En tænkemaskine for fotografiet
Forfattere: Inger  Ellekilde Bonde
Tidsskrift: periskop (2024-06-13)

Periskop: Forum for kunsthistorisk debat Nr. 31 2024 Fotografi Nu Inger Ellekilde Bonde: En tænkemaskine for fotografiet. Interview med Foto Studio DOI: https://doi.org/10.7146/periskop.v2024i31.146634

## En tænkemaskine for fotografi  et

Interview med Foto Studio

Foto Studio er en platform for fotografi  , der siden 2022 har præsenteret  aktuelle  perspektiver  på  fotografi    gennem  arrangementer  og interviews, essays og anmeldelser udgivet på platformens hjemmeside. Fra november 2023 er fotografer og billedkunstnere Paula Duvå, Mads Holm og Tine Bek fælles om at drive Foto Studio, som indtil videre har a fh oldt talks med kunstnere som Michala Paludan, Katy Hundert  mark, Innuteq Storch, Hanne Lise Thomsen, Torbjørn Rødland og professor i  fotografi   studier  Mette  Sandbye.  Foto  Studio  blev  startet  af  Paula Duvå og Mads Holm, som mødte hinanden på Glasgow School of Art i  2013. Jeg mødtes med de to i deres fælles studie på Nattergalevej i Københavns Nordvestkvarter til en samtale om Foto Studio og deres tanker om fotografi  ets  relevans  som  socialt,  politisk  og  kunstnerisk medium i dag.

Inger Ellekilde Bonde (IEB) : Vil I starte med at fortælle, hvordan Foto Studio blev til?

Mads Holm (MH) : Foto Studio er udsprunget af, at vi har haft en dialog, Paula og jeg, især i de år, hvor vi ikke boede i København samtidig. Da Paula startede på Kunstakademiet i København, begyndte jeg på Kunstakademiet i Haag. Det var  en  ny  master  i  fotografi  ,  som  hedder  Photography  &amp;  Society.  En  uddannelse, der er helt anderledes end den, Paula tog på Malerskolen, der fokuserer på  billeddannelse  først  og  dernæst  det  fotografi  ske.  Uddannelsen  i  Haag  har næsten  udelukkende  fokus  på  det  sociale  og  politiske  aspekt  af  fotografi    fra et  mere  antropologisk  og  sociologisk  perspektiv.  Det  er  vigtigt  at  pointere,  at vores kandidatuddannelser er så forskellige, at når vi arbejder sammen, kan vi bidrage til vores fælles praksis og til det, vi laver i Foto Studio, med de forskellige processer, vi har været igennem. Vi har haft mange idéer på tegnebrættet. Alt fra tidsskrifter til at kuratere udstillinger og workshops til at lave en platform, som Foto Studio nu er. En form, som kan indeholde lidt mere end bare at være én ting. Men det kunne ikke realiseres, før vi var fysisk samme sted. Så da vi fandt det her sted, kunne vi begynde, og nu har vi været i gang med Foto Studio i lidt over et år.

IEB : Og hvad er sigtet med Foto Studio? I skriver på jeres hjemmeside, at I ønsker at skabe et bredere 'outlook'. Og skabe et 'community'. Er det, fordi I tænker, at der mangler et miljø eller et fælles sprog?

Paula Duvå (PD) :  Det er ikke så meget manglen på et fælles sprog, synes jeg. Man har ikke brug for at synes det samme eller sige det samme.  Men vi ville gerne skabe en platform eller et sted, hvor man kan gå hen og have en samtale om tingene.  Vi  prøver  både  at  skabe  et  fællesskab  indadtil  og  samtidig  højne niveauet for samtalen.

IEB : Og er det primært fotomiljøet, I henvender jer til, eller hvem er målgruppen for Foto Studios aktiviteter?

MH : Vi har meget fokus på, at vi ikke kun henvender os til folk i fotomiljøet. Det er lidt frustrerende, hvis vi har en talk, og der kun kommer fotografer. Det er ikke rigtig det, der er meningen. Der må meget gerne også sidde en maler, en videnskabsperson eller noget helt tredje. Det er rigtig fedt, når det sker.

PD : Det er svært at udvide feltet, fordi fotografi  et er lidt stigmatiseret i kunstverdenen. Og jeg tror, at mange tænker, at det er sådan noget fotoklub-noget. Men det ligger også på fotografernes side. Fotografi  et har sin egen lille klub, og man er nødt til at være aktiv for at lukke den op og invitere andre ind. Ellers tror jeg, at fotografi  et kan blive ret ekskluderende. Men det synes jeg, vi prøver på. Og jeg synes også, vi kommer meget godt afsted med det, faktisk.

MH : Meget af idéen med vores talks er, at vi prøver at invitere nogle talere ind, der kan udvide referencerammen i fotomiljøet lidt. Så er det jo på en eller anden måde  en  meget  god  ting,  hvis  der  også  kommer  et  publikum  fra  fotoscenen. Fordi vi også gerne vil udvide en fælles referenceramme blandt os fotografer. Vi bestræber os på at invitere nogle til at give talks, som måske er mindre kendte i den populære danske fotohistorie, fx Hanne Lise Thomsen, som har lavet fantastisk meget godt arbejde i mange år.

