalister eller andre aktører i nyhedsinstitutionen er systematiske magtmisbrugere. Pointen er derimod, at politisk offentlighed ikke producerer sig selv. Handlende mennesker konstruerer og udvælger nyhedsværdige aspekter i gensidige påvirkningsprocesser. Det sker med udspil og hændelser som råstof, der bearbejdes ved hjælp af professionelle værktøjer og arbejdsrutiner. Nyhedsmaterialet (op)findes og redigeres af mere eller mindre professionelle aktører. Alt andet lige har folk med praktisk mediekendskab bedre muligheder for at påvirke dagsordenen end amatører uden erfaring med strategisk brug af kommunikation.

Det problematiske i en demokratisk sammenhæng er ikke, at redigeringsprocesseme påvirker politiske prioriteringer, men at professionelle mediefolk indgår i magtkampene uden selv at kunne drages politisk til ansvar for tilsigtede eller utılsıgtede konsekvenser at redigeringen. Hverken jouralıster eller medieradgıvere er på valg. De besidder heller ingen legitim beslutningskompetence eller alment anerkendt ekspertise.

(making news) (faking news): niche nursing spin doctoring: primet framet. straffes hårdt af nyhedsinstitutionen, der med politikkens ubegrænsede fond af hændelser og

## Priming

priming værker gør, før der skal males. Pointen er i politisk sammenhæng, at maleren i lighed med kommunikationsstrategen må forberede og bearbejde sit grundlag, før man forsøger at sætte sit blivende aftryk - i hvert fald hvis det skal fremstå nogenlunde dækkende.

priming som grundlag for strategisk argumentation (McCombs et al., 1997; Norris, 2000). "Jorden er gødet" og "baglandet taget i ed", som det hedder i Christiansborg-jargon. Mens folkevalgte og mediefolk typisk er stærkt optaget af parlamentariske mellemregninger og intere stridigheder, tyder magtudrednigens data på, at store dele af vælgerbefolkningen er klart mere optaget af identitetspolitiske spørgsmål, for eksempel flygninge og indvandrere. Den slags har til gengæld været et tabuemne i toneangivende dele af den politiske offentlighed.

priming. folkevalgte og embedsmænd er det derfor afgørende for arbejdsro og gennemslagskraft, at man på forhånd realistisk kan forholde sig til det politisk kontroversielle, før man taktisk vælger sin fremgangsmåde i spillet om dagsordenen. Det er baggrunden for, at strategisk kommunikation ikke kun handler om at profilere budskaber, men også om at "lytte til vandrørene", så man kan være på forkant

I et moderne netværkssamfund spiller læsere, lyttere og tv-seere en aktiv fortolker-rolle, der for et artikuleret mindretals vedkommende finder udtryk i læserbreve. Selv om sådanne ytringer næppe ubetinget kan tages som udtryk for den offentlige mening i al almindelighed, viser vore data, at det forekommer politisk uprofessionelt at ignorere tendenser i denne del af den offentliggjorte meningsdannelse.

med folkestemningen.

Magtudredningens data viser eksempelvis, at der i 1999-2001, hvor magtudredningen finansierede indholdsanalyser af politisk journalistik, i læserbrevs- spalterne blev skabt et gennembrud for "politisk ukorrekte" synspunkter vedrørende dansk udlændingepolitik. Tidligere havde den slags været henvist til tavshedens tusmørke eller internettets hadesider. Men fra slutningen af 1990'erne valgte nyhedsmediernes debatredaktører - gennem mere eller mindre systematisk udvalg - at give spalteplads også til kritiske synspunkter i relation til etniske minoriteter. Derved satte politisk set marginale grupper på længere sigt præmisserne for centrale dele af den parlamentariske beslutningsproces.

af politisk i "stuerene" argumenter, behøver vel at mærke ikke nødvendigvis at resultere i en tilsvarende effekt blandt politiske beslutningstagere. Marginaliserede dele af publikum kan gennem uautoriseret virksomhed prime meningsdannelsen, hvorved der

at definere, hvad "politisk korrekte" beslutningstagere bør gøre noget ved. Kampen om definitionsmagten var tidligere en privilegium for amatører i de politiske partier og interesseorganisationer. Ofte havde de partitro dagblade til deres rådighed, og i de elektroniske medier herskede krav om alsidighed og fairness, der sig-

