Fra "slag i bolledejen" til kontraktjournalistik
Forfattere: Heidi Jønch-Clausen
Tidsskrift: journalistica (2010-11-12)

## Hvor blev slagene i bolledejen af? Journalistiske vælgerskabeloner 2007 &amp; 1968

## AF HEIDI JØNCH-CLAUSEN

Hvordan fremstiller nyhedsjournalisten vælgere og deres forhold til politikerne? Med såkaldt postdebatjournalistik fra Politiken og Berlingske Tidende som analysemateriale viser forfatteren, hvordan journalisten i 2007 bruger antitesen 'politiker versus vælger' til etablering af et grundlæggende modsætningsforhold mellem den svage og passive vælger over for den magtfulde og beregnende politiker. Anderledes så det ud i 1968, hvor vælgeren blev portrætteret som en selvstændig aktør og dermed værdig med- og modspiller til politikerne.

## Skabeloniserede relationer

Det er ikke muligt for nyhedsjournalisten at arbejde med detaljerede karakteristikker af fænomener, personer, steder og sager. For at lette formidling såvel som forståelse konstruerer journalisten  forenklede  formidlingsmønstre.  B.S  Hall  skriver  om  disse mønstre, at de journalistiske rutiner udmønter sig i 'fælles iscenesættelser og narrativer', der 'finder deres form i kollektive og gentagende  måder  at  formulere  personer  og  sager  på'.  (Hall, 1994 :  66).  En  interessant  uddybning  af  fænomenet  findes  hos retorikeren Bengt Nerman, der allerede i 1970 'erne beskæftigede sig med journalistik i en retorisk optik. Han skriver, at journalistens greb - såsom udvælgelse af detaljer, beskrivelse af personer, miljøer, gengivelse af udtalelser, metaforer osv. - samler sig til bestemte verdens-, livs- og menneskeopfattelser; med ét ord - skabeloner. (Nerman 1981 : 40 ).  Skabeloner har ifølge Nerman en 'styrende karakter' der, ved at præsentere et særligt virkelighedsbillede, 'rækker ud efter sin læser', og derved inviterer læseren til at dele denne virkelighedsopfattelse. Opfattelsen af, at journalistens beskrivelser har en persuasiv effekt på mediebrugeren, finder genklang i den journalistiske litteratur - fra Walter Lippmanns klassiske 'Public Opinion' fra 1922 (Lippmann 2004 ) over Kahneman og Tverskys banebrydende holdningsændringsforsøg (Kahneman 1984 ) til moderne journalistisk framingteori. (Scheufele 1999 ; De Vreese 2001 ; Slothuus 2008 ). I betragtning af journalistens  persuasive  rolle  er  det  relevant  for  den  retoriske journalistikforsker  at  undersøge  disse  skabeloner  nærmere.  I denne artikel vælger jeg at se på nyhedsjournalistens skabelonisering af vælgeren - med særligt fokus på vælgerens forhold til politikeren.  Dette  fokus  skyldes,  at  de  forskellige  nyhedsaktørers indbyrdes forhold (ifølge Nerman dækningens 'relationssystem') har en afgørende betydning for dækningens skabeloner (Nerman 1981 : 41 ). Netop relationen imellem politiker og vælger er værd at beskæftige sig med, da denne kan betragtes som selve demokratiets nerve. Med politikeren som symbol på det politiske system er vælgerens tillid til politikeren altafgørende for vælgerens tro på og tillid til demokratiet.

En  essentiel  gendrivelse  i  læsningen  af  min  analyse  er  at medierne selvfølgelig ikke egenrådigt konstruerer verden, men langt hen ad vejen faktisk er en reel afspejlning af den. Forholdet mellem verden og mediernes verdensbillede er altid værd at have in mente i tekstnære analyser af journalistiske produkter.

## Vælgeren som forandringsagent

Den retoriske medie- og journalistikforskning opererer oftest ud fra  et  normativt  udgangspunkt.  Ifølge  Christian  Kock  adskiller retorikken  sig  fra  andre,  relaterede  discipliner  ved  ikke  blot  at undersøge mediernes dækning, men også spørge om og hvordan dækningen  lever  op  til  de  retoriske  idealer,  analytikeren vælger at arbejde med - og hvordan dækningen evt. kan forbedres (Kock 2004 : 104 ).  I  en  retorisk analyse af journalistiske væl- gerskabeloner bør man derfor opstille nogle konkrete idealer for en hensigtsmæssig fremstilling af vælgeren.

I den journalistiske litteratur hersker der konsensus om, at en af  nyhedsjournalistens vigtigste opgaver er at fungere som 'en markedsplads for ideer'. Et forum, hvor borgeren igennem nyhedsdækningen rustes til at danne sig sine egne ideer og holdninger og tage del i  den  offentlige  debat  (Norris 2000 ;  Kovach 2001 ; Asp 2007 ). Beskrivelser af dette borgeraktiverende ideal befinder  sig  imidlertid  oftest  på  et  meget  overordnet  og  abstrakt niveau. I en retorisk analyse er det relevant at anlægge et mere konkret og tekstnært perspektiv på idealet. Her føres vi tilbage til Nerman, som skriver, at mediernes invitation til den skabeloniserede virkelighed lokker læseren ind i et fællesskab, hvor han selv bliver del af en skabelon (det være sig som vælger, mand, kvinde, ung, gammel, indvandrer, venstreorienteret, højreorienteret osv.). I sin beskrivelse af dette læserfællesskab bruger Nerman rummet som metafor: Læseren inviteres ind i et rum, som kan  være  et  mere  eller  mindre  konstruktivt  sted  at  være.  Det konstruktive rum er trygt. Her føler læseren sig hjemme. Trygheden handler ifølge Nerman i høj grad om rummets relation til andre rum og andre grupper. Er relationerne til andre rum venligt eller fjendtligt? Er der åbne døre til de andre rum eller smækkes  der  med  døre?  Udover  at  være  trygt,  skal  det  konstruktive rum opleves som virkeligt. Læseren skal kunne identificere sig med og føle sig hjemme i det rum, han placeres i. Det vigtigste element til opbygningen af et både trygt og genkendeligt rum er ifølge Nerman, at læseren har lyst og mulighed til at handle på de informationer, han bliver givet.

Et klassisk retorisk begreb kan bruges til at udfolde Nermans ideal  om  tilskyndelsen  til  handling.  Lloyd  F .  Bitzer  beskriver  i sin klassiske artikel 'The Rhetorical Situation' fra 19 6 8 et retorisk publikum som 'mediators of change'.

