Fly til den oversete by
Forfattere: Henrik Reeh
Tidsskrift: kok (1996-10-08)

Henrik Reeh

## Fly til den oversete by

visuel sansning og urban erfaringsdannelse hos Antoine de Saint-Exupéry

## l.  Introduktion -Overblikket  fra fugleperspektiv  til  jlyudsigt

I en af noterne til Das Passagen-Werk sztter Walter Benjamin sig for at undersoge det 19. århundredes Paris med afszt i den urbanitet, som kendetegner

det 20. århundrede:

»Le Corbusiers »ville contemporainex er så igen en bebyggelse ved landevejen. Men da den nu bef~rdes af biler, og da fly lander midt i denne bebyggelse, har alt zndret sig. Man må fors~ge at erobre en stilling her for at kaste et frugtbart, form- og distanceskabende blik på det 19. århundrede«. '

Benjamin var bevidst om problemerne i sit forehavende. Arbejdet med i en situation under radikal forandring at sztte det 19. århundredes storby i relief opfattes tydeligvis som et fors~g, der ikke på forhånd er garanteret et resultat. Ikke desto mindre giver Benjamin nogle konkrete og stadig tankev~kkende antydninger af, hvori det szregne i den aktuelle urbanitet kan lokaliseres. Således understreger han som noget nyt og afg~rende, at »fly lander« i Le Corbusiers decentrerede og åbne byrum. Benjamin udfolder ikke denne iagttagelse. Men man kunne fole sig inviteret til at anlzgge det reliefskabende blik på byhistorien i tilknytning netop til disse fly, som bevzger sig på himlen, fra by til by og hen over land. Tegnede ikke allerede Le Corbusier udsynet fra en flyvemaskine ned mod Rio de Janeiro under en rejse i 1929??

Specielt efter afslutningen af 2. verdenskrig er flyet blevet et udbredt middel til passagertransport  og udgor i dag noget nzr et massemedium for sansningen af det urbaniserede rum. Den visuelle perception, som på denne måde muliggores, har i sig selv krav på analyse, og en undersogelse af blikket fra flyet kan måske ligefrem fore i retning af de kendetegn ved urbaniteten i det 20. århundrede, som Walter Benjamin eftersggte.

Flyet lader sig relativt nemt placere i forhold til andre af de medier, som sætter det urbane rum i scene. Således er det på den ene side udtryk for en h@jere grad af rumabstraktion end bilen, som stadig bevzger sig horisontalt ad landjordens vejbaner. På den anden side er flyet mindre fremmed for rummets afstande3  end den skzrmteknologi, som i dag tiltrzkker sig så stor opmzrkstedodelzg-

somhed på grund af sin stedoverspringende og -ifolge nogle -gende kommunikationsform.

Samtidig er det synshistoriske grundlag til stede for en karakteristik af den synsvinkel på det urbane rum, som flyet muliggor. Man behover blot at tznke på de f~lgleperspektiviske fremstillinger af byen, som i adskillige århundreder var afgorende for kartografien, for at få en fornemmelse af radikaliteten i flyvningen~ praktiske mulighed. Forst med flyvningen er det blevet muligt reelt at se byen »i fugleflugtc4  Tidligere var man henvist til tårne, bakker og luftballoner, hvis man da ikke sogte stotte i overvzldende, men immobile kort som den vzg-store Plan de Paris fra 1730erne, kendt under navnet  'Plan de Turgot',  eller i litterzre skildringer som Victor Hugos Notre-Dame de Paris. Ved brug af store bogstaver understreger Le Corbusier da også betydningen af, at vi gennem flyet »er blevet udstyret med Fugleperspektivet.«"

Når flyvningen bringer fugleperspektivet ind i den moderne hverdag, undergår denne synsmåde dog samtidig en rzkke forandringer. Fugleperspektivet ikke bare virkeliggores; det dynamiseres også. Den moderne passagerikke luftballonen eller svzveflyet, sportsmaskinen eller helibevzger sig med en sådan hastighed, at synet af byområderne i forbindelse med start og landing bliver både tidsmzssigt kon-

flyteknologi -kopteren, menjetjlyet -denseret og rumligt fragmenteret.

