Dansk kunst i DDR
Forfattere: Kristian Handberg
Tidsskrift: periskop (2025-12-04)

PERISKOP

PERISKOP

FORUM FOR KUNSTHISTORISK DEBAT

NR. 34 2025

FORUM FOR KUNSTHISTORISK DEBAT

TABTE SAMLINGER OG FORSVUNDNE VÆRKER

Periskop: Forum for kunsthistorisk debat Nr. 34, 2025

'Tabte samlinger og forsvundne værker'

Titel: 'Dansk kunst i DDR: En samlingshistorie på tværs af Jerntæppet' Forfatter(e): Kristian Handberg Sidetal: 52-69 Dato: 04.12.2025

DOI: 10.7146/periskop.v2025i34.162362

## Dansk kunst i DDR: En samlingshistorie på tværs af Jerntæppet

Ved kunstmuseet i den nordtyske havneby Rostock befi  nder der sig en samling af dansk kunst, der er lige så særegen, som den er ukendt i den danske kunstverden. Den er nemlig oparbejdet i rammerne af en ikke længere eksisterende stat og med den kolde krigs  opdelte  Europa  som  bagtæppe.  I  den  ellers  fredelige  nordiske region var her en yderst varm grænse mellem de to blokke og med Danmark og Østtyskland som frontlinjestater adskilt af bare 35 kilometers farvand. Med de forskelligt ideologisk og økonomisk betingede samfund og de følgeligt stilistisk og praktisk indrettede kunstverdener har det gængse billede tegnet sig af, at den blokopdelte orden ikke tillod udvekslinger på det kunstmæssige område. Et nærmere eftersyn leder dog til en revision af denne kunsthistoriske konsensus gennem en række udvekslinger på tværs af det notoriske jerntæppe. Der fandt tilbagevendende udstillinger med danske kunstnere sted i DDR og der var endda bestræbelser på at opbygge en hel samling af dansk og nordisk kunst ved det kunstmuseum, der var DDRs eneste nybyggede kunstmuseum: Kunsthalle Rostock indviet 1969. Jeg vil her fremlægge forløbet omkring denne samling og dens kontekst i både Danmark og (Øst)Tyskland. Ved at følge aktiviteterne i Rostock som porten til DDR, vil der være anledning til at gennemgå dansk kunst i DDR og samlinger her. Formålet er at forstå konteksten for kunstmæssige udvekslinger med DDR, at analysere fremkomsten af Nordeuropas første 'biennale' i denne kontekst og at vurdere forsøgene på at skabe en fast samling af dansk kunst ved DDRs eneste nybyggede kunstmuseum. Ved siden af at være et væsentligt stykke af historien om dansk kunst og dens institutioner med fokus på realisme i stedet for abstrak- tion eller nye medier, vil analysen sætte samlingshistorie ind i en kontekst af den kolde krig - hvor det regionale perspektiv og Danmark som central aktør i dette er et væsentligt input. I de seneste år har forskningen i den kolde krig betonet det kulturelle aspekt og vigtigheden af at forstå de forskellige aktører i den omfattende 'sjælekamp' på de indre og ydre linjer i samfundet, for at bruge historiker Rasmus Mariagers begreb (Mariager 2024). Dette kan kombineres med kunsthistoriens øgede fokus på udstillingsformater og samlingsstrukturer, som dette nummer også viser - og på et udvidet geografi  sk perspektiv, hvilket omkring DDR er  udfoldet  i  forskningsprojektet  'Art  in  Networks  -  The  GDR  and  its  Global Relations' (TU Dresden 2022-). Jeg vil her særligt vise, hvordan bestræbelserne på at skabe en ny udstillingsplatform hang sammen med udenrigspolitiske ambitioner, når de normale diplomatiske kanaler var lukkede. Derfor indledes artiklen med en indføring i de komplekse forhold i DDRs kulturverden.

## Geopolitisk kontekst og den første udstilling af danske kunstnere i DDR

Deutsche Demokratische Republik (DDR) opstod i 1949 som ny konstruktion af en stat og bestod af de landområder, der siden Nazitysklands betingelsesløse kapitulation i 1945 havde været administreret af Sovjetunionen som Sowjetische Besatzungszone (SBZ). I den nye stat skulle kunst og kultur spille en accentueret og  aktiv  rolle  i  samfundsopbygningen,  mobiliseret  som  'Volksbildung'  for  at skabe en socialistisk orden. Som det blev formuleret i 1948 ved det magthavende Sozialistische  Einheitspartei  Deutschlands  (SED)  første  kulturkongres  var målet en 'ægte, virkelighedsnær og folkeforbundet kunst' med Sovjetunionens socialistiske realisme som forbillede (Steinkamp 2022, 17).

Det  indgik  ikke  i  nogen  internationale  aftaler,  at  den  sovjetiske  besættelseszone skulle være grundlag for en permanent statsdannelse efter mønster af en sovjetdomineret ét-partistat, som til vestmagternes store bekymring havde bredt  sig  hele  det  sovjetdominerede  Øst  og  Centraleuropa  siden  1945.  Derfor ville  ingen  af  de  ikke-socialistiske  stater  give  diplomatisk  anerkendelse  til 'Østtyskland',  som  blev  den  almindelige  betegnelse  for  at  undgå  betegnelsen 'demokratiske  republik'  (Lammers  2006).  Dette  blev  særligt  understreget  af den vesttyske regering i 1955 med den såkaldte Hallsteindoktrin, ifølge hvilken Forbundsrepublikken ikke ville opretholde diplomatiske relationer med lande, som anerkendte den østtyske 'Urets-stat'. Danmark fulgte denne linje og var som bekendt medlem af NATO-alliancen fra 1949. Det skabte den historisk unikke situation, at Danmark var naboland til en stat, hvis legitimitet, man ikke anerkendte og derfor ikke kunne pleje diplomatiske forbindelser eller have offi cielle udvekslinger med, også på det kulturelle område (Wegener Friis 2001). Nogle få

enkelte personer af kommunistisk observans fandt dog interesse i at optage relationer til DDR i de tidlige år, mest markant forfatteren Martin Andersen Nexø (1869-1954), der i 1951 fl  yttede til Dresden.