[…] a rhetorical  audience  must  be  distinguished  from  a body of mere hearers or readers: properly speaking, a rhetorical  audience  consists  only  of  those  persons  who  are capable  of  being  influenced  by  discourse  and  of  being mediators of change. (Bitzer 19 6 8 : 3 )

Et retorisk publikum er altså et handledygtigt publikum. Overført til min problemstilling betyder det, at læserne ikke blot skal indtage den passive tilskuerrolle, men derimod påvirkes på en sådan måde, at de gives mulighed for at forandre det, de præsenteres for.

Men overfører man idealet om at være 'mediator of change' eller på dansk forandringsagent - på den journalistiske vælgerskabelon,  er  der  en  niveaudeling,  man  skal  være  opmærksom på:  For  hvem  er  det  mere  præcist,  der  skal  være  forandringsagent? Vælgeren, der optræder i den politiske dækning, eller den vælger, der sidder og læser avis derhjemme? Pointen er her, at disse skal betragtes som gensidigt repræsentative: Hvis den avislæsende vælger fx skal kunne relatere sig til de politiske processer, hun læser om, er det af væsentlig betydning at hun føler sig repræsenteret af de vælgere, der er til stede i dækningen. Læserens følelse af tryghed, genkendelighed og engagement afhænger - ikke udelukkende, men i nogen grad - af om hvorvidt hun kan identificere sig med dækningens vælgere - dvs. om hun finder, at de har nogenlunde de samme erfaringer, ønsker og problemer som hende selv. Det kræver, at journalisten lader  vælgerne komme til orde. Den vælger, der optræder i dækningen, skal have plads til at tale om sin stramme økonomi, om de daglige  udfordringer hun møder som enlig mor, som selvstændig, som  offentligt  ansat,  som  pensionist  osv.  Derudover  skal  hun gerne  portrætteres  som  en  stærk  aktør  med  selvstændige  meninger - en aktør, der respekteres som værdig med- og modspiller  til  politikerne.  Manglende  eller  mangelfuld  repræsentation af mennesker, der minder hende om sig selv, bryder med idealet om det retoriske, handlende publikum og kan betyde, at vælgeren distancerer sig fra nyhederne - og dermed fra det samfund, hun lever i.

Nermans forestilling om journalistens invitation til et trygt og genkendeligt  rum  og  Bitzers  ideal  om  fremstillingen  af  vælgeren som forandringsagent vil tjene som mine retoriske idealer i analysen af Politiken og Berlingske Tidendes vælgerskabeloner. I undersøgelsen vil jeg forsøge at besvare følgende spørgsmål:

-  I  hvor  høj  grad  og  hvordan  inddrages  vælgeren i dækningen? Og lever fremstillingen op til idealet om, at vælgeren bør være forandringsagent?

## Analysemateriale

Analysen  vil  omhandle Politiken og Berlingske  Tidendes valgdækning i 2007 og 19 6 8 . Udgangspunktet vil være 2007 dækningen. I overensstemmelse med den retoriske analyses anvisende karakter  tjener  sammenligningen  med 19 6 8 bl.a.  det  formål  at vise,  at  den  journalistiske  vælgerskabelon  kan  se  helt  anderledes og langt mere konstruktiv ud end tilfældet er i 2007 . At valget af analyseår netop er faldet på 19 6 8 skyldes, at jeg i min gennemlæsning af gamle aviser fandt, at dette fyrreårige spring var nogenlunde så langt, jeg kunne gå tilbage i tiden og stadig fastholde et nogenlunde validt sammenligningsgrundlag. Aviserne før 19 6 8 var så eksplicit politiske i deres udvælgelse og vinkling af  historier,  at  en  sammenligning ville virke søgt. Dermed ikke sagt at det er uproblematisk at sammenligne 19 6 8 og 2007 : Som læseren vil vide, er der sket en kolossal udvikling af journalistikken i denne periode. En massiv vækst i sider, stofområder, genrer og fortælleformer i løbet af de fyrre år gør det til to vidt forskellige produkter og dermed også to vidt forskellige læseoplevelser. 1 (Roksvold 1997 ; Djerf-Pierre 2000 ; Esmark 2000 ; Schultz 2007 ). Fælles for de mediehistoriske teorier og undersøgelser, der har sat fokus på denne periode, er, at den politiske dækning de sidste 40 -50 år  har  flyttet  sig  betydeligt  i  spektret  fra  loyalt  refererende  til  kritisk  evaluerende.  Et  mere  helstøbt  billede  af de udviklingstendenser, jeg skitserer, forudsætter naturligvis, at man sætter sig ind i denne udvikling.

Valget af valgkampsjournalistik er motiveret af, at journalisternes  vinkling  under  valgkampe,  grundet  tidspres,  spænding  og konkurrence fra andre medier, må antages at være sat på spidsen. Valgkampene er desuden opbygget af vigtige politiske debatter, som er udgangspunktet for min analysegenre. Samtidig er valgkampen et af de tidspunkter, hvor politik fylder mere end sædvanligt i vælgernes bevidsthed. Det er her de demokratiske forsamlinger sammensættes og mediernes ansvar om at engagere borgerne politisk derfor er sat på spidsen.

Som analysegenre har jeg valgt, hvad jeg (inspireret af Lemert et. al.s ( 1991 ) begreb 'post debate framing') vælger at kalde 'postdebatjournalistik'. Som det ligger i betegnelsen, er det de historier,  der  følger  i  kølvandet  på  de  politiske  valgkampsdebatter. Jeg fravælger dog alt holdningsorienteret journalistik (fx i form af ledere, analyser, kommentarer såvel som interviews med politikere  og  debatstof)  og  koncentrerer  mig  udelukkende  om den  klassiske  nyhedsjournalistik  -  dvs.  hovedsageligt  reportager, men også andre typer af nyheds- og baggrundsartikler, der har  afsæt  i  en  debat  mellem  to  eller  flere  debatterende  politikere.  Forskning viser,  at  postdebatjournalistik  kan  være  lige  så vigtig  for  vælgernes  opfattelse  af  debatterne  som  debatterne selv.  Mange  seere,  lyttere  og  læsere  ved  simpelthen  ikke,  hvad de skal mene om det, de har set, før medierne fortolker det for dem. 2 Postdebatjournalistik er derfor vigtig, til tider ligefrem afgørende, for et valgs udfald. (Lang 19 6 8 ; Drew 1991 ; Lemert 1991 : Kap. 5 ; Hellweg 1992 )

## Politiker versus vælger antitese

En gennemlæsning af analysematerialet i 2007 viser, at journalisten  meget  tydeligt  opstiller  et  modsætningsforhold  mellem politiker og befolkning. Politikeren tildeles rollen som skurk, og det uundgåelige offer er vælgerne. Med denne rollefordeling etablerer journalisten et modsætningsforhold mellem de to grupper. Flere  danske  forskere  har  dokumenteret  tendensen  (Hjarvard 1995 ; Brink Lund 2002 ; Phillips 2004 ; Hjarvard 2008 ).