Denne dynamisering af fugleperspektivet tydeliggor flyudblikkets slzgtskab med modernismens fragmentariske erfaringsform. Blot kommer det selektive og forbigående udsyn fra flyet sjzldent til sin ret i luftfotografier, som fra storre eller lavere hojde -og i nyeste tid fra satellit -giver et fikseret overblik over et geografisk område. Sammen med helikoptere og sportsmaskiner, der bevzger sig med ret lav hastighed, har luftfotografiet bidraget til, at flyudblikket generelt opfattes som en variant af det altomfattende og stillestående blik, der kan udfoldes fra et tårn, et hojhus eller fra et naturligt hzvet punkt. Denne sidestilling af flyudblik og overblik findes eksempelvis hos Le Corbusier, når han fremhzver flyet som et medium for en visuelt dokumenteret anklage mod det 19. århundredes fortzttede og kaotiske bybygning6  Mens idealet om et uforfalsket og uafviseligt alsyn derved trzder i forgrunden, nedtones flyets szrlige rolle som stotte for et fragmentarisk synspunkt i bevzgelse.

Denne almene opfattelse af flyet som kilde til overblik gØr sig også undertiden gzldende i skrifter af den franske forfatter Antoine de Saint-Exupéry (190044). Da Saint-Exupéry i  begyndelsen af  1940erne forfattede klassikeren Le petit prince, som han vel fØrst og fremmest er kendt for, havde han et storre voksenlitter~rt og essayistisk  forfatterskab  bag sig, hvori netop hans erfaringer som pilot (fra midten af  1920erne og ind i 2. verdenskrig) var blevet gjort til genstand for indgående litterzer fremstilling. I essaysamlingen Terre des hornmes (1939) finder man en af de almene overvejelser, hvormed også han udpeger flyet som et medium  for overblik:

»Flyet er utvivlsomt en maskine, men hvilket analyseinstrument! Dette instrument har fået os til et at opdage Jordens sande ansigt. Faktisk har vejene gennem århundreder snydt os« (TH, p. 63).7

I samme tekstpassage karakteriserer Saint-Exupéry endvidere flyet som redskab for  retlinet bev~gelse i et abstrakt luftrum:

»Med flyet har vi lzrt den rette linje at kende. Naeppe er vi lettet, f ~ r vi slipper småvejene, som  bØjer af mod drikkesteder og stalde eller slanger sig fra by til by« (TH, p. 64).

Og Saint-Exupéry  har da ret i, at flyet vitterlig bevzeger sig i et luftrum, som er befriet for landjordens salige  forhindringer. Også opfattelsen af flyudblikket som en kilde til overblik8  er i vidt omfang velbegrundet.  Men med sine skrifter om flyvning illustrerer Saint-Exupéry samtidig,  at luftrummet langt fra lader sig reducere til et homogent, euklidisk  rum af parallelle linjer. Selv overblikket viser sig at vEre noget af et s~rtilfzlde.

Når Saint-Exupérys skrifter  i det f~lgende skal fremdrages til belysning af, hvordan flyvningen påvirker byopfattelsen, sker det altså ikke  på grund af  de almene og idealiserende formuleringer, som han deler med så mange andre.

Saint-Exupérys forfatterskab har  fØrst og fremmest interesse, fordi det sztter flyvningens univers i centrum for en litterzr refleksion af sansemzssigt åben og erfaringsmzssigt sogende karakter.

Flyvningen er mest direkte behandlet i hans skrifter fra perioden  19261942, som derfor skal undersoges i det folgende. Denne periodes start angives af debutnovellen fra 1926, L'Aviateur, som i otte små afsnit giver indblik i en rodlos pilots liv. Slutpunktet i det unders~gte materiale markeres af det store, selvbiografisk baserede essay Pilote de guerre, som er udgivet i 1942. Ud fra skildringen af en risikabel rekognosceringsflyvning ind over besat område tolker denne bog situationen  i det tysk invaderede  Frankng ved begyndelsen af Anden Verdenskrig. Saint-Exupérys boger fra den mellemliggende periode er ligeledes af interesse. Således udspiller hans to romaner Courrier Sud (1928) og Vol de nuit (1931) sig i miljoet for den begyndende, internationale, ja, interkontinentale  postflyvning og skildrer derved nogle af flyvningens folger for de mellemmenneskelige relationer. Essaysamlingen Terre des hornrnes, som bygger på Saint-Exupérys  tidligere offentliggjorte artikler om blandt andet egne ekspeditioner, giver et bredere og mere alment indblik i flyvningens heroiske  og undertiden nzsten meditative verden.