Den unge stat præsenterede sig for omverdenen ved at være vært for den 3.  Verdensungdomsfestival  i  Østberlin  1951.  Festivalen  var  et  tiltag  med  det erklærede mål at forene unge på tværs af grænserne til et internationalt stævne 'for fred og venskab' af organisationen World Federation of Democratic Youth (WFDY). Initiativet blev i 1945 lanceret som internationalt på tværs af blokkene, men var fremsat på Sovjets initiativ og blev også set som kommunistisk styret. Derfor blev planer om lokationer som København og Paris droppet og festivalerne kom i stedet til Prag (1947), Budapest (1949), Østberlin (1951), Bukarest (1953), Warszawa (1955) og Moskva (1957) (Koivonen 2022). Som megaevents i  den  nøjsomme  efterkrigstid  samlede  festivalerne  et  stort  publikum,  også  af danske unge, hvor der i 1951 under en del polemik rejste 1100 deltagere til Berlin. I  programmet  af  optrin,  politiske  møder,  sportsstævner  og  kulturelle  indslag indgik også en større kunstudstilling. Som Internationale Kunstausstellung med kunstnere  fra  38  nationer  organiseret  af  Deutsche  Akademie  der  Künste  var det den første udstilling i DDR med dansk deltagelse. Invitationen af kunstnere foregik tilsyneladende gennem de nationale WFDY-komiteer og skulle rettes til 'den unge generation i tyverne og trediverne'. De danske deltagere var: Folmer Bendtsen (1907-1993), Victor Brockdorff   (1912-1992), Rita Kernn-Larsen (19041998), Anker Landberg (1916-1973) og Poul Søndergaard (1905-1986). Flere var baserede i Paris og det er uvist, om nogen af dem faktisk selv besøgte festivalen før udstillingen nævntes også den abstrakte maler Egill Jacobsen (1910-1998) og skulptøren Astrid Noack (1888-1954) som deltagere, men de fi  gurerede ikke i det endelige udvalg (Land og Folk 22.7. 1951). Udstillingen dikterede ikke socialistisk realisme, men var alligevel domineret af ny realisme og en stor andel kunstnere fra Sovjetunionen. Mens de unges deltagelse i det angivelige propagandaarrangement var heftigt diskuteret i dansk presse, var der ikke en kunstkritisk reception  af  udstillingen  -  måske  med  undtagelse af  forfatter  og  fi  losofi  studerende Willy Sørensen (1929-2001), der som ikke-kommunistisk deltager ved festivalen i sine senere udgivne dagbøger omtaler et besøg ved kunstudstillingen. 1

## Rostock som åbning til DDR

En festival var også ramme om den næste udstilling af danske kunstnere i DDR. Det tillukkede forhold til Danmark og de nordiske lande - og manglende informationer om, hvad der foregik her - var et problem for DDRs regime, der måske så  en  mulighed  for  den  ønskede  internationale  anerkendelse  fra  de  nordiske Schweden

3. Internationale Ausstellung vom 8. Juli bis 26. August 1962 im Museum der Stadt Rostock

Sowjetunion Layout Ströde Signet Grosche

staters  side.  Derfor  støttede  partiledelsen  anført  af  generalsekretær  Walter Ulbricht  (1893-1973)  et  lokalt  forslag  om  en  festuge  ved  Rostock,  der  under titlen Ostseewoche [Østersøugen] skulle være et møde for forskellige grupper fra Østersølandene. I 1958 fandt den første Østersøuge sted i Rostock og i de nærlig- gende feriebyer ved kysten med et program af politik, sport og kultur ligesom ved Verdensungdomsfestivalen. Denne gang var fokus på regionen under sloganet 'Die Ostsee must ein Meer des Friedens sein' [Østersøen skal være et fredens hav] og en symbolik i tale og billeder rettet mod NATO og Vesttysklands militarisme  og  oprustning.  Denne  paroleagtige  stil  mødte  allerede  kritik  fra  det danske  kommunistiske  partis  leder  Aksel  Larsen  (1897-1972),  der  forudså,  at det ville dæmpe interessen i Danmark (Wegener Friis 2001, 29-30). Der var tale om et vigtigt foretagende for DDR. Organisationen Liga für Völkerfreundschaft (der som koordinator af venskabsforeningerne i udlandet var væsentlig i DDRs udlandsarbejde) karakteriserede Østersøugen som 'det største regionale massepolitiske  event  i  Europa'. 2   Historiker  Thomas  Wegener  Friis  betegner Østersøugerne som 'et centralt element i den Østtyske Skandinavienspolitik', hvor  'danskere  og  andre  skandinaviske  gæster  i  en  uge  blev  præsenteret  for det organisatorisk ypperste, som DDR-staten kunne præstere' (Wegener Friis 2001, 75). Med disse mål om både at være imødekommende udstillingsvindue og  politisk  virkemiddel  kom  festugens  indhold  til  at  svinge  mellem  pragmatisme  og  dogmatik,  hvilket  også  kan  ses  i  det  kunstneriske  indhold.  Ved  den første Østersøuge i 1958 talte dette som hovedindslag en udstilling organiseret af  kunstnerforbundet  Verband  Bildende  Künstler  (VBK)  med  titlen Revolutionäre sozialistische Kunst med østtyske kunstnere. En dansk kunstner i var dog også til stede i Rostock i skikkelse af tegneren Herluf Bidstrup (1912-1988), hvis værker var udstillet på Museum der Stadt Rostock under festivalen. Som tegner ved den kommunistiske avis Land og Folk var Bidstrups politiske satire og humoristiske  hverdagsmotiver  blevet  distribueret  til  pressen  i  de  statssocialistiske lande, hvor de optrådte i den sovjetiske partiavis Pravda og det østtyske magasin Eulenspiegel . Dette gav Bidstrup en position som velkendt kunstner i DDR, både støttet af systemet for det klare politiske indhold og blandt befolkningen for det humoristiske islæt. Efter udstillingen, der blev nævnt som 'meget påskønnet' i partiavisen Neues Deutschland (9.7. 1958) blev en udstilling af Bidstrups værker vist i en række byer omkring Rostock i det følgende år. Til Østersøugen i 1959 var en stor udstilling af Bidstrup igen del af programmet.