Modsætningsforholdet  mellem  politiker  og  vælger  afspejles både i udvælgelsen af historier og sprogligt i form af troper, figurer og værdiladede ord. I retorisk terminologi kaldes et sådan retorisk modsætningsprincip - lige meget hvordan den manifesterer sig - en antitese .  Den modsætningsfulde sagsfremstilling er, i modsætning til den nuancerede fremstilling, et godt grundlag at fremkalde stærke følelser på. Stilistikeren Ulla Albeck beskrev allerede i 1930 'erne hvordan det er i opstillingen af modsætninger,  at  vi  forstår,  hvad  der  er  rigtigt  og  forkert,  godt  og dårligt. Og hvordan det er her, vores sym- og antipatier og dermed oplevelser af vrede, glæde, uretfærdighed og retfærdighed opstår. (Albeck 199 6: 181 )

Antitesen politiker versus vælger ,  som jeg - lige ud ad landevejen  -  kalder  den,  dominerer  postdebatjournalistikken  i 2007 valgkampen.  Fra  journalistens  overordnede  udvælgelse  af  historier  til  disposition,  sprog,  ordvalg  og  nogle  gange  ligefrem layout  ligger  spændingen  imellem  politiker  og  borger  som  et magtfuldt formidlingsprincip.

## 2007: Kontraktjournalistik

Men  hvordan  kommer  politiker  versus  vælger  antitesen  mere konkret  til  udtryk?  I 2007 er  der  overraskende  få  traditionelle reportager - forstået som dækning af debatter, hvorfra journalisten rapporterer efter at have været personligt til stede (BechKarlsen 2000 ;  Steensen 2009 ).  Både Politiken og Berlingske Tidende nedprioriterer  tydeligvis  disse  reportager  til  fordel  for holdningsstof, kommentarer og analyser. I mit analysemateriale viser  antitesen  sig  tydeligst  i  en  ny  type  postdebatartikler.  Det drejer sig om længere, selvstændige artikler om de løftebrydende, populistiske politikere på den ene side og de stakkels snydte vælgere  på  den  anden.  Jeg  vælger  at  betegne  denne  antitetisk opbyggede type postdebatjournalistik for 'kontraktjournalistik'. Gennem dels offervinklede vælgerhistorier, dels løfteafprøvende historier,  der  undersøger  rigtigheden  af  de  udtalelser  og  løfter politikerne kommer med til debatter og vælgermøder, cementerer  journalisten  modsætningsforholdet  mellem  de  to  aktører ved at forsøge at bevise, at politikerne ikke holder hvad de lover - med store menneskelige konsekvenser til følge.

## Politikeren som populist og løftebryder

Kontraktjournalistikken kan tolkes som et logisk modsvar til den kontraktpolitik, VK- regeringen lancerede ved magtovertagelsen i 2001 ,  hvor evnen til at holde valgløfter var det afgørende succesparameter. (Jønsson 2002 ) Journalistens skepsis over for politikerne i postdebatmaterialet i 2007 omhandler dels politiker- nes populistiske krumspring i form af opportunistisk fordrejning af fakta, dels deres manglende evne til at holde deres løfter.

Begge  disse  hovedkritikpunkter  er  repræsenteret  i  artiklen 'Guld  og  Grønne  Skove'  fra Politiken . 3 Reportagen  indledes med en kritik af politikernes populisme - hvilket bl.a. ses ved de betegnelser, der bruges om politikernes valgløfter: 'valgflæsk', 'gyldne løfter' og 'lokkemad'. I 2007 taler disse negativt ladede ord for sig selv: 'Lokkemad' associerer fx til en jagt, hvor politikeren er jægeren, der skal fange sit bytte, vælgeren. Jæger/byttemetaforen fremmer et billede af politikeren som den aktive, der vil gøre alt for en stemme, mens vælgeren er et passivt potentielt bytte - eller offer. Med ord som 'gyldne løfter' og 'valgflæsk' er det ikke så meget jagtmetaforikken, som det leflende, indsmigrende indtryk, der formidles: Politikeren vil gøre alt for at få en stemme mere. Jeg vil dog ikke komme nærmere ind på denne tendens til at fremstille politikerne som stemmehungrende populister, 4 men i stedet se på journalisternes tendens til at fremstille politikerne som løgnagtige opportunister og løftebrydere.

Som overskriften 'Guld og grønne skove' afslører, udgør politikernes evne til at holde, hvad de lover, artiklens vinkel. I den stort anlagte tosiders artikel på en baggrund af lysegrønne bøgetræer er de ni partiers valgløfter sat op i kasser med to overskrifter på hver: En med 'Valgløfter' og en med 'Valgstatus'. Bøgetræerne giver et idyllisk visuelt præg, der ligesom formuleringen 'gyldne løfter' ironiserer over politikernes valgløfter. Ved siden af løfterne har journalisten lavet en oversigt over, hvor mange valgløfter der blev hhv. 'indfriet', 'delvist indfriet' og 'ikke indfriet'.

Denne form for systematik  i  gennemgangen  af,  hvad  politikerne konkret har lovet, og oversigten over i hvor høj grad, de har holdt disse løfter, er et typisk kontraktjournalistisk indslag.

Et  udsnit  af  overskrifter  fra  begge  aviser  understreger  den kontraktjournalistiske tendens. Med overskrifter som 'Man skal holde hvad man lover', 5 'Uhellige køer: Vild med kovendinger' 6 og 'Sandheden er valgets første offer' 7 tegnes der helt tydeligt et billede af politikerne som løftebrydere.

Begge  aviser  kører  desuden  artikelserier,  der  viser  kontraktjournalistikken i sin reneste form. I Politiken hedder serien 'Dagens påstand' og i Berlingske Tidende 'Ret og vrang'. Konceptet i  serierne  er,  at  journalisterne  afprøver  de  påstande  og  belæg, politikerne  kommer  med  under  valgkampen  -  og  særligt  i  de større debatter. Journalisterne researcher sig frem til svarene ved hjælp af eksperter, statistikker og undersøgelser. En research, der lægges frit frem for læseren. Serierne har i begge aviser en fremtrædende  rolle  i  første  sektion  og  handler  om  alt  fra  stigende ulighed og økologisk landbrug til overfyldte klasser og asylstatistikker.  Som regel udvælger journalisterne påstande, der ikke holder.