På trods af diverse tematiske og genremzssige forskelle iscenesztter alle disse skrifter erfaringer fra pilotgerningen.  Dermed vzre ikke sagt, at flyvningen soges gjort til genstand for en realistisk udtommende beskrivelse. Heller ikke synet af byen fra luften er umiddelbart et af de foretrukne motiver. Alligevel indeholder Saint-Exupérys skrifter,  i genrer spzndende fra novelle via roman til selvbiografisk essayistik, så indbyrdes forbundne markeringer både af  en nuanceret visuel sansning og af pilotlivets konsekvenser for opfattelsen af bylivet, at konturerne af en luftbåren byerfaring lader sig aftegne.

Måske fremmes denne mulighed af  Saint-Exupérys  hypotese om, at teknologien i almindelighed og flyet i szrdeleshed forvandler den menneskelige sansning, hvorfor selve sproget til beskrivelse af flyvningens civilisation ikke ukritisk kan overtages fra tidligere tider, men må udformes i nzr forbindelse med den ny realitet.9  Under denne vinkel lader hans forfatterskab sig ansk~ie som et forsog på litterzrt at formulere flyvningen som en sfzre for sansning og refleksion. Således kan en lzsning af  de nzvnte skrifter vise, hvordan Saint-Exupérys fremstilling  af konkrete flyveforlob på samme tid nuancerer og udfordrer forestillingen om overblik og linearitet. Szrlig fremhzver SaintExupéry flyvningens indslag  af visuel dynamik og rumlig heterogenitet. Men også kim til en ny urban folsomhed, der tager hojde for flyvningens mulighed i det 20. århundrede, gØr sig gzldende. Begge punkter skal konkretiseres undervejs i denne tredelte artikel.

Den konkrete flyveproces' udfordring  af de almene forestillinger om flyvning skal skildres i artiklens forste del, som tager afszt i eksempler på et vertikalt flyudblik i bl.a. Saint-Exupérys  debuttekst L'Aviateur. Ganske vist peger flyvningens sammensatte syns- og bevzgelsesformer ikke direkte frem mod en privilegeret forbindelse mellem flyvning og byliv. Faktisk står fly og by hos Saint-Exupéry  i et problematisk forhold til hinanden. Men Saint-Exupérys undertiden eksplicitte ~ n s k e om gennem flyvning at undslippe storbyen er ikke så konsekvent, som man kunne tro. Snarere overvejer Saint-Exupéry  forholdet til byen ad en indirekte og mere hverdagsnaer vej end f.eks. Le Corbusier, der lader flyet anklage byen frontalt gennem et blik fra oven. I romanen Courrier Sud udfoldes Saint-Exupérys kritik  af det urbane liv således inden for rammen af et horisontalt byblik. I anden del skal nogle modsigelser i denne kritik af storbyen eftervises. Byfortrzngningens graenser vil dog for alvor trzde frem i artiklens tredje del, der med materiale fra Saint-Exupérys Pilote de guerre belyser, hvordan piloten med sit blik skråt ned fra flyet udpeger byen som et sted af afgorende kulturel og social betydning.

## 2. Det vertikale blik -flyvningens  heterogene synsrum

Flyvningen udgor en sejr over tyngdekraften og indfrier dermed en gammel drØm.1°  Bortset fra luftballonen er flyet det forste transportmiddel, som har gjort det muligt for mennesker at hzve sig over  jorden og bevzge sig i luftens element. For en umiddelbar betragtning kunne flyvningen fremstå som uafhaengig af rumlige forhindringer og dermed som medium for geografisk overblik. Blot viser også flyvningen sig, når den ikke kan betragtes som en negation af historisk forudgående transportformer,  at indebzre en rzkke nye grznser for såvel syn som bevzgelse.

## 2.1 Flyvningen -en brudfyldt visuel proces

Saint-Exupérys forfatterskab  udmzrker sig som nzvnt ved sin erfaringsnzre litterzre fremstilling af flyvningen som konkret proces. Allerede Saint-Exupérys  debuttekst, L'Aviateur," skildrer et flyveforlob, hvis udstrzkning i tid og rum omfatter en rzkke faser med hver sine visuelt-sansemaessige karakteristika. Flyvning er måske flyvning, men forst og fremmest start, opstigning, flyvning i fuld h~jde, nedstigning, indflyvning og landing.