[1] Plakat for Bildende Kunst an der Ostsee, 1962.

Ved den tredje Østersøuge i 1960 blev der af VBK og komiteen for Østersøugen organiseret en international kunstudstilling med titlen Bildende Kunst an der Ostsee fremvist på Museum der Stadt Rostock. Udstillingen var unik ved at være bygget  op  om  deltagelse  fra  Danmark,  Finland,  Norge,  Sverige,  Polen,  Sovjetunionen og DDR, altså både fra de socialistiske stater og det ikke-socialistiske udland forenet under en bastant retorik som 'en manifestation af den ubetingede vilje til fred hos kunstnerne i den socialistiske verden og hos de progressive malere, grafi  kere og billedhuggere i kapitalismens lande' (udstillingens katalog). Den danske deltagelse bestod af 14 kunstnere, næsten alle fra kunstnersammenslutningen Kammeraterne, der siden starten i 1935 havde været samlet omkring en årlig udstilling med fokus på realisme og ofte et socialt betonet indhold. Det er usikkert præcist hvordan gruppen blev kontaktet og udstillingen var heller ikke omtalt i dansk sammenhæng.

En lignende udstilling indgik også i de følgende års Østersøuge, nu med titlen Internationale Ausstellung, Bildende Kunst an der Ostsee for at understrege både udstillingens  egenart  og  formålet  omkring  Østersøugen  med  at  naturalisere DDR som stat. I 1961 var deltagerne overvejende fra kunstnersammenslutningen Corner, der i endnu højere grad var samlingspunkt for de danske realister og ofte kunstnere af kommunistisk overbevisning. De fremviste værker med portrætter af jævne mennesker og afb   ildninger af hverdagsomgivelserne i land og by blev vel modtaget og fremhævet i det nationale talerør Neues Deutschland for ikke at have 'anti-humanistiske tendenser' (som i den for eksperimentelle abstrakte kunst). 3   Udstillingen som helhed blev betegnet som at have haft 'uventet stor resonans', hvilket bragte 'ideen om at bygge et galleri for nordisk kunst på tale igen'. 4  Det er desværre uvist hvilken sammenhæng, denne bemærkelsesværdige ide  om et  udstillingssted  helliget  kunst  fra  Norden  i  det  kommunistiske  DDR tidligere havde fl  oreret i.

Internationale Austellung fandt  igen  sted  i  1962  og  1963  fortsat  med deltagelse af kunstnere fra Corner og Kammeraterne. Den gentagne deltagelse gav en blivende tilknytning til Rostock og i 1963 var der nedsat en egentlig international kunstnerkomite, som skulle stå for udvælgelsen af kunstnere fra de respektive lande. De danske medlemmer i denne var Bidstrup og maleren Brockdorff  , der var en drivende kraft i Corner. På trods af ønsket om offi ciel  status  kunne der fortsat  ikke  være  tale  om,  at  danske  institutioner  var  repræsenteret.  DDRs kulturministerium ønskede at styrke udstillingen, som skulle være et 'samlingspunkt for realistiske kræfter', ikke på den eksplicit ideologiske måde, men hvor 'fred og det menneskelige' var afspejlet i den realistiske kunst, også i landskab og stilleben. 5  I 1964 besluttede DDRs ministerråd at ændre udstillingerne i Rostock til  en biennale med en international jury og en ledelse udpeget af kulturministeriet. Der skulle også tilvejebringes 'passende repræsentative bygningsfaciliteter', altså en ny udstillingsbygning til formålsbygget til biennalen (Neumann 2022, 104). Endelig  blev 'Projekt Kunsthalle Rostock' vedtaget og tegninger af arkitekterne Hans Fleischhauer (1930-2012) og Martin Halwas for en tidssvarende kunstpavillon præsenteret for ministeriet - som den første nye bygning til  kunst  i  DDR.  Intentionen  havde været, at bygningen skulle stå klar til den første  udgave  af  biennalen  i  1965.  Den  skulle  placeres  som  et  anneks  tæt  på byens gamle museum, men byggegrunden viste sig uegnet og i sidste ende blev en ny placering fundet et stykke længere ude i byen ved parken Schwanenteich. Denne lokation kunne både minde om Louisianas park og et socialistisk ideal om nærhed til folkets boliger i forstæderne - særligt var det nye Munchmuseet i Oslo, åbnet i 1963 og præsenteret i fagtidsskrifter i DDR, et forbillede for den planlagte  bygnings  rette  linjer,  som  arkitekturhistoriker  Nikolaus  Bernau  har påvist (Bernau 2022). Bygningen stod dog først færdig i 1969.

Ministeriet  indsatte  også  en  fast  koordinator  af  biennalen  i  skikkelse  af kunsthistoriker  og  tidligere  leder  af  Galerie  Neue  Meister  i  Dresden,  Horst Zimmermann (1930-). Zimmermann, der havde ry for at være kunsthistoriker mere end kommunist, oparbejdede hurtigt et netværk til tilgængelige nordiske kunstnere og tog allerede i 1965 på en studierejse til svenske moderne kunstmuseer i Malmö, Lund og Stockholm (som leder af Biennalen havde han status af 'Reisekader' og kunne derfor rejse udenlands, men skulle dog afl  ægge beretning til blandt andet Ministeriet for Statssikkerhed (Stasi)).