Sådan er det ikke mere. På medieområdet hersker konkurrence, som ikke nødvendigvis er fri, men bestemt heller ikke lige. Hvis man ikke er i stand til at præsentere sine synspunkter og mærkesager på en forståelig og opsigtsvækkende måde, er det vanskeligt at ændre prioriteringerne af den politiske dagsorden. Det er til Danmark (og de lande, vi normalt sammenligner os med) til at engagere professio-

tede mod at give lige adgang for alle legitime synspunkter.

syvende og sidst denne udvikling, der har fået stort set alle politiske aktører i nelle rådgivere på medie- og kommunikationsområdet.

"Det styrker demokratiet, at de politiske partier ansætter professionelle mediepunkt følgeskab af to tredjedele af beslutningstagerne (Lund, 2002: 210-217).

af af Denne professionalisering af den politiske kommunikation deler den danske befolkning holdningsmæssigt. Et massivt flertal mener, at det styrker demokratiet, at nyhedsmedierne er blevet uafhængige af de politiske partier. Men til påstanden,

i i risme i højsædet, når de skal udtale sig alment om "spindoktori" hævdvundne præmis, at ideologierne (i betydningen de store politiske fortællinger) er døde og uden selvstændig autoritet. Alligevel identificeres politiske standpunkter rutinejournalistisk på en højre-venstre skala med velkendte mærkesager,

nærgående personsager.

Hertil kommer, at journalister rutinemæssigt skelner mellem magthavere og magtesløse: Aktører, der opfattes som "magthavere", får gennemgående en hår­ dere behandling end såkaldte "almindelige mennesker", der i udgangspunktet op­ fattes som ''magtens ofre". I kampen om den politiske dagsorden bliver et vigtigt led i politisk derfor at stille såkaldte "almindelige mennesker" eller "mag­ tesløse ofre" til rådighed for nyhedsmedierne til illustration af problemer og deres potentielle løsning. På den måde plejer autoritative og institutionelle aktører ud­ valgte politiske nicher, for eksempel marginalvælgere, højtråbende brugergrupper eller potentielle koalitionspartnere.

Der anvendes en bred vifte af virkemidler til disse formål: opinionsundersøgel­ ser, fokusgrupper og folkehøringer er nogle af de mest omtalte. Den politiske af­ hængighed af offentliggjorte meninger er stærkt medvirkende til, at beslutnings­ tagernes dagsorden er præget af et virvar af konflikter med mange mellemregnin­ ger og varierende deltagere. Kritikere hævder, at de folkevalgte derved opgiver at udøve politisk ledelse, og i stedet blot fungerer som passivt halehæng til den arti­ kulerede opinion. Sådan behøver det dog ikke nødvendigvis gå. Især hvis de auto­ ritative beslutningstagere supplerer  deres  systematiske med målrettet af strategisk art.

## Framing

Effektivt  offentligbedsarbejde er som regel grundet på en lang tradition, som mange forskellige aktører i et demokratisk samfund i princippet har mulighed for at indgå

i. Men i praksis er det langt fra alle, der deltager i kampen om at definere præmis­ serne for den politiske (dags)orden. Hvilke synspunkter, der fremmes, og hvilke der ignoreres, afhænger i høj grad af den konkrete kontekst, hvori aktuelle udspil og begivenhederframes (Entman, 1993; Reese, 2001).

betyder direkte oversat "at indramme" og svarer stort set til det, der i dansk journalist-jargon kaldes "at vinkle en historie". Den, der magter at vinkle sit budskab på en nyhedsværdig måde, kan udøve betydelig indflydelse på journa­ listernes indtryk og derved stemple et medialiseret aftryk  på egne og andre aktørers udspil.  Netop  denne  virksomhed opfattes af professionelle kommunikations­ strateger som  kernen i det redigerende håndværk. Journalister betragter derfor gen­ nemgående autoritative kilders forsøg som utidig indblanding, hvori­ mod deres egen vinkelskrivning betragtes som uproblematisk og upolitisk (Rich, 1997).