Et  vilkårligt  eksempel  fra Politiken omhandler  en  påstand, som  Lene  Espersen  har  fremlagt  i  Danmarks  Radios  program 'Krydsild'. Hun har i programmet sagt, at Danmarks C 0 2-stigning skyldes de svenske og norske elve. Journalisten ringer rundt til  fagfolk, finder ud af, at påstanden ikke holder, og konkluderer derfor:

Lene  Espersen  havde  ikke  læst  ordentligt  på  lektien,  da hun hævdede, at elektriciteten fra svensk og norsk vandkraft påvirkede Danmarks CO2-regnskab. 8

Et andet eksempel stammer fra Berlingske Tidende dagen efter en partilederdebat, hvor et af stridspunkterne var asylansøgeres ret til at arbejde. Journalisten citerer Anders Fogh Rasmussen for at sige, at Socialdemokraterne og De Radikale er de eneste i Europa, der vil tillade alle asylansøgere, også de afviste, at tage et job. Men påstanden holder åbenbart ikke:

En opringning til den finske flygtningerådgivning viser, at det er forkert. Afviste asylansøgere i Finland, som ikke kan sendes  hjem,  får  en  midlertidig  opholdstilladelse.  Bliver den fornyet efter et år, kan de begynde at arbejde, oplyser Sanna Rummako, pressechef i flygtningerådgivningen. 9

'Dagens påstand' og 'Ret og vrang' må betragtes som et klart budskab fra avisen om, at politikerne ikke er til at stole på. Et budskab om, at vælgeren ikke kan tage politikernes udsagn for gode varer - og derfor må stole på, at journalisterne finder frem

til sandheden for dem.

## Vælgeren som offer

I 2007 bruges vælgeren altså ikke som et politisk, men nærmere som et fortælleteknisk middel i journalistens vinkling af nyhedskriteriernes sensations- og konfliktstof.

Når  politikerne  ikke  holder,  hvad  de  lover,  går  det  ud  over vælgerne. Historier om vælgere, der er blevet ramt af et brudt løfte,  spiller  derfor  en  væsentlig  rolle  i  postdebat-dækningen. Om tendensen til  at  fremstille  vælgeren  som  offer  skriver  Stig Hjarvard, at journalisten ofte ser verden igennem borgerens briller: '[…] man fortæller nyhederne 'fra' folket 'til' magthaverne' (Hjarvard 2008 : 112 ).  Med  andre  ord:  Når  en  ny  motorvej  skal bygges,  så  interviewes  den  nabo,  der  bor  ved  siden  af,  om  de konsekvenser, vejen vil  have  for  ham.  Hermed  er  den  stakkels nabo, der skal leve med motorstøjen, historiens subjekt ,  mens de politikere, der har besluttet, at vejen skal bygges, er objekter . Denne grundlæggende synsvinkel betyder, at journalisten etablerer et fællesskab med læseren imod politikerne. Ved at vinkle sine historier på denne måde udfylder han sin svære dobbeltrolle med både at informere og kritisere. Det betyder dog samtidig,  at  det  er  et  noget  dystert  billede,  der  tegnes  af  vælgerne. De vælgere, journalisten sætter fokus på i sin dækning, har således oftest store økonomiske problemer, er syge, lider under dårlige arbejdsforhold, vil rammes negativt af et lovforslag eller er på anden måde ofre for politikernes gerninger.

Politiken bruger ofte fotoreportager til at fremhæve offerperspektivet  i  portrætteringen  af  vælgerne.  Et  repræsentativt  eksempel er et stort foto på forsiden den 7 . november, der viser en gruppe 12 -13 -års  elever,  der  blokerer  deres  skole  i  forbindelse med en skolestrejke, hvor 40 skoler nedlagde undervisningen i protest mod de dårlige forhold på skolen. Inde i avisen er en hel side sat af til at vise skolens dårlige stand: Nærbilleder af uhumske bade, smadrede ruder og hærgede basketballnet siger mere end tusind ord om lærernes og elevernes forhold. 10 De har det ikke  godt  -  og  skylden  er  politikernes,  som  ikke  har  sat  penge nok af til vedligeholdelse af skolen.

Dagen efter sætter også Berlingske Tidende fokus på skolelærernes  dårlige  forhold  i  forbindelse  med  indførelsen  af  de  nye kvalitetsrapporter. I reportagen 'Masser af hjerterum, men desværre  ikke  mere  husrum'  har  journalisten  interviewet  en  ung lærer, som kan berette om dårlige arbejdsforhold: Alt for mange elever  i  klasserne,  slidte  bøger,  teknik,  der  ikke  duer,  landkort, hvor Sovjetunionen stadig eksisterer, og alt for lange arbejdsdage - ofte 45 timer om ugen - ikke mindst pga. kravet om de tidskrævende kvalitetsrapporter. Hun siger, at hun ikke kan holde ud at være lærer for evigt - det er simpelthen for hårdt. Hun får også luftet sin mening om Bertel Haarder:

Det irriterer  mig  når  Bertel  Haarder  siger  at  vi  bare  skal tørre øjnene, når vi siger at vi ikke har tid til alle de test, års- og elevplaner. 11

Der  er  ingen  tvivl  om,  hvor  journalistens  sympati  ligger  -  og hvilken læsning han opfordrer læseren til at følge. Efter at have hørt om Trines arbejdsforhold fremstår Haarders råd om at tørre øjnene  arrogant  og  bidrager  til  at  cementere politiker  versus vælger -figuren;  den  arrogante  politiker  over  for  den  stakkels skolelærer.  At  journalisten  indleder  artiklen  med  deloverskriften 'Våde øjne', kan forstås som en ironisk henvisning til Haarders råd til lærerne om at tørre øjnene.