Biennale der Ostseeländer åbnede i sommeren 1965, sandsynligvis som den første 'Biennale' af navn i Nordeuropa. Det historiske museums rum var blevet moderniseret til anledningen og var fyldt af en omfattende række af kunstnere fra hver af de deltagende østersølande, også præsenteret i et for det ressourceknappe DDR rigt katalog. Den danske deltagelse, som Bidstrup og Brockdorff skulle  formidle,  tog  sig  ud  som  en  fortsættelse  af  de  tidligere  års  fokus  på  de fi   gurative kunstnere i Corner og Kammeraterne. Aksel Jørgensen (1883-1957) var med som et forbillede for den socialt engagerede grafi  ske kunst i Danmark og også Palle Nielsen (1920-2000) deltog som et yngre indslag blandt den noget ældre  sammensætning  af  28  kunstnere  over  40  år.  Under  forberedelserne  af udstillingen udtalte Brockdorff  , at det var svært at fi  nde kunstnere med 'tilstrækkeligt mod' på at deltage i en udstilling i Østtyskland og at det ville gavne at gøre Biennalen mere offi ciel igennem kendte navnes medvirken. 6  Her forsøgte Brockdorff    at række ud til en række profi  lerede abstrakte kunstnere og talte også for, at Kulturministeriet og andre danske institutioner skulle involveres (hvad der nu ikke var muligt). Der var dog fra DDR-side tilfredshed med den danske del af  udstillingen, modsat de mere abstrakt prægede norske og fi  nske afdelinger. Arrangørerne  havde  også  valgt  at  lave  en  hædersudstilling  med  en  fremtrædende realistisk kunstner i forlængelse af biennalen, hvilket blev Victor Brockdorff   .  Udstillingen  med  46  malerier  og  et  dobbelt  så  stort  antal  papirværker viste Brockdorff   som et etableret hovednavn i Østtysk sammenhæng - senere i 1981 viste Kunsthalle Rostock også en stor retrospektiv udstilling i anledning af kunstnerens 70-års fødselsdag. Med biennalens forsøg på en offi ciel status fulgte en  rejse  for  de  interesserede  deltagende  kunstnere,  hvilket  skulle  forstærke tilknytningen for særligt en gruppe af Corner-kunstnerne. Med Brockdorff   og Zimmermanns mellemkomst blev der også organiseret en rejse for en gruppe af danske museumsfolk og kunsthistorikere til DDR i efteråret 1965.

Den  danske  deltagelse  ved 2.  Biennale  der  Ostseeländer i  1967  var  skåret ned  til  12  og  forsøgte  at  vise  et  større  repræsentativt  udsnit  af  dansk  kunst med Henning Damgaard-Sørensen (1928-2013), Svend Engelund (1908-2007), Erling  Frederiksen  (1910-1994),  J.P.  Groth-Jensen  (1918-2018),  Knud  Hansen (1936-1988),  Henry  Heerup  (1936-1988),  Elisabeth  Karlinsky  (1904-1994), Seppo Mattinen (1930-2022), Ulf Rasmussen (1913-1997), Jørgen Rømer (19232007), Hans Scherfi  g (1905-1979) og Dea Trier Mørch (1941-2001). Brockdorff havde kontaktet de abstrakte kunstnere Robert Jacobsen (1912-1993) og Asger Jorn (1912-1973), hvoraf den første skulle have indvilliget i at deltage (men af ukendte  grunde  ikke  deltog  i  udstillingen),  mens  Jorn  afviste. 7   Yngre  kunstnere som Mattinen og Trier Mørch indikerer et ønske om at bringe fornyelse til udstillingen (begge havde deltaget på Corners udstilling om vinteren). Det var dog fortsat et dilemma, om udstillingen skulle være repræsentativ over for ikkerealistiske  strømninger eller  holde  sig  til  det  realistiske  fokus  -  således  skrev Zimmermann til Brockdorff  , at det gjorde ikke noget, at de abstrakte Cobrafolk meldte fra, 'da vi jo ikke vil lave Biennalen som en abstrakt udstilling'. 8  Brockdorff    forsøgte også at tiltrække den ikke-kommunistiske presse til at følge udstillingen. Det resulterede i besøg fra kritikeren Poul Gammelbo, der i Information skrev om udstillingen. Han var dog ikke imponeret af buddene på en revitaliseret realisme og anbefalede færre udstillede kunstnere, samt at 'mixe kunstnerne og nationerne, så det blev en storstilet udstilling af kunsten i dag, og uden at lade nationerne konkurrere, ville det være langt hen imod den fred, alle ønsker sig' (Information 1.8. 1967).

Til den 3. Biennale der Ostseestaaten i  1969 var udstillingen på fl  ere måder nået  i  fuld  fl   yvehøjde.  Den  nye  Kunsthalle  Rostock  stod  nu  omsider  klar  som en passende repræsentativ ramme, så udstillingen nu var i eget hus, mens DDR markerede sit 20-års jubilæum. Nu deltog 9 lande inklusive Island i udstillingen, der havde ændret sin titel til at nævne 'Østersøstater' for at understrege den ønskede  karakter  af  legitim  stat  yderligere.  Der  var  dog  også  kontroverser  i kølvandet  på  nedkæmpningen  af  foråret  i  Prag  1968,  som  DDR-staten  havde deltaget i. Svenske kunstnerorganisationer ville ikke være med og truede med at  trække  den  svenske  deltagelse  helt.  Zimmermann  erkendte  også  i  et  brev til Brockdorff    situationen (som der næppe kunne tales åbent om), og at det nu ville blive 'blive svært for os'. 9 Dette lod sig måske afl  æse i et udvalg af danske kunstnere, der igen var fokuseret på realisme, dog med fl  ere yngre kunstnere med - blandt andet maleren Jørgen Buch (1943-2011) der endnu studerede på Kunstakademiet under Søren Hjort Nielsen (1901-1983). De yngre realister blev af DDRs presse betegnet som 'de forældreløse i den abstrakte epoke', som havde fundet et hjem på biennalen. 10  Et billede, som også var tegnet i forfatteren Rudolf Broby-Johansens (1900-1987) indledning i kataloget. Zimmermann havde som forberedelse af biennalen kunnet foretage et besøg i København. I indledningen til en særophængning af Hjort Nielsen i forlængelse af biennalen nævnte han, at de fi   gurative kunstnere var fremtrædende på Forårsudstillingen på Charlottenborg og så ud til at erobre de tabte positioner tilbage fra de abstrakte. 11  Zimmermanns  rejseberetning  fortæller  om  besøg  hos  både  inspektør  Erik  Fischer (1920-2011) ved Statens Museum for Kunst og Louisiana ved direktør Knud W. Jensen (1916-2000), hvor muligheder for udvekslinger blev diskuteret. 12  Senere lykkedes det at låne værker af Niels Lergaard (1893-1992) fra Louisianas samling til biennalen i 1973. Netop Louisiana tiltrak sig interesse fra observatører i DDR, såsom  i  en  artikel  om  dansk  kunst  af  Gerbrug  Förster  (1941-),  formidler  ved Kunsthalle Rostock, der beskrev Louisiana som 'en pragtfuld museumsbygning og ideelt udstillingscentrum', der dog forfaldt til at vise de værste excesser af inhumane 'kunstudbrud' (det var kort efter Bjørn Nørgaards hesteofring). 13