Ud fra en sådan betragtningsmåde bliver indirekte brug af et vigtigt led i et "kampagne-demokrati" (Carlsen et al., 1999). Det er mere troværdigt at få andre til at præsentere sine særinteresser som almeninteresser end selv at gentage dem til hudløshed i parlamentariske magtkampe om offentlig opmærksomhed. Forudsætningen for at få ørenlyd i den politiske debat er, at man magter at få sit ærinde defineret som et offentligt relevant problem (Spector og Kitsue, 1977). Det kan gøres ved at lægge konfliktstof til rette på en sådan måde, at egne synspunkter passer godt ind i hævdvundne journalistiske referencerammer. Til gengæld kan selv den mest spektakulære historie lide tavshedsdøden, hvis alle autoritative ud­ øvere af vælger at tie den ihjel (Stromback, 2000).

"Betalingsbalancen kræver ..." var en vending, der hørte til dagens orden i perioden, hvor Pressens Radioavis var danskernes autoritative fællesmedium som supplement til den skrevne presses partiaviser. Så enkle er magtforholdene ikke mere. Men hvis nyhedsinstitutionen definerer en sag som et spørgsmål om nationaløkonomi og lighed i fordelingen af materielle værdier, følger mediefolk dog stadig stort set loyalt regering og folketingsflertal. Derimod vinkles udsagn fra interesse-

Hvad angår holdningspolitiske emner, for eksempel miljø og sundhed, står interesseorganisationerne væsentligt stærkere. Det hænger sammen med, at autoritetsforholdene er mere flydende, når den slags temaer er på dagsordenen. I den sammenhæng kan mange forskellige aktører melde sig under tanere mea nyhedsværdige vinkler. Alt andet lige giver det nyhedsinstitutionen større politisk spillerum i redigeringen, selv om nogle politiske beslutningstagere nedsættende betegner de holdningspolitiske aktører som "selvbestaltede smagsdommere" og

organisationer af professionelle journalister med langt større kildekritisk skepsis.

"fanebærere i bekymringsindustrien"

heder i vinklingsprocessen (Hurd, 2002).

Når der tematiseres identitetspolitiske problemer, for eksempel EU og etniske minoriteter, kompliceres autoritetsforholdene yderligere. Her er det til syvende og sidst publikum i rollen som statsborgere og vælgere, der definerer, hvem der kan optræde på vegne af fællesskabets legitime "vi", og hvem der skal tildeles afvigerroller som "de andre". I praksis udgør opinionsundersøgelser og læserbrevsskribenter her en væsentlig journalistisk prøvesten ved afklaring af tidens mange vi/de-konflikter, som gennemgående volder nyhedsinstitutionen store vanskelig-

Taberne 1 dette spıl er de nationale massepartier (Antorini et al., 200l; Krogh 1998), som tidligere i indbyrdes konflikt fungerede som ideologiske "indrammere" af offentlig meningsdannelse både i det parlamentariske system og i den massemedierede nyhedsformidling. Det betyder dog ikke, at journalistiske vinkler og politiske referencerammer er fuldstændig tilfældige eller kan vælges uafhængigt af institutionelle rammer. Synlighed er i den sammenhæng en central politisk værdi (Thompson, 2001), men tilstedeværelse i medierne er og bliver et risikabelt

Effekten af troværdig nichepleje kan i sidste instans kun måles hos modtagerne af den politiske kommunikation. Virkning kan opnås både ved at styrke sin egen troværdighed og ved at svække sine modtageres. Poul Nyrup Rasmussens ry og omdømme blev således negativt vinklet gennem reaktionerne på det såkaldte løftebrud om efterlønnen. Statsministeren mistede derved en ikke ubetydelig del af regeringens kredibilitet. I samme periode arbejdede oppositionslederen, Fogh Rasmussen, systematisk med at andre sit omdømme som minimalstatens "hulemand" '. Begge former for vinkling var medvirkende til stemmeforskydningen ved folketingsvalget i 2001 (Jønsson og Larsen, 2002) og får formodentlig væsentlig betydning for, hvordan man i dansk politik i mange år fremover kan kommunikere

foretagende.

om ændringer i velfærdsydelserne.