L'Aviateur giver mulighed for at overveje, hvornår flyvningen lever op til den almene forestilling om overblik og linearitet.  Hvis dette overhovedet sker, er det på et enkelt stadium i den konkrete flyvning. Kun på hojeste niveau over jorden, i fuld flyvehojde, opnår piloten en situation af distant iagttagelse. Det sker ifolge L'Aviateur i tre kilometers hojde, hvor et indtryk af ro og ubevzgelighed gor sig gzldende såvel i luften som på jordens overflade:

»I 3000 meters hojde vinder han ro. [. .  .] Jorden, så langt vzk, stivner. Piloten stiller landeklapperne  og luftregulatoren,  og med kurs mod Paris beregner han sin afdrift. Idet han lader sig s l ~ v e for de nzste ti timer, bevzger han sig nu kun i tiden. [. .  .] Bolgerne udfolder, ubevzgelige, en stor vifte på havet. [.  .  . ] Jorden er beroligende med sine vel udskårne marker og sine geometriske skove og sine landsbyer« (@C, p. 28f.).

Denne folelse af ro og stilstand  er det nzrmeste, man når et egentligt overblik. Hvorledes dette fjerne blik potentielt indebzrer en nedvurdering af bylivet kommer til udtryk i romanen Courrier Sud (på mange punkter en udfoldelse af L'Aviateur),  hvis skildring af Carcassonne  kun noterer det ubevzgelige og det repetitive, det småtskårne og det ligegyldige  i lillebylivet:

»Carcassonne, nodlandingsplads, driver afsted under ham.

Sikken velordnet verden -3000 meter. Ordnet som i sin zske af en fårestald. Huse, kanaler, veje, menneskenes legetoj. En udstykket verden, en verden i ternet monster, hvor hver eneste mark ber~rer sin h z k  og parken sin mur. Carcassonne, hvor hver eneste manufakturhandlerske gentager sin starnmoders liv. Ydmyge glzder sat i fold. Menneskenes leg e t ~ j pznt sat i fold i deres udstillingsvindue.

Verden i udstillingsvindue, for udstillet, for udstrakt, byer i orden på det rullede landkort [.  .  .]« (EC, p. 41).

Piloten synes selv at ane, at blikket fra fuld h ~ j d e reducerer synsobjektet ved at placere dette i noget, der sammenlignes med et udstillingsvindue. Verden ligger tilsyneladende under glas.

Hvis jordoverfladen på denne måde overskues, er resultatet mindre en forpligtende analyse end en underkendelse af de detaljer, som kunne bringe den menneskelige forestillingsevne til at udfolde den nye synsvinkel fra flyet.12  Jo storre afstand til jorden, jo  svzrere bliver det at forbinde blikket med associationer, fantasi og refleksion. Da piloten i Saint-Exupérys  Pilote de guerre når helt op i 10.200  meters h ~ j d e , er erfaringen af synsobjektets neutralisering endnu mere udtalt. Kun undtagelsesvis  evner piloten, i forbindelse med et knap synligt punkt på jordens overflade, at tznke på noget, der er vzsentligt for ham selv.'"

I L'Aviateur sager piloten da også hurtigt nedad på en h~jde, hvor flyet kan f ~ l g e landskabet og tilegne sig dets nzsten kropslige former. FØrst og fremmest kommer en visuel dynamik dog til udfoldelse i opstigningens og nedstigningen~ faser. Det sker på bekostning af overblikket. Når noget ses fra oven på vej op og ned, sker det i mindre udsnit, som afspejler udsynspunktets h ~ j e bevzgelseshastighed. Det urbane landskab omkring flyvepladsen udszttes derved for en h ~ j s t partiel sansning. Alligevel er det gennem sådanne udsnit, at byens former set ovenfra vinder zstetisk kraft.

Opstigningen tillader en relativt rolig iagttagelse af fØrst enkelte, siden flere samtidige elementer:

»Hangarerne, som står langs banen, trzerne og siden bakkerne udleverer horisonten og undslår sig. I 200 meters hojde bejer man sig stadig over en b~rnehave med lodretstillede  trzer og malede huse; skovene er stadig tykke som pels. Derefter blotter jordoverfladen sig« ( EC, p. 28).

## Indflyvningen er mere accelereret:

»Han sejler for fuld fart mod [luft-] havnen lige hen over fabrikkernes glastage, allerede belyste, lige hen over parkerne, allerede i skygge. Under ham river den regnbeskyllede jord tage, mure, trzer, som stammer fra en uudt~mmelig horisont, med sig« ( EC, p. 29).

Fzlles for de to situationer er en fragmentering, som diskret markerer grznserne for overblikket.