PD : Men det er jo måske også for at få sådan nogle som dig og andre, der kuraterer, til at forstå, at ansvaret også ligger hos dem, der kuraterer. Hvis man bliver ved med at kuratere udstillinger med de samme kunstnere fra de samme gallerier i den samme alder, så sker der heller ikke noget. Så det kan vi kritisere, og det gør vi også, men vi kan også bare lige prøve at vise, at der sker noget andet herovre.

MH :  Og  som  du  nævnte,  Paula,  så  er  vi  interesserede  i  at  højne  niveauet  for diskussionen  eller  at  indføre  et  lag  af  kritisk  refl  eksion,  som  jeg  i  hvert  fald personligt synes mangler i debatten om fotografi   i Danmark i modsætning til i mange andre lande. Det er virkelig ærgerligt, at der ikke er en højere kunstfotografi   sk uddannelse i Danmark, men på den anden side, så gør det jo også, at man er nødt til at tage til udlandet for at studere, og så vender man tilbage med et meget bredere perspektiv og med en helt anden referenceramme. Og jeg tror, at vi begge to har det sådan, at vi gerne vil indføre et andet billedteoretisk perspektiv i dansk kontekst, fordi vi begge to har været engageret i en mere politisk tilgang til billedteori, som i allerhøjeste grad mangler i den danske debat.

IEB : I forlængelse af det, kan I så sige lidt mere om, hvad I tænker om den danske fotoscene set i lyset af jeres erfaringer fra udlandet?

PD : Jeg kunne godt savne, at man, ligesom mange andre steder, kunne se fotografi    udstillet på lige fod med maleri, video og andre medier. Jeg synes virkelig, at i Danmark er der en form for mindreværd i forhold til anden kunst. Derudover synes jeg også, at der er en tendens til, at mange udstillinger med fotografi handler om sig selv. Altså det fotografi  ske medie. Det er spændende at undersøge, men det er måske med til at holde fotografi  et lidt for sig selv.

MH : Som vi snakkede om før, er der måske en lidt for snæver referenceramme. Det kan være et problem, at de fl  este fotografer har gået på de samme få skoler. Det kan ende i en snæver referenceramme. Hvis alle har de samme fem eller ti, som de kigger på, og det hele bare kører rundt i en cirkel, så er det rigtig svært at bryde og indføre noget helt andet.

PD : Til gengæld synes jeg faktisk, at der helt sikkert er begyndt at ske nogle ting her de sidste par år i foto-andedammen. Stinus (Duch, red.) har startet forlaget Disko Bay, og der er kommet nogle nye udstillingssteder.

MH : Her kan man også nævne Jonathans (Lieb, red.) initiativ med det nye udstillingssted Oblong. Særligt i de talks og fi  lmscreeninger, han har holdt, synes jeg, at hans tilgang er udtryk for et internationalt udsyn og et mere kritisk niveau med større mangfoldighed. Så der er masser af positive eksempler at hive frem også. Men for eksempel synes jeg faktisk, at Louisiana er nærmest den eneste større kunstinstitution i Danmark, der tør tage fotografi   seriøst på samme niveau som alle andre kunstarter.

IEB : Er  der  nogle  tendenser,  I  synes  er  særligt  spændende,  eller  som  I  har  lagt mærke til i fotografi  et i øjeblikket?

PD :  Jeg  tror  faktisk,  at  dem,  jeg  synes,  det  er  mest  spændende  at  kigge  på  i øjeblikket, er dem, som ikke er fotografer på den måde, men trækker fotografi  et ind i deres praksis. Som fx en kunstnergruppe som Claire Fontaine. De bruger alle mulige forskellige genrer, tekst og fundet materiale. De arbejder lidt mere frit  med  fotografi  et.  Eller  Lucie  Stahl,  som  arbejder  med  fotografi  ,  men  på  en utrolig fri måde, som er vildt inspirerende.

MH : Jeg var til Arles Foto Festival (Rencontres d'Arles, red.) i Frankrig i juli.   Og jeg var faktisk lidt skuff   et. Det er jo fotografer fra hele verden lige nu med helt frisk, nyt arbejde. Meget unge og lige ud af alle mulige kunstakademier fra hele verden. Der var rigtig mange enormt researchtunge værker med meget tekst, og hvor billederne fyldte meget lidt. Og så var der rigtig meget, hvor folk arbejder med arkivmateriale. Og jeg ved ikke, om det er sådan en generel tendens - måske er  der  en  eller  anden  nervøsitet  over  at  fotografere  eller  en  tilbageholdenhed med at lave nye billeder. Det kan der jo være fl  ere grunde til. En kan være, at fotografi   er blevet problematiseret i så høj grad. Altså i samtidig teori. Hvis man har gået på et kunstakademi inden for de sidste 10 år og laver fotografi  , så er det meget, meget svært at komme ud derfra med en tro på fotografi  et. Det er mere med en følelse af, at man hellere må fi  nde sig et andet medie.