Man må agere "politisk ansvarligt" ", som det hedder på Christiansborg. Det er ikke

Men framing alene gør det ikke. Politiske aktører må også kunne legitimere deres taleposition i vilkår uden for deres personlige egenskaber og troværdighed.

nok at henvise til, at man er valgt og dermed har et folkeligt mandat. Man må også dokumentere respekt for de parlamentariske spilleregler, relevant ekspertise og konsistens i argumentationen. Derved knyttes legitimitet ikke kun til personer, men også til institutioner. Politiske aktører erhverver autoritet gennem tilslutning og afvisning af gældende normer, og der er grænser for, hvor meget man kan afvige fra hævdvundne (det vil sige primede) værdier som frihed, lighed og fællesskab.

Inden for disse begrænsninger kan nyhedsinstitutionen tilsyneladende egensom dybt afhængig af autoritative kilder og et betalende publikum - altså kontrol-

Ved højtidelige lejligheder tales om massemedierne som "demokratiets vagthund", der utrætteligt øver kritisk kontrol med samfundets magteliter på vegne af de magtesløse masser. Men anskuet som politisk framing på hævdvundne præmisser, spiller nyhedsmedierne snarere rollen som "fællesskabets hyrdehund", i en konfliktfyldt hverdag holder orden på folkeflokken i tæt samarbejde med kon-

hændigt vælge sine helte og skurke. På den anden side fremstår nyhedsinstitutionen leret af eksterne magter. Samlet set betyder det, at nyhedsmedierne i samspil kan forstærke eller nedspille bestemte vinkler på den politiske virkelighed, men det sker inden for rammerne af aktørernes tradition, reputation og legitimitet.

kurerende eliter (Donehue et al., 1995).

## Niche nuning

Med priming og framing som referenceramme kan politiske praktikere af magtudredningens konklusioner på medieområdet udlede en række strategiske pointer, hvoraf den mest afgørende kan forekomme banal: Politikere må pleje deres vælgergrundlag. Naive amatører gør det ved at hylde princippet om, at al omtale er bedre end ingen omtale. Men det holder ikke i et moderne netværkssamfund

En niche er i økologisk teori "en hule i helheden" , hvor der kan leve et begrænset antal levende væsener i indbyrdes sameksistens (Smith og Varzi, 1999). En niche i politisk sammenhæng er ikke en position, de medvirkende vælger fuldstændig frit. I praksis kan andre aktørers rolleforventningerne øge eller begrænse den enkeltes muligheder for at skifte opholdssted og dermed pleje sine nicheinteresser. Desuden kan aktørerne styrke deres gennemslagskraft ved at optræde i alliancer eller svække hinanden gennem interne konflikter mellem huler i den politiske helhed.

Oversat til strategisk handlen, der på en gang redigerer og bliver redigeret af medieme, handler det ikke om at udtrykke sig, så enhver idiot kan forstå det, men om at blive medialiseret, så de relevante modtager bliver påvirket af det. På den baggrund er det næppe realistisk at tale om den politiske offentlighed i bestemt form ental (Habermas, 1962). Der er snarere tale om deloffentligheder - eller nicher - som kan plejes politisk mere eller mindre professionelt i med- og modspil med konkurrerende folkevalgte og lobbyister (Cook, 1998; Mazzoleni og Schulz, 1999; Schudson, 1995 ).

Ved at betragte politisk offentlighed som netværk af nicher forskydes fokus fra modsætningsparret magthaver/magtesløs i retning af forhandling og gensidig af-

hængighed. Hvor der er magt, er der også altid principiel mulighed for modmagt.

Den økologiske balance er ustabil. Der er labile alliancer mellem sociale aktører, som i større eller mindre grad magter at pleje egne interesser - både nicheinternt og på tværs af forskellige deloffentligheder.

i I en sådan optik går skillelinjerne ikke primært mellem politiske aktører, for eksempel på en statisk højre-venstre skala. Interne konflikter og koalitioner af nicher er mindst lige så afgørende for overlevelse og handlekraft. Det er eksempelmedier. Derimod er konflikter mellem partierne ofte afhandlet "bag lukkede døre". I det spil tjener nyhedsmedierne primært det politiske system som leverandører af "prøveballoner" og beslutningsanledninger.

i Ved hjælp af strategisk kommunikation etableres forbindelseslinjer, der ikke kun forbinder huler i helheden, men også bygger bro over "huller i helheden" (Burt, 1992). Niche-perspektivet sætter således fokus på strategisk kommunikation som dynamisk funktion i centrum for konfliktende magtkampe ved at flytte fokus fra hvem og hvor meget til hvor og hvordan, der plejes interesser. Effektiv niche nursing forudsætter vel at mærke ikke kun formidlingsevne, men også taktisk forståelse for andres kommunikative praksis med henblik på selv at udøve integreret del af.