Et  tredje  eksempel  på  fremstillingen  af  vælgeren  som  offer er artiklen med den sigende titel 'Man skal holde hvad man lover'. Her har journalisten fundet tre vælgere: den 6 4 -årige skolelærer Bruno Ingemann, den 6 1 -årige Anette Marthin og indvandrerfamilien  Ploresi  fra  Makedonien.  De  tre  kilder  blev  i 2005 udspurgt om deres daglige problemer og forventninger til regeringen. I 2007 opsøger Politiken dem igen for at spørge, om deres problemer er blevet løst og om deres holdninger til politikerne. Ingen af de tre kilder er tilfredse med politikerne. Godt hjulpet på vej  af  journalistens  ledende  spørgsmål  fortæller  de  om  deres problemer, der alle kan føres tilbage til politikerne. Reportagen er følelsesladet og appellerer tydeligt til læserens foragt for politikerne og medfølelse med de tre vælgere. Tydeligst er det i forhold til den makedonske familie, hvor journalisten vælger at fokusere på  faderen,  Blerim  Prolesi,  der  har  fået  afslag  på  familiesammenføring:

Ud  over  at  være  cykelmontør  med  godt  job  på  Fyn  har Blerim været den næstbedste kuglestøder i Danmark, han taler flydende dansk og har følt sig godt tilpas i her i landet,  hvor  det  meste  af  hans  familie  også  har  boet  i 17 år nu. Men det var en bundulykkelig Blerim Polisi, der hev fat i daværende integrationsminister Bertel Haarder […] 12

Journalisten  fortsætter  med  at  fortælle  om  Ploresis  forgæves forsøg  på  at  gøre  Bertel  Haarder  opmærksom  på  sit  problem. Modsætningsfiguren  er  tydelig.  Journalisten  vækker  læserens sympati  med  den  velintegrerede  Prolesi,  der  både  taler  godt dansk og har et godt job. Derefter smadrer afslaget på familiesammenføringen - personificeret ved Bertel Haarder - hans liv og lykke.

I historier som disse, hvor journalisten zoomer ind på skolelæreren og indvandreren som ofre, bliver Hjarvards pointe om, at journalisten ser verden ud fra vælgerens briller, tydelig. Journalisten  går  her  helt  tæt  på  den  enkelte  vælger,  bl.a.  ved  at  tage udgangspunkt i vælgernes sårede følelser over de dårlige situationer, de er blevet sat i. Her bliver journalistens fællesskab med vælgeren, med politikeren som fælles fjende, sat på spidsen.

Med  Nermans  rummetafor  placeres  vælgeren  her  i  et  rum, der hverken er trygt eller konstruktivt. Relationen til det andet rum - politikernes - er fjendtligt. Der er kold luft og smækkede døre frem for venlig og åben stemning imellem de to aktører. I offerskabelonen kan vælgeren desuden ikke handle. Den negative tone, hvormed vælgeren beskrives, peger på, at slaget mod de beregnende og magtfulde politikere er tabt. Offerskabelonen lægger ikke op til kamp, men mere end antyder, at der ikke er noget at gøre. I en analyse af den svenske tabloidavis Aftonbladet konkluderer  Nerman,  at  journalisten  er  fanget  i  et  fastlåst modsætningsforhold mellem politikerne ('de høje og de onde') på  den  ene  side  og  vælgeren  på  den  anden.  Han  visualiserer denne fastlåste position som en gyngetur i 'Følelsernes Gynge'. En gynge, der ikke bare kan stoppes, fordi der er sat så mange indignerede  følelser  og  fastlåste  fortællemekanismer  i  sving. Han skriver, at den verden som 'Følelsernes Gynge' fremmer, er

'stillestående, hierarkisk, kontaktløs verden uden handlemuligheder for læseren'. (Nerman 1981 : 140 ) Denne nedslående diagnose er møntet på en tabloidavis, der traditionelt arbejder med meget skarpere kontraster. Diagnosen er da også alt for sort/hvid og negativ til at gælde for Politiken og Berlingske Tidendes postdebatartikler. Alligevel er Nermans dystre diagnose værd at have in  mente  for  journalisten,  når  han  vinkler  sine  artikler  ud  fra 'politiker versus vælger' antitesen.

## 1968: Slag i bolledejen

I  lyset  af  den  noget  nedslående  vælgerskabelon  i 2007 er  det interessant at se på 19 6 8 dækningens vælgerskabelon, der er anderledes positiv, og som i langt højere grad lever op til Bitzers ideal om vælgeren som forandringsagent.

Selvom omnibuspressen i princippet gør sig gældende i 19 6 8 (Schultz 2007 ), er der tydelige levn fra partipressen, når det gælder fremstillingen af politikerne: Politiken sympatiserer tydeligvis med de radikale og socialdemokratiske politikere, mens Berlingske Tidendes sympati er med de borgerlige politikere. Denne ret tydelige forskel til trods kan det dog nævnes som en generel tendens,  at  tonen  over  for  politikerne  som  gruppe  i 19 6 8 ikke som udgangspunkt er hård eller negativ. Det skyldes bl.a., at journalistikkens personfiksering i beskrivelserne af politikerne endnu ikke er særligt dominerende. I overensstemmelse med datidens  formidlingsideal  indtager  journalisten  en  tilbagetrukken, refererende rolle. Det betyder bl.a., at der ingen suveræne hovedpersoner findes i dækningen. Politiske ordførere får fx mindst lige så meget plads som partilederne fra de tre største partier.

Derudover  er  det  interessant  at  observere,  at  beskyldninger om populisme og leflen for vælgerne er totalt fraværende i 19 6 8 -dækningen. Det omtales aldrig som noget negativt, når politikerne er ude for at skaffe vælgere. Tværtimod fremstilles de kreative måder at møde vælgere på som noget positivt, sjovt og anderledes (og selvfølgelig særligt når det gælder kandidater som avisen støtter). I artiklen 'Blomster til vælgerne' fra Berlingske Tidende skriver journalisten:

Man har i denne valgkamp mødt adskilligt nyt - og ret nye metoder - når det drejer sig om at få vælgerne i tale; det mest charmerende gjorde den konservative kandidat Palle Simonsen i 17 .  Kreds  -  Ryvangskredsen i Østre Storkreds - da han i weekenden kørte rundt med hestevogn og uddelte blomster til valgkredsens beboere. 13

Adjektivet 'charmerende' siger det hele. Journalisten er imponeret over Palle Simonsens gestus. I samme tone giver han udtryk for, at vælgerne måske ligefrem vil gengælde denne gestus ved at sende  blomster  til  Palle  Simonsen,  hvis  han  kommer  i  Folketinget.