Med  den  nye  bygning  kom  et  løbende  program  af  udstillinger,  i  mange tilfælde med fokus på dansk kunst, så ambitionen om et 'Galerie des Nordens' var  under  realisering.  I  efteråret  1970  vistes Corner  -  Dänische  Malerei  und Grafi   k  der  Gegenwart organiseret  med  Brockdorff  s  mellemkomst  med  132 værker af 14 af sammenslutningens kunstnere. I forlængelse af denne markering af Corner som dansk nutidskunst med særlig forbindelse til Rostock udviklede  Brockdorff    og  Zimmermann  ideen  om  et  fast  forum  for  møder  mellem kunstnere  fra  Danmark  og  Rostock.  Denne  'klub'  kunne  samarbejde  med venskabsforeningen  Selskabet  Danmark  DDR  (hvor  Brockdorff    var  aktiv)  og organisere billige  rejser  til  Rostock  med  kunstnerbesøg  og  små  udstillinger  i mere uformelle rammer end ved biennalen og om muligt også invitere østtyske kunstnere  på  besøg  i  Danmark. 14   Det  bemærkelsesværdige  tiltag  blev  forelagt DDRs kulturministerium, som støttede ideen og bistod med invitationer. Kunstnerklubben  blev  realiseret  med  udstillingen Kunst  aus  Kopenhagen. Sonderausstellung in Verbindung mit dem Klub des Kunstfreunde Rostock i 1972. Invitationer blev sendt til tidligere deltagere ved Østersøbiennalen med tilbud om at være med i Klubben Rostocks Kunstvenner og deltage i udstillingen med mindre værker, som kunne udstilles og eventuelt sælges her. Lignende udstil- linger med tilhørende rejser blev lavet de følgende år som et tegn på en særlig forbindelse mellem Kunsthalle Rostock og Danmark.

Der  var  også  udstillinger  med  enkelte  kunstnere  i  Rostock.  Jørgen  Buch blev præsenteret ved to udstillinger i 1970: i galleriet Bunte Stube i Ahrenshoop sammen med studiekammeraten David Plum (1932-), og efterfølgende i Kunsthalle Rostock som Jørgen Buch, Malerei und Grafi  k eines Dänischen Realisten -kunstnerens allerførste soloudstilling, som blev indledning til en række besøg og studieophold i landet for kunstneren (Handberg 2025). Efterfølgende havde også billedvæveren Lena Bidstrup (1944-), mosaikkunstneren Olly Ritterband (1921-2011) og billedhuggeren Harald Isenstein (1898-1980) udstillinger her. I forbindelse med Østersøbiennalen i 1973 blev et udvalg af Niels Lergaards værker vist ved udstillingen - den ældre maler og kommunist havde tidligt støttet DDR.

Ved denne femte biennale var den politiske kunst af den yngre generation også til stede, markant repræsenteret af både Dea Trier Mørch og kunstnerkollektivet Røde Mor. Trier Mørch fremviste en serie af illustrationer til Marx og Engells Det Kommunistiske Manifest , hvor motiver fra samtidens antiimperialistiske kampe, Black Panthers og Vietnamkrigen var flettet ind. Serien (der var lavet et par år før som bogudgivelse) blev vel modtaget i DDR, beskrevet som en 'storartet serie linoleumssnit' og 'Biennalens overraskelse.' 15  Serien blev også indkøbt til Kunsthalle Rostocks voksende samling af dansk kunst.

Som kunstnerkollektiv krævede Røde Mor

(1968-1978) lidt længere introduktion i DDR, hvor  de  kollektivt  producerede  værker  skilte sig ud. Det var uvant, at kunstnere ikke skulle nævnes  ved  navn,  og  ved  den  efterfølgende biennale  deltog  fl  ere  Røde  Mor-medlemmer med værker i eget navn i stedet. Trier Mørch og Røde Mor var også blandt de danske kunstnere,  der  gennem  deltagelse  ved  biennalen i  Rostock  blev  inviteret  til  at  deltage  i  den internationale grafi   ktriennale Intergrafi  k i Østberlin.  Ved  siden  af  Østersøbiennalen  var dette DDRs største internationale kunstudstilling organiseret af kunstnerforbundet VBK fra 1965 til 1990 og med stort fokus på deltagelse fra lande fra det globale syd i fremvisningen af en  'engageret  kunst'  i  grafi  k  og  plakatkunst. Der  var  dansk  deltagelse  fra  1967,  men  ikke samme direkte kontakt som til udstillingerne i Rostock. I 1973 indgik Intergrafi  k i programmet for den 10. Verdensungdomsfestival, der igen fandt sted i Berlin, og bidrog her til karakteren af relativ international åbning.

[2] Røde Mor ved Kunsthalle Rostock. 1973. Bundesarchiv.