Denne simple modstilling af flyvningen i fuld h ~ j d e og i en skrå bane på vej op eller ned er kun en f~rste antydning af, hvordan flyvningens faser gen- nemtvinger en diflerentiering a f synet. En rzkke forskellige synsmåder, der langt fra alle er kontemplative, er til stede i selv den mest problemlose flyvning.

## 2.2 Nattens negation

Forestillingerne om overblik og retlinet bevzgelse nuanceres ikke mindst, når der introduceres variationer i flyveprocessens  ydre betingelser. Saint-Exupérys behandling af natten som flyvetidspunkt illustrerer således, hvor sammensat udblikket fra et fly kan vzre.14

Synsforholdene forrykkes radikalt, når grundbetingelsen er morkel%g ikke lzngere lys. Med ét, i  morke, er de visuelle overgange ikke flydende, som når objekterne henligger i dagslys, men springende og polariserede mellem punkter af lys og felter af morke. Det synlige knytter sig til det isoleret lysende på en mark flade i stedet for til dagens oplyste synsfelt med dets indre glidende overgange. Om natten bliver det sete undtagelsen i stedet for reglen.

N å r punkter af forskellig farve -undertiden i klare figurer, men oftest i losere konstellationer -trzder frem på en formorket baggrund, fremmes en ornamental synsmåde.16  Det er ikke vanskeligt i disse lys at observere en kulturel modpol til de kosmiske stjernebilleder, som -set fra  jorden -aftegner sig på nattehimlen. Stjernerne er ikke mindst i Vol de nuit en tilbagevendende metafor i Saint-Exupérys skildringer  af pilotens syn i aften- og nattetimerne. Mens hvert oplyst hus på sletterne under maskinen opfattes som et sted for menneskelig bevidsthed, fremstår hele byer snart som stjerner, når piloten er lettet efter sin mellemlanding:

»Han vendte sig tilbage mod San Julian. Den var ikke mere end en håndfuld lys, og dernzst stjerner; så spredtes det s t ~ v , som for sidste gang tiltrak ham« (VN, p. 21f.).

Hvis flere mindre byer glimter samtidig i nattemorket, er de som stjerner i konstellation, som stjernebilleder, der i deres kulturelt begrundede eksistens inviterer til svar fra flyveren selv (VN, p. 22).

En sådan aktiv overvejelse over synsfeltet er fravzrende, når det gzlder den natlige storby hos Saint-Exupérys piloter. Storbyens lys  er intet objekt for kontemplation. Hvad enten det skyldes manglende interesse for bylysets indre konstellationer eller snarere, at storbylysenes overvzldende mzngde og udstrzkning stiller sig i vejen for pilotens afdzkning af monstre og betydningsstrukturer, anskues storbyens lys som en overv~ldende, men diffus helhed eller, om man vil, som et sublimt stjernehav -som »hundrede tusinde stjerner« (VN, p.  106).

Til gengzld er synsindtrykket af lysene fra »den enorme by« (VN, p. 27), af »lysene fra Buenos Aires« (VN, p. 28), betydningsmzssigt forbundet med ankomst eller ligefrem hjemkomst efter farefuld flyvning i natten:

»Han havde lige levet nogle timer på bagsiden af dette sceneri uden at vide, om det ville blive ham tilladt igen at se denne by for sig med alle dens lys &lt;&lt; (VN, p. 41f.).

lyder det om den sikkert ankomne pilot, der i sådanne situationer ser storbyens lys som et tegn på redning og overlevelse. Uden på noget tidspunkt at få en konkret oplysende eller analytisk overbliksskabende  funktion forbinder piloten synet af  storbyens talrige lys med folelsen af alligevel ikke at vzre fortabt.

En helt konkret, praktisk rolle udmzrker derimod oplysningen af  start- og landingsbanerne, som er nodvendig for at kunne flyve i aften- og nattetimerne. Blot er der ikke tale om nogen genskabelse af dagslyset. Kontrasten til det omgivende morke er så markant, at det foles, som om et lille felt på jorden udskilles fra dette morke:

»Begrznsningsbelysningen  klippede et stykke nat ud i rodt: et sort rektangel. Her og der manglede en lampe, som en tand. Så slår en anden kontakt lyskasterne  til. De kastede lyset midt ind i feltet som en pyt mzlk. Music-hall-skuespilleren manglede« (CEC, p. 85).