PD : En af vores tidligere foredragsholdere sagde, at det er blevet problematiseret så meget at bruge sit kamera til at fotografere nogen eller noget med, hvilket det jo også er, at man nu kun tør vende kameraet indad. Der er i hvert tilfælde en tendens, som jeg også kan se, til,  at  man  i  øjeblikket  kun  tør  vende  kameraet indad, fordi så er det ikke problematisk for andre, eller man kan ikke blive kritiseret for det. Men så kommer der også nogle værker ud af det, som handler meget om én selv. Vi står måske et sted nu, hvor vi skal have fundet ud af det her med, at det er problematisk at fotografere andre, og så skal vi turde vende det væk fra os selv igen. Vi skal fi  nde ud af, hvad man egentlig gør med den viden, man har omkring alt, hvad der er problematisk i fotografi  et og i hele spørgsmålet om at dokumentere noget eller nogen. Det synes jeg bare var en meget god betragtning.

MH :  Helt  klart.  Jeg  tænker,  der  også  kan  være  andre  årsager  til  nogle  af  de tendenser, der gør, at folk er meget tøvende med selv at bruge et kamera. Altså folk, der arbejder med fotografi  , der ikke rigtig har lyst til at fotografere længere. Det kan også være, at det kan virke svært at gå ud og lave nogle billeder, der ikke allerede eksisterer i verden. Det er pissesvært, og samtidig er det jo i den grad nødvendigt og kan lade sig gøre. Jeg prøver at fi  nde nogle grunde til, hvorfor der er så mange, der arbejder med arkiv. Det er meget interessant, men når jeg ser så meget af det, så bliver jeg lidt nervøs på mit medies vegne. Hvor er vi på vej hen? Skal vi slet ikke lave nogle nye billeder? Fordi verden bliver jo ved med bare at buldre derudaf. Vi bliver jo stadigvæk nødt til at fotografere den. Og der er jo nogen, der bliver nødt til at fotografere den på den måde, man fotograferer den, når man virkelig mener det seriøst, og man er blevet dygtig til at bruge et kamera.

PD : Hvem gør det så? Det er jo også en meget fotojournalistagtig måde at tænke på.

MH :  Det  er  ikke  på  en  fotojournalistisk  måde,  jeg  mener  det.  Tværtimod. Jeg  mener  det  faktisk  især  i  høj  grad  i  en  kunstsammenhæng.  Men  det  er  jo stadigvæk, synes jeg, kunstens rolle at forholde sig til vores samtid, og fotografi  et er jo i allerhøjeste grad godt til det.

PD :  Vi  er  heller  ikke  altid  enige,  og  det  er  derfor,  jeg  sagde  det.  Du  er  Haaguddannet, og jeg er malerskoleuddannet. Så vi kan godt clinche nogle gange, men det er også ret fedt.

IEB : I nævnte også i starten jeres forskellige baggrunde, og hvordan det har indfl  ydelse på jeres samarbejde i Foto Studio. Kan I uddybe det?

PD : Jeg synes faktisk, det er meget fedt, for hvis vi nu var helt enige, så havde vi også bare haft en superskarp profi  l, som folk kunne afl  æse. Og det har vi ikke. Jeg tror egentlig, det er meget godt, at vi ikke har defi  neret os på den måde og sagt, at vi synes, fotografi   er sådan her, og det skal kunne det her på den her måde i kunstverdenen. Der er vi lidt mere undersøgende, kan man sige. Det er mere en tænkemaskine eller sådan noget, end det er sådan en skarpskåret ...

MH :  …  en  fi   nt  indpakket ting. Noget, som også er værd at sige, er, at det er en meget vigtig del af den måde, vi har det med Foto Studio på, at det er så meget vores ting. Vi skal ikke leve op til nogle andres krav, så vi kan gøre det på vores helt egen måde. Og det er en meget vigtig del, at vi holder det på et enormt selvorganiseret niveau. Vi har fået fl  ere tilbud om at holde vores talks i andres lokaler. Og vi har selvfølgelig overvejet det, fordi det er jo fl  atterende at få sådan nogle tilbud, og man tænker, at der kan sidde 50 mennesker, ikke kun 12 og sådan noget. Men vi har takket nej, fordi så er der nogle andre, der skal være med. Og så begynder man langsomt at miste sit eget touch på det.

PD :      Der  er  jo  også  en  frihed  i,  at  man  ikke  behøver  at  arbejde  på  sådan  en institutionsmåde.  Vi  behøver  ikke  skære  det  lige  så  skarpt,  når  vi  beskriver,

hvilke profi   ler og gæster vi gerne  vil  have.  Så  det  her  er en  model,  hvor  vi  kan  arbejde det  stille  og  roligt  op,  så  alle kan  følge  med.  Men  vi  har  da kæmpestore  ambitioner. Det skal vi ikke skjule. Stay tuned.

IEB : Tusind tak for jeres åbenhjertighed og tid.

Fra venstre Mads Holm, Tine Bek og Paula Duvå, der sammen driver Foto Studio.