Folketingets Presseloge udgør i dansk politik et knudepunkt i en politisk helhed. Både jagt- og byttedyr nurser denne loge, der (som navnet også antyder) netop fremstår som en niche i den Christiansborgske helhed. I samspil med en elite at ministre og ledende partipolitıkere bygger presselogens medlemmer bro til andre politiske nicher. Men ingen af de involverede sætter dagsordenen suverænt. De aktuelle præmisser er allerede løbende blevet defineret gennem priming. Selve forestillingen om politisk ansvarlighed (legitimitet) og aktørernes omdømme (re-

i i folketingskorrespondenterne er placeret på dagsordenen som en landspolitisk begivenhed, er der gennemgående enighed blandt de toneangivende spillere om, hvor-

er nøgleordet nærhed. De fleste lokalredaktioner har monopol i deres dækningsområde. Til gengæld sætter begrænsede ressourcer i form af tid og journalistisk arbejdskraft snævre rammer for udfyldning af den redaktionelt tildelte plads på dagbladenes geografisk opsplittede lokalsider. Kommuner uden dagbladskonkurrence bliver stedmoderligt behandlet, og kommunalpolitiske sager tages

EU-stoffet har væsentlig lavere prioritet i den danske nyhedsinstitution end den landspolitiske og lokalpolitiske nyhedsdækning. EU-stoffet betragtes som besværligt set ud fra et professionelt ønske om at bringe relevante nyheder og meninger til et bredt publikum. Redaktionssekretærer henviser til, at de færreste

kun undtagelsesvist op af medier uden regional forankring.

danskere prioriterer stoffet højt på deres subjektive nyhedsdagsorden. Der tilbydes ganske vist væsentlige og konfliktfyldte sager, men ofte er de så komplicerede, at kative netværk, der kan bygge bro mellem politikskabende nicher, som p.t. falder uden for den nationale niche, som de fleste danske journalister opfatter som den

journalister har svært ved at skabe identifikation og nærhed. Her mangler kommunigivne ramme om politisk virksomhed.

## Hvad må der gøres?

Mange folkevalgte og administratorer mener stadig, at journalister loyalt burde referere, hvad autoritative kilder ønsker at meddele offentligheden - lokalt, nationalt og globalt. De fleste opfatter dog ligesom journalisterne den politiske verden fra deres egne nicher og har kun i begrænset omfang blik for det større økosystem. Men i dagens Danmark har autoritative nicheaktører kun få partibundne massemedier til rådighed. Både højre og venstre i det politiske spektrum erkender, at

I stedet for fortidens partimedier tyder magtudredningens data på, at Danmark har fået "mediepartier", , der er dybt afhængige af journalistisk opmærksomhed og andre former for nichepleje. Nyhedsmedierne fungerer som forbindelsesled mellem forskellige interesseprægede deloffentligheder. Der advares i den forbindelse mod "tøjlesløs masseforførelse" og "revolverjournalistik" . Men de færreste ønsker sig dog tilbage til partipressens politiske ensidighed eller 1800-tallets elitære debatformer, hvor først de nationalliberale embedsmænd og senere de politiske partier fungerede som stedfortrædende borgerskab (Lund, 2001).

journalister nu er blevet en partipolitisk uafhængig magtfaktor (Adamsen, 1998; Hornbech, 1997; Jørgensen, 1997; Kjøller, 2001;Thulesen Dahl, 2001).