De politiske forhold omkring DDR havde nu ændret sig markant. I januar 1973 havde Danmark offi cielt  anerkendt staten DDR. Dette fulgte efter, at den vesttyske Forbundsrepublik havde indgået en række formelle aftaler med DDR i 1972 (de såkaldte Grundlagenvertrage ) som udtryk for de foregående års Ostpolitik , der erstattede konfrontation med afspænding ud fra devisen Wandel durch Annäherung (Forandring gennem tilnærmelse). Der kunne hermed optages mere normale relationer med DDR, også på det kulturelle område, hvilket efter nogle års tilløb ledte til indgåelsen af en Kulturudvekslingsaftale i 1976. Dette gjorde det muligt at organisere udstillinger af dansk kunst efter mere normal procedure, hvilket blandt andet skete med udstillingen 16 Künstler aus Dänemark (i Kunsthalle Rostock og Berlin, 1975) og en udstilling af Henry Heerup i Leipzig og Gera (1978). Som en konsekvens af den diplomatiske anerkendelse valgte DDRs regering i 1976 at indstille Østersøugerne, som havde været dyre og nu ikke var relevante  nok.  Til  de  danske  arrangører  i  Østersøugens  Bureaus  overraskelse og fortrydelse blev de informeret om, at 'Østersøugen ikke gennemføres mere og at dens institutioner ophæves'. Dette gjaldt dog ikke for Østersøbiennalen, der også blev gennemført fremover, sammen med Kunsthalle Rostocks øvrige program. Med de offi cielle relationer var det ny muligt at organisere udstillinger i Østberlin og andre steder i DDR, understøttet af kontoret Zentrum für Kunstausstellungen  (ZfK).  Dette  ændrede  på  Rostocks  særstatus,  mens  Kunsthalle Rostock  kunne  fortsætte  som  kunstmuseum  på  mere  normale  vilkår,  hvilket også inkluderede planen om en dansk samling.

## Samlingen af dansk kunst i Rostock

Ideen om et 'galleri for nordisk kunst' i Rostock optræder som nævnt allerede i 1961 inden biennalen og blev jævnligt nævnt igennem årene. Mens Østersøbiennalen var et nationalt prioriteret og omhyggeligt planlagt projekt, blev der aldrig lavet en decideret plan for et galleri eller en samling af dansk og nordisk kunst i Rostock. Alligevel var et Galerie des Nordens et særkende for Kunsthalle Rostock, hvilket en guidebog til museer i hele DDR vidner om ved omtale af  'Die  ständige Ausstellung des Kunsthalle 'Galerie des Nordens - Malerei, Grafi   k  und Plastik der DDR und Ostseeraumes' med 'realistischen, progressiven Kunst Noreuropas und der BRD' (Wurlitzer 1983, 224). I 1969 omtaler Zimmermann i et interview, at der siden den første internationale kunstudstilling til  Østersøugen har været arbejdet på at oprette et galleri over Østersø- braen Buch aRlack and White Kunsthalle Rostock Ständige Ausstellung staterne, som nu er blevet realiseret med den nye bygning og igennem indkøb fra såvel Biennalerne som direkte fra kunstnerne. 16  Senere refererer Zimmermann overfor Brockdorff   til 'vores fremtidige danske samling' som en vision, der fortsat er under opbygning næret af indkøbene fra Biennalen. 17  De nordiske værker var i en årrække opstillet som en fast samling og attraktion for museet i DDR [3] .

[3] Plakat for Kunsthalle Rostock med Jørgen Buch: Black and White (1977), ca. 1983. Kunsthalle Rostock.

[4] Kunsthalle Rostock med Erik Poulsen: Bellevue (1979). Kunsthalle Rostock.

Allerede  fra  de  første Bildende  Kunst  an  der  Ostsee -udstillinger  i  starten af  1960'erne  blev  et  mindre  antal  værker  erhvervet  til  Kulturhistorisches Museum (kategoriseret som 'Kunst der Ostseeländer' i samlingen), inklusive Peer  Dahl  Lorentzens  landskabsbillede Gegen  das  Meer fra  den  allerførste udstilling i 1960, malerier af Hans Scherfi  g og Carl Falbe-Hansen (1896-1969), samt grafi  ske  værker  af  Jane  Muus  (1919-2007)  og  Palle  Nielsen.  Disse  blev senere  overdraget  til  Kunsthalle  Rostock.  Med  etableringen  af Biennale  der Ostseeländer blev det fast procedure at indkøbe et antal værker fra udstillingen gennem midler fra den nationale Kulturfonds DDR. Betalingen til kunstnerne kunne typisk ikke foregå i udenlandsk valuta, men måtte være i DDR-mark, som blev stillet  til  rådighed  på  en  konto  i  DDR.  Derfor  blev  der  ofte  tilbudt kreative  løsninger  som  ferier  i  attraktive  områder  som  Thüringer  Wald  for kunstnerne med familie (dette benyttede Brockdorff   og billedhuggeren Erik Poulsen (1928-1999) sig af) eller indkøb af kunstnermaterialer i landet. I alt blev ca. 300 værker indkøbt fra biennalerne, hvoraf 50 var danske, hvilket giver den højeste andel. Hertil kommer og senere indkøb og donationer, så der i dag er  over  200  værker  af  danske  kunstnere  i  Kunsthalle  Rostocks  besiddelse. 18 Disse spænder fra mindre grafi  kformater til store lærreder og skulpturer. Ved den første biennale i 1965 blev Per Ulrichs Udkast til mindesmærke: Fascismens ofre indkøbt. Den lille model havde et antifascistisk indhold, der var populært i DDR, og kunstneren havde selv været modstandsmand og været fange i Sachsenhausen.  Et  andet  skulpturindkøb  var  Erik  Poulsens Danserinde af  mere klassisk tilsnit, indkøbt fra biennalen i 1971. Ud over den 1,5 meter høje fi  gur ønskede Kunsthalle Rostock også at erhverve et andet værk fra kunstneren. Valget faldt til sidst på en fi  gurgruppe med tre kvinder, som kunstneren arbejdede på. Bellevue blev udført i gips og fremvist på biennalen i 1979 og herefter opsat foran Kunsthalle Rostock, hvor fi  guren står i dag (en version i bronze står på Birkerød Torv). En dansk kunstners værk er altså vartegn for Kunsthalle Rostock  som  en  pendant  til  den  britiske  billedhugger  Henry  Moores  (18981986) skulptur foran Louisiana, kunne det næsten siges.