Derved får det funktionelle lys et artificielt og urbant przg, af Saint-Exupéry markeret i omtalen af den fravzrende music-hall-skuespiller. Landingsbanens immaterielle belysning kan p3 få Øjeblikke zndre indtrykket af de materielle rammer for flyets landing:

»Man flyttede en reflektor. Det usynlige bundt fangede et vådt trz. Dette spejlede lige netop, som et krystal. Dernzst en barak, som antog enorm betydning, og hvis skygger drejede rundt, for derefter at forsvinde. Til slut steg den lysende ring ned, fandt sin plads og genskabte den hvide kant for flyet« ( C E C , p. 85).

Uanset sin praktiske funktion registreres denne intensive belysning som et visuelt chok. Mellem oplysning af landingsbanen og blznding af piloten under landing eller opflyvning er der kun en hårfin grznse (TH,  p. 137).17  Det elek- triske lys' brutalitet kan få piloten til at Ønske sig simpelt månelys i stedet for landingslysene, der minder ham om en skinger lysreklame ( B C , p. 88).

Ligesom stjernebillederne på himlen tjener lysene på  jordenla undertiden til rekognoscering i morke. Selv byerne fungerer som holdepunkter for piloten, der ellers konfronteres med rummets og bevzgelsens visuelle diskontinuitet. Han fanges da i en fØlelse af blindhed:

»Således knzkker en film undertiden [.  . .] han befandt sig uden for alt, i en verden under udformning, hvor elementerne endnu er blandet. Sletten trak sig afsted og fjernede de sidste byer, Mazagnan, Safi, Mogador, som oplyste ham nedefra som glastag. Så skinnede de sidste gårde, jordens sidste positionslys.  Pludselig blev han blind« ( E C , p. 87).

Under sådanne forhold, hvor lyset på landjorden forsvinder, bliver forholdene for synet kritiske. Overblik er der ikke meget af. For at holde flyet på dets rette bane i luftrummet er piloten henvist til alskens tekniske hjzlpemidler som radio, kompas og h~jdemåler, der skydes ind i en funktionel relation mellem ham selv, flyet og bevzgelsesrummet. Disse hjzlpemidler kan endnu i farbarhedens tjeneste erstatte det menneskelige syn, når rummets ensartethed ikke er så antastet, at flyets fortsatte bevzgelse for alvor besvzrligg~res.

## 2.3 Gr~nser for  gennemsyn

Også antagelsen om et luftrum, der skulle vzre stort set uden modstand for såvel blik som bevzgelse, svarer kun i begrznset omfang til flyvningens virkelighed. Bare et så normalt vejrfznomen som skyer modsiger antagelsen om transparens.  Når  skyerne lzgger sig ind som spzrringer af blikket nedad, fremad eller opad, opsplittes rummet med forandrede synsbetingelser til fglge. Skyerne indsnzvrer synets rzkkevidde og gor afgrznsningen af mellemrum og udveje usikker. Luftrummet fremstår nu mindre overskueligt end selv vejene nede på jordoverfladen.

Et sådant sigtbarhedstab påkalder sig i f~rste omgang praktisk overvindelse fra pilotens side. Dette kan tvinge flyet ud i faretruende situationer, som når Saint-Exupéry beretter  at vzre fl~jet ned under et meget lavt skydzkke, så han stadig -umiddelbart over Middelhavet -kan sØge holdepunkter for flyvningen på jordoverfladen  (TH,  p.  13  1).

Samtidig forandrer tabet af gennemsigtighed pilotens omverdenstolkning. Et skydzkkes mellemkomst påvirker forestillingerne om livet på  jordens overflade, som ikke lzngere kan iagttages direkte:

»Foran mig, fem eller seks kilometer under mig, bemzrker jeg  en isbrzmme af skyer med retlinet forkant. En stor del af Frankring er begravet i dens skygge. Arras ligger i dens skygge. Jeg forestiller  mig, at alt er sortladent under min isbrzmme. Det drejer sig om maven af en stor suppegryde, hvor krigen simrer. Trafikkoer på vejene, ildebrande, spredt materiel, smadrede landsbyer, virvar.. . enormt virvar. De sprzller absurdt nede under deres sky, som bznkebidere under deres sten« (@C, p 315).

Konfronteret med skyens grznse for synet tolkes det jordiske liv i overensstemmelse med formorkelsens mentalregister. Forestillingerne reproducerer den skygge, som de positivt synlige skyformationer formodes at kaste over

landjorden.