Trods  den  generelt  sobre  tone  over  for  politikerne  er  kampen mellem politikernes slagord og vælgernes virkelighed et tilbagevendende tema i begge avisers reportager: Antitesen 'Politiker versus vælger' er så småt begyndt at manifestere sig. Interessant er det dog at bemærke, at journalisten i sin brug af antitesen etablerer et dynamisk og ligeværdigt forhold imellem de to aktører. Det sker bl.a. ved, at journalisten lader vælgerens udtalelser og udbrud fylde så meget, at læseren ikke er i tvivl om, hvad vælgeren mener - og vælgerskaren fremstår dermed som en stærk og samlet stemme. Vælgeren fremstilles generelt som en ressourcestærk og humørfuld aktør, fuld af holdninger både til de politiske  sager  og  til  politikerne,  som  ofte  kommer  til  kort  over  for vælgerne. Den positive fremstilling af vælgeren kommer bl.a. til udtryk ved, at vælgerne fremstilles som glade og engagerede, fx når journalisten skriver: 'Først da vælgerne fik ordet, kom smilet lidt frem.' 14 Her underforstås det, at politikerne er så kedelige, alvorlige og nedslående i deres budskaber, at der intet er at smile af. Reportagerne byder også på masser af små sproglige eksempler på den positive fremstilling af vælgeren såsom: 'Vælgerne stiller gode og nærgående spørgsmål til politikerne …' og 'Den interesserede vælger gjorde opmærksom på …' 15 I reportagen 'Politikere i krydsild af gymnasiaster' er tendensen til at fremstille  vælgeren  positivt  og  politikeren  negativt  helt  tydelig.  De sludrende og usaglige politikere fremstilles som underlegne de skarpe og spørgelystne gymnasieelever, fx som her i manchetten:

400 gymnasiaster  fra  Frederiksborg  Statsskole  i  Hillerød havde  mange  spørgsmål  og  tilråb  til  seks  politikere  på valgmødet  på  skolen  i  går.  Venstremanden  Henry  Christensen fik endog en tilrettevisning. 'Kom så til det saglige!'  blev  der  råbt,  da  han  besvarede  et  spørgsmål  om landsbrugsretten.  Gymnasiasterne  viste  mere  disciplin end mødedeltagerne i spørgerunderne. 16

At politikerne ikke bare er usaglige, men også kedelige, fremgår af reportagen 'Der blev væltet - og taget kegler på kroen i Hørning', hvor journalisten skriver om mødet med en gruppe vælgere der har fravalgt debatten med de 'skøre politikere' til fordel for et spil kegler i kroens kælder. 17

Vælgerens status som selvstændig aktør afspejles også i reportagernes gentagne både direkte og indirekte hyldest til vælgermøderne.  Det  sker  eksempelvis  i  artiklen  'Vælgermøde  i  den ægte stil' fra Politiken , hvor journalisten i en veloplagt reportage beskriver, hvordan vælgerne nyder at tage del i det politiske liv:

Det var et møde med slag i bolledejen med råben og skrigen, og folk morede sig storartet, når injurierne fløj gennem luften. 18

At der ikke kun er 'slag i bolledejen' til valgmøderne, men også i reportagerne, skyldes, at journalisten i 19 6 8 giver vælgerne plads  til  at  udtrykke  deres  holdninger  til  politikerne  -  fx  her hvor nogle utilfredse vælgere får afløb for deres frustration over den kontroversielle konservative kandidat i Kalundborg-kredsen, Carmen Curlers-fabrikanten Arne Bybjerg:

[…]  ord  som  valggas,  rædselsfuldt  bævl,  dumme  svin, svindler og et sandt væld af eder og forbandelser - svirrede gennem salen … 19

Baggrunden for vælgernes eder og forbandelser er, at vælgerne mener, at Arne Bybjerg har brugt ufine metoder i sin politiske markedsføring,  bl.a.  ved  at  rundsende  kampagnemateriale  til alle  husstande i valgkredsen. At journalisten her videreformidler  vælgernes  aggressioner,  er  et  tegn  på,  at  deres  holdninger ikke  er  ligegyldige,  men  tværtimod  af  betydning.  Et  signal  om at både journalister og politikere lytter til dem - og at kritikken potentielt vil medføre en konkret ændring. I dette tilfælde at Bybjerg måske ændrer sine markedsføringsmetoder. Vælgerens rolle som forandringsagent er her helt tydelig.

Den betydning, som journalisten tillægger vælgerne ved at inddrage  deres  holdninger  i  reportagen,  forstærkes  ved,  at  vælgerne gentagne gange ikke blot omtales enkeltvis som 'en af vælgerne', men med navn og titel. Det sker fx i en reportage, hvor Erhardt Jakobsen er til vælgermøde på Børsen. Her parafraseres spørgsmål fra de to vælgere Henning Glahn og Kurt Holdt, hvis tilstedeværelse i teksten, med navn, titel og længere citater, giver læseren indtrykket af en dialogisk samtale mellem Jakobsen og  de  to  vælgere  snarere  end  en  monolog  fra  politiker  til  vælger. 20 Andre gange understreger journalisten vælgernes betydning ved at citere dem for deres ideer og forslag. Som det fremgår af overskriften i reportagen 'Lad os bygge, sagde arbejdsløs til  Krag', vælger journalisten her én af de arbejdsløse vælgeres forslag  som  reportagens  vinkel. 21 Vælgerens  forslag  udfoldes med et langt direkte citat. Dels at nævne vælgere ved navn og titel,  dels  inddrage  en  vælgers  politiske  forslag  som  et  vigtigt politisk  indslag,  sendes  et  stærkt  signal  til  læseren  om,  at  den almindelige vælger ikke er ligegyldig. Med Nermans metafor er der åbne døre mellem de to grupper.

## Vælgeren som politisk instrument

Selvom vælgerne jævnligt citeres for deres synspunkter, sker det ikke altid på deres egne præmisser, men på journalistens. Som tidligere nævnt fremgår det ret tydeligt af reportagerne fra 19 6 8 , at partipressen i en vis forstand stadig gør sig gældende. Det betyder bl.a., at journalisten 'caster' vælgerne, så de passer til artiklens vinkel, der i 19 6 8 ofte er politisk. Det betyder, at vælgeren ofte  inddrages  som  et  politisk  instrument,  for  at  journalisten kan give udtryk for sine sym- og antipatier. I mangel af redaktio- nelt  holdningsstof  (jf.  note 2 )  er  dette  en  oplagt  mulighed  for journalisten til at afspejle avisens politiske tilhørsforhold.

Et eksempel på journalistens politiske brug af vælgeren er at finde  i Berlingske  Tidendes to  reportager 'Stokkemetoden  hos Fiskerne' og 'Trold på Venstrebordet'. De to reportager er del af den samme artikelserie, hvor avisen rapporterer fra forskellige partiordføreres  møder  med  deres  respektive  lokalkredse:  Henholdsvis  socialdemokraten  Per  Hækkerups  møde  med  sin  forholdsvis  nye  Esbjerg-kreds  og Venstre-politikeren  Henry  Christensens møde med sin Hillerød-kreds.