Samme  år  foretog  Kunsthalle  Rostock  også  et  stort  indkøb  med  Jørgen Buchs to meter høje maleri Black and White (1977). Den satiriske allegori over det amerikanske samfund med Frihedsgudinde, Ku-Klux Klan og farvede, der trampes ned, var indkøbt efter fremvisning på biennalen i 1979 og optrådte snart på plakater for Kunsthalle Rostock som et hovedværk i samlingen. Buch var  en  kernekunstner  i  den  nordiske  samling  med  tæt  tilknytning  til  DDR, siden  han  havde  haft  sin  første  udstilling  i  1970.  Et  grafi  kværk  af  Buch  blev også erhvervet til Kupferstick Kabinett Dresden i 1971, sikkert fra udstillingen Kunst aus Kopenhagen . 19

Det sidst tilkomne værk af den dansk kunstner er et maleri af Per Kirkeby (1938-2018), Nachher (1986),  indkøbt  i  1993  fra  galleriet  i  Meyer-Ellinger i  Frankfurt. Efter Zimmermann var stoppet som direktør i 1985 og det store opbrud efter murens fald fortonedes visionen om et 'Galerie des Nordens' i Rostock, hvor Kunsthalle Rostock i stedet søgte at fi  nde sig til rette i den fællestyske kunstverden. Det stod klart, at Østersøbiennalen måtte gentænkes i den nye kontekst. Dette blev forsøgt med to udgaver som Ostseebiennale i 1992 og 1996 styret af én udpeget kurator og med et mere koncentreret udvalg af kunstnere (Bjørn Nørgaard (1947-), Peter Bonde (1958-) og Per Kirkeby fra Danmark).

Her var en drivkraft for udstillingen den nye organisation Ars Baltica for kulturelle netværker i Østersøregionen med hovedsæde i Schleswig-Holstein som i  en  forening af de modsætninger, der oprindeligt havde motiveret udstillingerne i Rostock. I 2024 har udstillingen Review Ostseebiennale igen samlet et udvalg af kunstnere fra Østersølandende (Rusland undtaget) med inspiration fra biennalen. 20

Som mødested på tværs af Jerntæppet overlevede Biennale der Ostseeländer den mere eksplicit politisk motiverede Ostseewoche .  Da Biennalen var skabt, kunne den trods det anspændte politiske klima slå rødder og fungere som en kunstudstilling, fulgt op af tiltag som kunstnerklubben og samlingen af dansk kunst.  Den  politiske  betydning  endte  måske  endda  et  andet  sted  end  DDRmyndighederne havde forudset som en styrkelse af kunstnerdrevne udvekslinger fremfor staten DDR.

## Konklusion

En samling af over 200 danske værker ved en off  entlig kunstinstitution i det kommunistiske Østtyskland virker som en umulighed og viser, at visse former for kontakt var ikke bare momentært mulige, men også blev opsøgt og oparbejdet over længere tid. En del af forklaringen kan fi  ndes i de udenrigspolitiske forhold, hvor det var vigtigt for DDR at skabe en platform for udveksling med de nordiske lande. Dette gav midler og tilladelser til at organisere udstillinger for  nordiske  kunstnere  i  DDR  og  herfra  oparbejde  en  samling  af  værker.  I endnu  højere  grad  end  lejlighedsvise  udstillinger  var  en  samling  af  værker fra det ikke-socialistiske udland et kontroversielt foretagende i DDR, hvilket måske forklarer, at der ikke blev formuleret en offi ciel strategi for samlingen. Det virker til, at den eksisterende samling var begyndelsen på en mere etableret samling af dansk og nordisk kunst, som ikke blev fuldt realiseret og så sat i bero - og siden så godt som glemt.

De materielle værker blev fulgt af menneskelige kontakter og møder. En kunstnerklub  med  årlige  besøg  i  Rostock  er  et  ganske  bemærkelsesværdigt tiltag.  Den  stilistiske  interesse  for  realismen,  politisk  engagement  (dog  ikke nødvendigvis  med  staten  DDR)  og  de  sociale  kunstnermøder  var  drivkraft  i dette. Den danske samling i Rostock giver et andet billede af dansk kunst end de danske museer med fokus på realisme, fra Corner og Kammeraternes nøgterne hverdagsskildringer over aftryk af den politisk engagerede kunst og den nye realisme i 1960'erne og 1970'erne. På den måde er samlingen unik omkring en anden side af dansk kunsts historie. Blandt disse kunstneres bestræbelser på at skabe en ny realisme optræder en del af de centrale aktører omkring udstil- lingerne i Rostock på Brockdorff  s store maleri Kastrup Havn (1980). Det viser et møde mellem Brockdorff  , Buch med hustruen, den tyske kunstner Evelyn Mittmann  (1954-)  med  spædbarn,  vognmanden  Heinrich  Ehlers  (der  var behjælpelig med transport af værkerne til Rostock) og kunstnerne Henning Andersen, Ejnar Søder og Jørgen Tang Holbek. Værket var angiveligt erhvervet af  Tårnby  Kommune,  men  er  i  dag  ikke  til  at  spore.  Oplysninger  om  dette forsvundne værk er meget velkomne.

## English summary

Kunsthalle Rostock (opened 1969) was an important exhibition venue in the former German Democratic Republic. It was the only newly built art museum in the GDR and was the setting for the Biennale der Ostseeländer, where art from the Nordic countries and the state socialist countries on the Baltic Sea was  exhibited  in  the  fi  rst  named  'Biennale'  in  the  Nordics  from  1965.  In parallel with several exhibitions by Danish artists, works by Danish and Nordic artists were also acquired. This created a collection of hundreds of works of Danish art, primarily in a realist style and often by artists from the associations Corner and Kammeraterne. Sometimes the Kunsthalle Rostock was even referred to as a museum of  Nordic art and director from 1965 to 1985, Horst Zimmermann  prioritized  this  collection  and  also  established  contacts  with a  number of Danish artists such as Victor Brockdorff   and Jørgen Buch. This collection is relatively unknown in Danish art history and also in the German context after the reunifi  cation in 1990. The article explores for the fi  rst time the  Danish  collection  in  Rostock,  the  institutional  framework,  the  artistic composition and the political signifi  cance of the initiative and other examples of Danish art exhibited in the GDR.