Endelig kan skyerne fore til en opbrydning af flyets bevzgelsesrum. Når p. 36ff.), torden eller p. 106ff.),  påvirkes ikke bare betingelserne for synet, men også pilotens mulighed for at manovrere sit fly. Den ellers homogene, p. 106)  at

skyerne indgår i uvejrsforhold med regn, storm (VN, blandinger heraf (VN, nzsten modstandslØse luft kan med ét blive som »sort beton« (VN, flyve i.

Det uindskrznkede luftrum splintres på denne måde i en rzkke lokale zoner, som end ikke flyets ideelt retlinede bevzgelse kan forbinde. Hzvet over uvejrsområder kan flyet vzre afskåret fra  jorden af »en anden verden af 3000 meters tykkelse, gennemstrommet af kastevinde, af skypumper, af lyn« (VN, 140-141). Selv radiotjenestens kzde langs flyveruten brydes op, så meddelelserne ikke kan sendes ubrudt fra linjens ene ende til den anden og snart heller

ikke fra flyet til de enkelte stationer i nzrheden.

Ligesom forestillingen om transparens viser også princippet om bevzgelse ad den rette linjes vej sig at ligge langt fra flyvningens virkelighed. En markant heterogenitet  kendetegner det luftrum,  som for en almen betragtning forekom rent og ensartet.

Forst flyvningens proceskarakter, dernæst nattens polarisering af lys og morke og endelig skyernes opbrydning af det principielt homogene og transparente luftrum konkretiserer på tre punkter billedet af det luftens element, som piloten konfronteres med. Tilsammen angiver disse forhold, hvorledes pilotens syn udstrzkker sig fra på den ene side overblik og beherskelse til på den anden side praktisk utilstrzkkelighed og sansning af luftens heterogene rum.19  Sp~rgsmålet er nu, hvilke fØlger denne differentierede syns- og sanseverden har for pilotens opfattelse af det urbane liv.

## 3. Det horisontale blik -den anti-urbane intrige

I betragtning af Saint-Exupérys mangfoldige iagttagelser  fra flyvningens synsrum er det slående, hvor sjzldent storbyen skildres fra luften. Byer ses lejlighedsvis som forskelsdannende elementer midt i vilde bjergmassiver (TH, p. 66).'O Ligeledes tiltrzkker nedstigningen mod mindre byer under mellemlanding sig en vis deskriptiv interesse ( E C, p. 52). Selve storbyen optrzder derimod kun som visuelt disparate elementer, set under landing eller opstigning, eller som en overvzldende lysansamling. Der findes således ingen udfoldede forsgg på ved dagslys at aflzse de rumligt organiserende principper i byen: trafikakser, monumenter, belysningsmØnstre osv. Ej heller sager Saint-Exupéry  at przcisere de ornamentale improvisationsmuligheder i stjernebillederne fra den natform~rkede by.

Der kan vzre forskellige grunde til denne ikke-analytiske vinkel på storbyen. For en historisk betragtning var urbaniseringen på Saint-Exupérys  tid mindre fremskreden end i dag, ikke mindst i de egne, som med udgangspunkt i Toulouse i Sydvestfrankrig blev befl~jet med postfly. Dertil kommer det visuelt-metodologiske forhold, at storbyens kulturgeografi ikke nemt lader sig analysere i sin helhed under hastig og målrettet bevzgelse på lavere h0jde.I' Endelig, og ikke mindst, er der hos Saint-Exupéry  den ideologiske grund til fravzret af storbybeskrivelse oppefra, at han opfatter flyet som en kilde til negation af det urbane liv.

Saint-Exupéry  fremhzver ganske vist flyet som et middel til mange mulige formål, som et arbejdsredskab. Ikke desto mindre understreger han -i det nzrmeste man når en formålsbestemmelse -dets modsztning til det urbane liv. Flyets mulighed for at flygte fra storbyen ses som basis for at etablere en forbindelse tilbage til landet og til de naturlige krzfter:

»Flyet er ikke et mål, det er et middel. [.  . .] Men med flyet forlader man byerne og deres revisorer, og man genfinder landets sandhed,«

skriver Saint-Exupéry  i Terre des hommes (TH, p. 178).2' Byen forbindes her med en Økonomisk kvantificering af livet, og, som det fremgår lidt senere, med en reduktion af mennesket til arbejd~kraft.~' Endvidere fordommes de sociale relationen overfladiskhed som led i et flimrende og kunstigt kulturelt univers.14

Sk~nt Saint-Exupéry således ytrer en overordnet modvilje mod storbyen,  er hans litterzre vzrk ikke entydigt i sin fordommelse. Faktisk spores der en ikke ubetydelig ambivalens i forholdet til byen, når bylivet skildres indefra.