I Berlingske  Tidendes politiske  ånd  fremstilles  Henry  Christensen varmt og positivt. I opbygningen af det positive indtryk fylder vælgerne meget. Det omtales hele syv gange, hvor meget de klapper og hujer af deres populære kandidat. En gentagende kilde  til  journalistens  begejstring  er  Christensens  lille  maskottrold, som han stiller på bordet foran sig:

Endnu inden han havde fået talt, stjal Henry Christensen billedet fra sine modstandere, da han foran sig på bordet stillede  sin  maskot,  en  lille  trold,  og  den  hjalp  åbenbart også så meget, at tilhørerne på vælgermødet ved tilråb og klapsalver viste en tydelig holdning mod de ikke-socialistiske partier. 22

Det  modsatte  gør  sig  gældende  for  Per  Hækkerup,  som Berlingske Tidendes journalist tydeligvis ikke er begejstret for. Allerede i overskriften vinkles han ud fra sin, på det tidspunkt, berømte  hårde  og  uforsonlige 'stokkemetode'.  Hækkerup  fremstilles,  både  direkte  og  indirekte,  som  helt  ude  af  trit  med  sin valgkreds, der primært består af fiskere. Journalisten bruger vælgernes hånlige tilråb  og  tydelige  sarkasme  til  at  stille  ham  i  et dårligt lys. Eksempelvis ved at fiskerne dels afbryder ham, dels råber mishagsytringer efter ham, som: 'Øv, øv, hylede stemmer i  forsamlingen'. Hækkerup fremstilles i det hele taget som den svage politiker, der er kastet for løverne. At magten er vælgernes, afspejles i citater som:

Da der lød en faretruende mumlen fra fiskerne tilføjede han - men vi er naturligvis villige til at drøfte sagen. 23

Tilføjelsen er en underminering af hans politiske etos. Journalisten fremhæver en svaghed hos ham i og med, at han tvinges til at  indrette  sig  efter  fiskerne  for  at  imødegå  deres 'faretruende mumlen'. Her er vælgernes rolle som forandringsagenter igen tydelig: Deres optræden får ligefrem politikeren til at moderere sit udsagn. Igen bruges vælgeren som journalistens instrument til at stille kandidaten i et dårligt lys.

Til trods for at motivet ofte er af politisk karakter, kan fru Jensen  i 19 6 8 betegnes  som  forandringsagent.  Der  bliver  lyttet  til hende, hun bliver ikke bare talt til , men også med . Hun er en del af  det  politiske  liv.  Inddragelsen  af  vælgeren  er  kernen  i  idealet om at være forandringsagent med indflydelse på de politiske begivenheder. Det gælder både de utilfredse vælgere på mødet selv,  men  også  deres  medborgere,  læserne,  som  på  positiv  vis kan spejle sig i den stærke vælgerrepræsentation.

## Konklusion

I 2007 er den klassiske valgreportage nedprioriteret til fordel for selvstændige historier om politikere og vælgere. Dét, der binder disse  historier  sammen,  er,  hvad  jeg  vælger  at  kalde  kontraktjournalistik: En ny form for kritisk journalistik, der systematisk tester politikernes udtalelser og løfter og de konsekvenser, politikernes  handlinger  har  for  de  stakkels  vælgere.  Kontraktjournalistikken  viser politiker  versus  vælger antitesen  i  sin  reneste form: Politikerne er løgnagtige løftebrydere, som journalisterne må beskytte de stakkels vælgere imod. De mange vælgerhistorier gør, at de avislæsende vælgere kan identificere sig med de stakkels  lærere,  indvandrere,  gamle  og  unge  -  og  dermed  føle  sig repræsenteret i dækningen. Det skaber en følelse af identifikation og nærhed. Det store fokus på identifikation er imidlertid problematisk, da offer-rollen ikke lever op til idealet om vælgeren som forandringsagent. Tværtimod. Et offer er som udgangspunkt hjælpeløst, ressourceløst og vækker medlidenhed snarere end respekt, med- og modspil. En frugtbar måde at anskue poli- tiker-vælger relationer i nyhedsdækningen er gennem Nermans tanker om nyhedsaktørerne som tilhørende forskellige rum. Med de lukkede, smækkede døre isoleres vælgeren ved ingen adgang at  have  til  politikernes  rum.  I  lyset  af  den  magt  medierne  har over den offentlige mening kan den meget kontrastfyldte fremstilling af den ødelagte relation mellem politiker og vælger være farlig, da billedet kan være selvforstærkende og dermed bidrage til at vælgeren mister lysten til at tage del i de demokratiske processer. I 19 6 8 er dørene mellem vælgere og politikere mere åbne. Vælgerne tildeles en aktiv og fremtrædende rolle i valgdækningen. Selv om det ofte sker som del af et overordnet politisk motiv, sender journalisten et signal om, at politikerne bliver nødt til at lytte til vælgernes holdninger. I retorisk terminologi kan vælgeren dermed betegnes som forandringsagent: En demokratisk aktør med indflydelse på de politiske processer.

## NOTER

- 1 . Jørgen  Goul  Andersen  skriver,  at  kun  6  procent  af  befolkningen  i valgkampen 2005 havde overværet et vælgermøde. Det betyder, at resten af de politisk interesserede vælgere må have deres viden om de vigtige valgaktiviteter fra medierne. (Goul Andersen, 2007 )
- 2 . I  amerikansk  journalistikforskning  benævnes  tendensen  ofte anti politics bias eller authority disorder . Som det fremgår af disse betegnelser,  er  der  i  den  amerikanske  udlægning af figuren oftest mere fokus på den negative portrættering af politikeren end på fremstillingen af de stakkels vælgere. (Patterson, 1994 , Schudson, 2003 , Bennett, 2007 )
- 3 . 'Guld og grønne skove', Politiken d. 11 . november, 2007 .
- 4 . Se Phillips og Schrøder, 2002 , s. 184 . for en beskrivelse af politikerne som populister.
5. 'Man skal holde hvad man lover', Politiken d. 11 . november, 2007 .
- 6 . 'Uhellige køer: Vild med kovendinger'. Berlingske Tidende , d. 13 . november, 2007 .
- 7 . 'Sandheden er valgets første offer', Berlingske Tidende , d. 4 . november, 2007 .
- 8 . 'Dagens påstand. CO 2 -stigning skyldes norske og svenske elve', Po-