Som teorigrundlag for analyser af praktisk nyhedsformidling forekommer det nærliggende at betragte borgerlig offentlighed som en normativ målestok for legitim magtudøvelse - ikke som en politisk realitet (Nielsen, 2000). Kernen i det demokratiske ideal er, at oplyste og ansvarlige borgere også i et moderne demokrati skal have mulighed for at optræde aktivt med ret til at blive hørt og pligt til at engagere sig i fællesskabets problemer. At meninger i praksis brydes i netværk af nicher og ikke i et alment tilgængeligt fællesrum, behøver ikke nødvendigvis være udtryk for offentlighedens forfald - hvis der vel at mærke er mulighed for at pleje politi-

af Det er netop den funktion som grænseoverskridende netværk, som nyhedsmediere kollektivt spiller i dansk politik. Medieudviklingen har ud fra denne betragtningsmåde ikke kun skabt grundlag for topstyret manipulation. De ændrede mere synlig og dermed påvirkelig gennem modmagt i netværk med deltagelse af uautoriserede aktører (Sørensen, 1997). I og med den politiske virksomhed opsplittes i nicher, fungerer massemediernes nyhedsformidlere som professionelle brobyggere, der nok har uafhængig journalistisk virksomhed som ideal, men i praksis har kildeafhængig kommunikation af strategisk art som et institutionaliseret

ske interesser på tværs af institutionaliserede nicher i det offentlige rum (Bro, 2004).

vilkår (Cook, 1998).

data kunne gøres til genstand for parlamentarisk reformarbejde: Regulering af

På den baggrund er der tre områder, som på grundlag af magtudredningens professionelle medierådgivere i politisk virksomhed,  skattefinansieret nødhjælp til økonomisk betrængte nyhedsmedier samt støtteordninger til sikring af større mangfoldighed i den journalistiske fødekæde.

Hvad angår det første punkt har et ekspertudvalg (Betænkning 1443) konklu­ deret,  at der  ikke  synes  grundlag  for  massive indgreb i  relation til fænomenet "spindoktori".  Det understreges, at grænsen mellem embedsmandsfunktion og (parti)politiske opgaver må fastholdes, men at de ændrede kommunikationsforhold ikke i nævneværdig grad synes at påvirke embedsapparatets funktion eller på for­ uroligende måde tjener til at markedsføre regeringens initiativer i nyhedsmedierne.

Også væsentlige aspekter ved overlevelse  i en konkurrencepræget mediestruktur er gjort til genstand for ministeriel udredning (Betænkning  1445) om Dagspres­ sens Finansieringsinstitut. Det understreges her, at der fortsat bør være en risiko­ villig støtteordning, som tilgodeser mediepolitiske  hensyn, dels i forhold til eksiste­ rende aviser, som måtte komme i økonomiske vanskeligheder, dels i fonn af støtte til nye medieprojekter, som kan skabe større variation i det journalistiske udbud

Ingen af de aktuelle betænkninger går dog ind for mere offensive tiltag, der aktivt skal støtte muligheder for større mangfoldighed i mediedækningen, for ek­ sempel ved at gøre avishold fradragsberettiget på selvangivelsen eller begrænse private medievirksomheders ejerskab, som vi blandt andet kender det fra Norge og Sverige.  Heller ikke forslag om selektiv støtte til udvikling af alternative niche­ medier kan mønstre flertal i Folketinget. Tværtimod udgør aktuelle nedskæringer i den finanslovshjemlede portostøtte en alvorlig trussel mod den vildtvoksende underskov af danske fagblade.

Magtudredningens data på medieområdet legitimerer bestemt ikke begræns­ ninger i  de eksisterende støtteordninger.  På den anden side synes forsknings­ resultaterne heller ikke umiddelbart at give grundlag for voldsomme indgreb i det nyhedsformidlende økosystem. Indholdsanalyser af den politiske dækning af po­ litisk virksomhed dokumenterer ganske vist spektakulære eksempler på journali­ stisk selvsving, hvor alle journalister som lemminger løber efter de samme histo­ rier. Men det hører ligesom dybdeborende fokusjournalistisk til sjældenhederne. I det daglige hersker der god ro og orden i det politiske nicheunivers styret af redak­ tionelle rutiner præget af fredelig kappestrid om rutinepræget tapning af de auto­ ritative nyhedskilder.

Der er således i Danmark hverken magtfuldkomne mediebaroner eller politise­ rende spindoktorer, som egenhændigt redigerer den offentlige debat. Effektiv ni­ che nursing manifesterer sig heller ikke automatisk i fonn af manipulerede nyheds­ vinkler og ensidige beslutningsanledninger. Derimod er der gode grunde til at ad­ vare imod tavshedens magt: Når alle toneangivende medieaktører på et givet tids­ punkt vælger at ignorere en problematik, bliver det uhyre vanskeligt for utraditio­ nelle synspunkter at vinde fremme i det politiske system.

