God forkyndelse
Forfattere: Henrik Højlund
Tidsskrift: dttk (08-03-2017)

God forkyndelse Carsten Hjort Pedersen m.fl. Projekt God Forkyndelse, 2015 122 sider

## Anmeldt af Henrik Højlund

For godt og vel tre år siden satte den dygtige og produktive leder af Kristen Pædagogisk Institut, Carsten Hjorth Pedersen, gang  i  et  stort  projekt,  som  involverede 11 kirkelige organisationer, tilhørende den del af folkekirken, som almindeligvis kaldes for »højrefløjen«. Projektet drejede sig om forkyndelse og gik ud på at undersøge både forkynderes og tilhøreres forestillinger  om  og  erfaringer  med  god  forkyndelse. I juni 2015 udkom så en fyldig rapport med resultatet af spørgeundersøgelse og interviews med 1785 tilhørere og 406 forkyndere. Det må siges at være et usædvanligt højt antal, om end det selvsagt kun udgør en lille del af det samlede antal tilhørere og forkyndere alene i disse organisations-sammenhænge.  Idéen  var altså en empirisk undersøgelse. Det skorter i almindelighed ikke på gode skriverier om god forkyndelse. Man kan finde det i et væld af bøger, lige fra fagligt tunge homiletikker til letlæseligt stof. Men her går man altså direkte til »brugerne« og spør- ger: Hvad er god forkyndelse? Rapporten giver mange  interessante iagttagelser, blandt  andet  anvendelig  til  selvkritisk prøvelse, hvis man er forkynder. Lad mig nævne nogle stykker.

Med hensyn til forkyndelsens indhold viser undersøgelsen, at både tilhørere og forkyndere ikke tillægger efterfølgelse og evighedsdimensionen  særlig  stor  betydning.  Det  er  overraskende  og  tankevækkende. For ikke at sige foruroligende. Og i  hvert  fald  under  alle  omstændigheder værd at spejle sin egen forkyndelse i.

Svagt  i  den  faktiske  forkyndelse  står kaldet  til  omvendelse  og  åbenheden  for Helligåndens kraft. Det er heller ikke specielt beroligende.

Når det drejer sig om tilhørernes udbytte af forkyndelsen spiller to ret udvendige forhold en meget stor rolle. Positivt formuleret:  at  forkynderen  er  engageret og levende og tillige troværdig i sin fremtræden. Og omvendt negativt formuleret:

at  forkynderen  er  monoton  i  stemmeføringen og virker utroværdig.

Så ved man det - vær dig selv, og giv los for temperament og armbevægelser.

Tillige spiller også brug af eksempler og billeder samt egne erfaringer en afgørende rolle for modtageligheden.

Der er også en del kuriøse iagttagelser i  rapporten.  Såsom  at  førnævnte  eksempler og billeder hyppigst bringes i anvendelse af de højest uddannede forkyndere. Eller  at  præster  i  valg-  og  frimenigheder bruger længst tid på at udarbejde en tale fra  bunden,  mens  sognepræster  bruger kortest tid…

Til  undersøgelsen  hører  også,  at  138 prædikenmanuskripter er blevet nærlæst og  sammenlignet  med  forkyndernes  og tilhørernes forestillinger om god forkyndelse. Og interessant - eller snarere: beklageligt - nok viser det sig, at der er ret langt  fra  de  konkrete  manuskripter  til ideal-forestillingerne.

Sådan en anmeldelse kan selvfølgelig ikke yde en så omfattende rapport retfærdighed. Der er langt mere at komme efter, end  ovennævnte  eksempler  antyder.  Og der var meget, man kunne grave dybere i  med  teologisk  eftertanke.  Men  det  får mig også til at sige, at undersøgelsen har villet  så  meget,  at  rapporten  undervejs  i læsningen kan føles noget ufokuseret. Det rettes der i nogen grad op på med opsamlinger undervejs og ikke mindst til sidst i en  udmærket  fokuseret  konklusion  med anbefalinger.

Undersøgelsen har givetvis forsøgt at komme så vidt omkring som overhovedet muligt  med  begrebet  »god  forkyndelse«. Jeg tror blot, at lidt dybere pløjning i færre temaer havde gjort sig. Og desuden at en kraftig  udlugning  i  de  mange  citater  fra interviewene også havde gavnet, idet de for en stor dels vedkommende føles mest som fyldstof, der lidt overflødigt gentager statistikkerne  inklusiv  opsamlende  konklusioner. Måske kan man også bare sige, at rapporten egner sig bedst som opslagsværk.

Ét  emneområde  er  imidlertid  stærkt underbelyst.  Undersøgelsen  er  selv  opmærk  som på det. Den ikke-kirkelige tilhørers respons er fraværende. Hvilket også betyder, at undersøgelsens spørgsmål og svar  om  forkyndelsens  forståelighed  for ikke-kirkelige bliver en lidt fad omgang.

Manglen  kan  skyldes  indsnævringen til  de  11  kirkelige  organisationer.  Men selv i de sammenhænge kommer der jo ikke-kirkelige  tilhørere.  Sognepræster  har dem  stort  set  på  kirkebænken  hver  søndag, og i større eller  mindre grad findes de også på andre bænke. Det havde været umådelig interessant at høre, hvad ikkekirkelige hører, når de hører »god forkyndelse«. Det er immervæk en af de vigtigste tests på god forkyndelse.