- litiken , 7 . november, 2007 .
- 9 . 'Det finske eksempel: Fogh brugte finsk eksempel forkert', Berlingske Tidende , 13 . november, 2007 .
- 10 . 'På  barrikaderne.  Elever  på  Kirsebærhavens  Skole  blokerer  deres nedslidte skole', Politiken den 7 .  november, 2007 .  Forsiden  og  fotoreportage første sektion, s. 4 .
- 11 . 'Masser af hjerterum, men desværre ikke mere husrum', Berlingske Tidende d. 8 . november, 2007 . Første sektion, s. 11 . (Titel hentyder til skolen ikke har plads til flere elever)
- 12 . 'Man skal holde hvad man lover', Politiken d. 11. november, 2007 .
- 13 . 'Blomster til vælgerne', Berlingske Tidende d. 22 . januar 19 6 8 .
- 14 . 'Til vælgermøde hvor ledigheden er 100 procent', Politiken d. 21 . januar, 19 6 8 .
- 15 . 'Pia Dam advarede J. O. Krag', Politiken d. 17 . januar, 19 6 8 .
- 16 . 'Politikere i krydsild af gymnasiaster', Politiken d. 21 . januar, 19 6 8 .
- 17 . 'Der blev væltet - og taget - kegler på kroen i Hørning', Politiken d. 15 . januar, 19 6 8 .
- 18 . 'Vælgermøde i den ægte stil', Politiken d. 19 . januar, 19 6 8 .
- 19 . 'Konservativt angreb på Bybjerg', Politiken d. 21 . januar, 19 6 8 .
- 20 . 'Er interesseret i en regering på et bredt grundlag', Politiken d. 1 6. januar, 19 6 8 .
- 21 . 'Lad os bygge, sagde arbejdsløs til Krag', Politiken , d. 1 6. januar, 19 6 8 .
- 22 . 'Trold på Venstrebordet', Berlingske Tidende d. 22 . januar, 19 6 8 .
- 23 . 'Stokkemetoden hos fiskerne', Berlingske Tidende d. 18 . januar, 19 6 8 .

## REFERENCER

Albeck, U. ( 199 6). Dansk Stilistik . København, Gyldendal.

- Asp, K. ( 2007 ). 'Fairness, Informativeness and Scrutiny-the Role of News media in Democracy' Nordicom Review (Jubilee Issue): 31 -49 .
- Bech-Karlsen, J. ( 2000 ). Reportasjen . Oslo, Universitetsforlaget.
- Bitzer, L. F . ( 19 6 8 ). 'The Rhetorical Situation.' Philosophy &amp; Rhetoric : 1 -14 .
- Brink  Lund,  A.  ( 2002 ). Den  Redigerende  Magt  -  Nyhedsinstitutionens politiske indflydelse . Århus, Aarhus Universitetsforlag.
- De Vreese, C., Peter, Jochen and Semetko, Holli A. ( 2001 ). 'Framing Politics at the Launch of the Euro: A Cross-National Comparative Study of Frames in th News.' Political Communication 18 : 107 -122 .
- Djerf-Pierre, M. ( 2000 ). 'Squaring the Circle: News in Public Service and

- Commercial Television in Sweden, 195 61999 ' Journalism Studies 1 : 239 -2 6 0 .
- Drew, D. o. W., David ( 1991 ). 'Voter Learning in the 1988 Presidential Election: Did the Debates and the Media Matter?' Journalism Quarterly 68 ( 1 ): 27 -37 .
- Esmark, A., Meier Carlsen, Erik, Horst, Maja, Pedersen Ove Kaj og Kjær, Peter ( 2000 ). Politisk Journalistik . Århus: Center for Journalistisk Efteruddannelse og Forlaget Ajour..
- Hellweg, S. A., Pfau, Micheal and Brydon, Steven R. ( 1992 ). Televised Presidential  Debates-  Advocacy  in  Contemporary  America New York, Praeger.
- Hall, B. J. ( 1994 ): 'Understanding intercultural conflict through an analysis  of  kernel  images  and  rhetorical  visions'. The  International Journal of Conflict Management , 5 ( 1 ).
- Hjarvard, S. ( 1995 ). Nyhedsmediernes rolle i det politiske demokrati , Rapport udarbejdet Statsministeriets Medieudvalg.
- Hjarvard,  S.  ( 2008 ). En  verden  af  medier-  medialiseringen  af  politik, sport, religion og leg Frederiksberg, Samfundslitteratur.
- Jønsson, R. o. L., Ole ( 2002 ). Professionel politisk kommunikation - et studie af 20 dages valgkamp . Viborg, Akademisk Forlag.
- Kock, C. ( 2004 ). 'Rhetoric in Media Studies' Nordicom Information 26 ( 2 ): 103 -110 .
- Kovach, B. a. R., Tom ( 2001 ). The Elements of Journalism . New York, Three Rivers Press.
- Lang,  K.  o.  L.,  Gladys  Engel  ( 19 6 8 ). Politics  and  Television .  Chicago, Quadrangle Books.
- Lemert, B. J., Elliott, William R., Bernstein, James M., Rosenberg, William L., Nestvold, Karl J. ( 1991 ). News Verdicts,the Debates,and Presidential Campaigns . New York, Praeger.
- Lippmann, W. ( 2004 ). Public Opinion . Mineola, New York, Dover Publications, Inc..
- Nerman, B. ( 1981 ). Massemedieretorik . Stockholm, Almquist och Wiksell.
- Norris, P . ( 2000 ). A Virtuous Circle- Political Communications in Postindustrial Societies . (Onlineudgave: www.pippanorris.com). New York, Cambridge University Press.
- Phillips, L. o. S., Kim ( 2004 ). Sådan taler medier og borgere om politik en diskursanalytisk undersøgelse af politik i det medialiserede samfund . Århus, Århus Universitetsforlag.

- Roksvold, T. r. ( 1997 ). Avissjangrer over tid . Fredriksstad: Institutt for Journalistikk.
- Scheufele, D. A. ( 1999 ). 'Framing as a Theory of Media Effects' Journal of Communication .
- Schultz,  I.  ( 2007 ).  ''Fra  omnibuspresse  til  segmentpresse?'.' Journalistica 2007 ( 5 ): s. 5 -21 . http://ojs.statsbiblioteket.dk/index.php/journalistica/article/view/18 0 7/1629
- Slothuus, Rune ( 2008 ). 'More than Weighting Cognitive Importance: A Dual Process Model of Issue Framing Effects.' Political Psychology 29 ( 1 ): 1 -28 .
- Steensen, S. ( 2009 ). Stedets sjanger - om moderne reportasjejournalistikk Kristiansand, IJ Forlaget.

## English Abstract

## Actors and Victims: Elector Stereotypes in Danish Election Coverage 1968 &amp; 2007 HEIDI JØNCH-CLAUSEN

How does the news journalist portrait the electors and their relationship to the politicians? A rhetorical analysis of so called 'post debate journalism' from the two Danish newspapers Politiken and Berlingske Tidende in 19 6 8 and 2007 ,  shows  how the journalist  in 2007 uses  the  antithesis 'politician  versus  elector'  to establish a dichotomy between the powerful politician and the weak elector. This was not the case in 19 6 8 , where the elector was depicted as a much stronger and independent player with a better  interplay  with  the  politicians  -  and  consequently  a  higher impact on political events.