## Bibliografi

- Bernau, Nikolaus: 'Formen einer neuen Macht. Architektur und Design für Museen in der DDR' i Kladders og Kratz-Kessemeier (2022), 193-210.
- Cladders, Lukas; Kratz-Kessemeier, Kristina (red . ): Museen in der DDR: Akteure - Orte - Politik , Køln: Böhlau Verlag 2022.
- Handberg, Kristian: 'Crossing Borders: The artistic journey of Jørgen Buch across the Iron Curtain', i (dansk) Jørgen Buch , Kunsthalle Rostock 2025.
- Koivonen, Pia: Performing Peace and Friendship: The World Youth Festivals and Soviet Cultural Diplomacy , Oldenburg: De Gruyter 2022.
- Lammers, Karl Christian: 'Danmark og DDR under den kolde krig. Naboskab og ikke-anerkendelse frem til 1973', Arbejderhistorie. Tidsskrift for historie, kultur og politik (2006, 4), 20-32.
- Mariager, Rasmus: Sjælekampen. Danskernes kolde krig , København, Gyldendal 2024.
- Neumann, Elke: Die Biennale der Ostseeländer - außen- und kulturpolitische Dimensionen der

größten Internationalen Kunstausstellung der DDR , Ph.d.-afh andling, Technisches Universität Berlin 2022.

- Steinkamp, Maike: 'Museen als 'Bildungsstätten ersten Ranges': Die wiederaufb   au der Kunstmuseen in der SBZ und frühen DDR und die Rolle der modernen Kunst' i Kladders og Kratz-Kessemeier (2022).

Sørensen, Willy: Tilløb. Dagbøger 1949-1952 , København: Gyldendal 1988.

- Wegener Friis, Thomas: Den nye nabo. DDRs forhold til Danmark 1949-1960 , København: SFAH's Skriftserienr. 43, 2001.

Wurlitzer, Bernd: Museen. Galerien, Sammlungen Gedänkstätten , Berlin VEB Touristverlag 1983.

Herudover kataloger fra de nævnte udstillinger, samt materiale om Biennale der Ostseeländer og Kunsthalle Rostock fra Stadtarchiv Rostock, Bundesarchiv, Akademie der Künste Archiv, Berlin, Corners arkiv samt efterladte papirer fra Victor Brockdorff  . Tak til Hans-Henrik Brockdorff  , Evelyn Mittmann, Jørgen Tang Holbæk, Erik Hagens, Christine Scherfi  g og Melanie Ohst for hjælp til at fremskaff   e oplysninger og materiale.

## Endnotes

- 1 Sørensen 1988, s. 83 ['Jeg har været inde at se en kunstudstilling, blandt andre til den kinesiske, der rummede fi  ne gamle sager og side om side hermed moderne uhyrligheder, rosenrøde billeder af Stalin og Mao osv.osv. Jeg har hørt en FDJer forevise et 'realistisk' billede af en arbejdsplads og kritisere, at der ikke var kvinder på billedet. Det var en væsentlig kunstnerisk mangel, da kvinder såvel som mænd deltager med ildhu i kampen for femårsplanen.'].
- 2 Liga für Völkerfreundschaft, Entwurf, Ostseewochen 1972-1975, Bundesarchiv Lichterfelde, Berlin.
- 3 Horst Richter: 'Bildende Kunst an der Ostsee', Neues Deutschland, 12.7. 1961.
- 4 Ibid.
- 5 Vorbereitung der IV Internationalen Kunstausstellung zur Ostseewoche 1963, marts 1963. Stadtarchiv Rostock.
- 6 Stadtarchiv Rostock, 2.1.13.4.161, 1. Biennale der Ostseeländer vom 4.7.-8.8. 1965, Kunsthalle, 1964-66, Tagung Internationales Komite 2.7.1965.
- 7 Brevveksling i Victor Brockdorff  s efterladte papirer, ved Hans Henrik Brockdorff  .
- 8 Horst Zimmermann til Victor Brockdorff   18.4. 1967, Victor Brockdorff  s efterladte papirer, ved Hans Henrik Brockdorff  .
- 9 Brev fra Horst Zimmermann til Victor Brockdorff  , 26 .   oktober 1968, Victor Brockdorff  s efterladte papirer (ved Hans-Henrik Brockdorff   ).
- 10 Hermann Raum, 'Nordeuropäische Beitrage zur 3. Biennale', Ostsee Zeitung 10.7. 1969, ['Waisenkinder der abstrakten Epoche'].
- 11 Horst Zimmermann i Søren Hjorth Nielsen , Kunsthalle Rostock 1969. Sonderausstellung anlässlich der 3. Biennale der Ostseeländer N.P.
- 12 'Bericht der Dienstreise des Kollegen Zimmermann nach Kopenhagen, von 27.2. bis 4.3. 1969.', Stadtarchiv Rostock.
- 13 Gerburg Förster: 'Zwischen zwei Biennalen. Betrachtung zur dänischen Kunst der Gegenwart', Norddeutsche Neueste Nachrichten, Rostock, 11.7. 1970.
- 14 Brev fra Victor Brockdorff   til Horst Zimmermann, 9.6. 1970. Victor Brockdorff  s efterladte papirer (ved Hans Henrik Brockdorff   ).
- 15 Hermann Raum: 'Wie realistisch ist die Biennale?', Bildende Kunst 10/1973.
- 16 'Umfangsreiche Pläne der Kunsthalle Rostock', Ostseezeitung, 5.-6.7. 1969.

- 17 Brev fra Horst Zimmermann til Victor Brockdorff  , 1982. Stadtarchiv Rostock. ['zukunftigen dänische Kollektion'].
- 18 Af disse er 13 malerier, 9 skulpturer og de resterende 181 grafi  k. Et stort antal grafi  ske værker kom til samlingen via et samarbejde med det grafi  ske værksted UM Grafi  k i København.
- 19 Jørgen Buch: Berge auf Island , koldnålsradering, 1971 (SKD A 1971-261).
- 20 https://www.kunsthallerostock.de/de/ausstellungen/ausstellung/2023/review-ostseebiennale (tilgået november 2024).