Derfor fordrer effektiv politisk virksomhed en solid forståelse for de journali­ stiske spilleregler, hvis man vil skabe opmærksomhed for sine mærkesager uden for sin egen niche. En sådan kvalificering af den offentlige debat kan dog næppe tilvejebringes gennem parlamentariske reformer, men kun gennem tilegnelse af praktiske færdigheder i strategisk brug af kommunikation. Så anskuet fra folke- styrets synspunkt er det ikke de professionelle journalister og medierådgivere, der udgør et alvorligt demokratisk problem, men derimod de mange folkevalgte amatører, der stadig har alt for begrænsede muligheder for professionel håndtering af redigerende magt.

## Litteratur

Adamsen, Billy (1998). -København: Fremad. Albæk, Erik, Peter Munk  Christiansen og Lise Togeby (2002). i Århus: Magtudredningen.

Antorini,  Christine et al. (2001  ). ny København: Gyldendal.

Betænkning nr. 1443 (2004  ). Finansministeriet.

Betænkning nr. 1445 (2004). Statsministeriet.

Bison, H. (1978). København: Demos.

Bro,  Peter  (2004). Odense:  Syddansk Universitetsforlag.

Burt, Ronald S. (1992). Cambridge: Harv­ ard University Press.

Carlsen, Erik Meyer et al. (1999). Århus:  CFJE.

Cook, Timothy E. (1998). Chicago: The University ofChicago Press.

Damgaard, Erik (2003). i Århus: Aarhus Universitets­ forlag.

Donohue, George A., Phillip J. Tichenor and  Clarice N. Olien (  1995). "A Guard Dog Perspective on the Role of Media", Vol. 45, pp. 115-132.

Entman, Robert M. (1993). "Framing. Towards  Clarification of a Fractured Paradigm", Vol. 43, No. 4, pp. 51-58.

Goidel, Robert K, Todd G. Shields and Mark Peffley (1997). "Priming Theory and RAS-Models", Vol. 25, pp. 287-318.

Haberrnas, Ji.irgen (1962). Strukturwandel der Offentlichkeit. Untersuchungen zu einer Kategorie der bilrgerlischen  Gesellschaft, Frankfurt am Main: Suhrkamp.

Hoff, Jens (red.) (2004). Århus: Aarhus Universitetsforlag.

Hornbech, Birthe Rønn (1997). København: Gyldendal.

Hurd, Madeleine (2002). Stockholm: Hjalmarson og Hogberg.

Jochen,  Peter  (2002). "Medien-Priming - Grundlagen,  Befunde und Forschungstendenzen", Vol. 47, pp. 21-44.

Jønsson, Rasmus og Ole Larsen (2002). København: Akade­ misk Forlag.

Jørgensen, Kresten S. (  1997). -København: Fremad.

Kjøller, Klaus (2001). København: Aschehough.

Krogh, Torben (1998). København: Gyldendal.

Laursen, Søren (2001  ). Århus: Magtudred­ ningen.

Loftager, Jørn (2004). Århus: Aarhus Universitets­ forlag.

Lund, Anker Brink (2001). København: Danske Dagblades Forening.

- Den redigerende magt Nyhedsinstitutionens politiske indflydelse,
- Mediernes konstruktion af  flygtninge- og indvandrerspørgsmålet, Århus: Magtudredningen.
- Political Communication,
- Communication and Democracy, Mahwah: Erlbaum.
- (2000). Under lup i offentligheden,
- The  Spiral of  Silence.  Public  Opinion Our  Social Skin, Chicago: The University of Chicago Press.
- (2000). Political  Communications  in Postindustrial  Societies, University Press.
- (2000). Politisk  journalistik,
- Framing Public Life,
- (2004  ). Sådan taler medier og borsere om politik. En diskurs­ analytisk undersøgelse af politik i det medialiserede samfund, forlag.

Writing and Reporting News,

Mass Communication and Society,

The Power of News,

- Nous, Smith, Barry and Achille C. Varzi (1999). "The Niche"

Constructing Social Problems,

Makt och medier, GRUS,

- Medierne og moderniteten. En samfundsteori om medierne,
- Det medieløse parti,
- Magt og demokrati i Danmark. Hovedresultater fra Magtudredningen,

Magtens bog,