Af Saint-Exupérys tekster fremgår det umiddelbart, hvor konkret flyvningens institutioner er forbundet med storbyen. Flyvepladserne ligger i byernes udkant og defineres ved deres urbane tilhorsforhold (TH, p. 17).  Luftposten samles i storbyen for at blive ekspederet videre til et andet kontinent (VN, p. 175). Radiostationerne er ligeledes knyttet til byen, benzvnes sågar med bymange når de enkelte byer indgår som forbundne  punkter på en flyverute2%ller  i en skr~belof-

navne, som var de sammenfaldende med byerne selv (CEC, p, 91). På måder er flyvningens institution afhzngig af den urbane realitet, der -lig kzde af indbyrdes forbundne fly-radiosendere (VN, p. 119 &amp; p. 178) -tes op på et hojere abstraktionsniveau.

Ligeledes er storbyen stedet, hvor adskillige af Saint-Exupérys  romanpersoner er bosat, og hvorfra de udover deres hverv. Det er en tilbagevendende  og nzsten paradigmatisk situation, at en person -en pilot, hans kone eller en flyleder -står foran et vindue, som viser storbyens lys, og ser ud i byens horisontale og  jordbundne rum. Alligevel er hjemfolelsen ikke det dominerende trzk. I stedet tolkes udsigten mere eller mindre2'  nedvurderende  i forhold til de store og betydningsfulde mål, som flyvningen identificeres med. Thi ligesom det vertikale overblik oppe fra flyet er også synet fra vinduet (der snarere udtrykker en vis horisontalitet i blikket) fremmed over for livet i byen: »Men sig mig dog, hvad jeg soger, og hvorfor jeg fortvivler foran mit vindue?« skriver hovedpersonen Jacques Bernis i Courrier Sud i et pariserbrev til jeg-fortzlleren, der selv er udstationeret et sted på Afrikas vestkyst (CEC, p. 52).27

Jacques Bernis er efter en lzngere periode som pilot vendt tilbage til Paris, hvis natte- og forlystelsesliv han har vzret en flittig bruger af. For den hjemvendende pilot fremstår storbyen uforandret og stillestående, fjern og essenspå denne for dens beboere i Øvrigt eller bare for Jacques Bernis i andre sindsstemninger. Tvzrtimod fremhzves det, hvorledes forholdet til en kvinde magter at overkomme Bernis' fglelse af fremmedhed over for byens offentlige og

los. Dette er ganske vist intet bevis for, at byen også rent faktisk er måde -halvoffentlige rum:

»Hun kom til ham på vegne af tingene. Hun tjente som formidler, efter tusind skilsmisser, af tusind giftermål.  Hun gav ham disse kastanietrzer, denne boulevard, denne fontæne tilbage. Hver eneste ting bar påny i sin Denne park er ikke lzngere kzmmet, barberet og blottet som for en amerikaner, men man modte dér lige  przcis den uorden i alleerne, de torre blade, det lomme-

midte den hemmelighed, som er dens s j ~ l . [. . .] torklzde, som de elskendes skridt efterlader« (CEC, p. 55-56).

For den rodlose pilot er en elsket kvinde i stand til at formidle et mentalt tilhorsforhold til ting, der ellers måtte fremstå ligegyldige  og meningslose. Kzr-

ligheden overkommer kloften mellem individ og byrum.

Ikke desto mindre slår en anti-urban tone igennem fra fortzllerens side i pågældende kapitels afsluttende sztning: »Og denne park blev en fzlde« -»Et ce parc devenait un piege« (@C, p. 56). Netop det sted, som nede under sin friserede overflade forekom magisk, gores af fortzlleren skyldig i pilotens mislykkede reintegration i bylivet.

At sztningen om det urbane sted, der »blev en fzlde«, ikke er tilfzldig, viser dens uforandrede tilstedevzrelse i to andre udgaver af dette afsnit, nu blot i forbindelse med en restaurant: »og restauranten blev en fzlde« (EC, 925), eller: »og denne restaurant blev en fzlde« ( E C , p. 925). Alligevel udgor denne afgorende domfzldelse en påstand fra fortzllerens side. Den nedszttende omtale af byens offentlige rum, som dermed bliver sammenfatningen af en rzkke problematiske forhold, står i et misforhold til det faktiske handlingsforlob.

Dommen ville måske kunne sandsynliggores med henvisning til, at det er i byen, at Jacques Bernis har modt den elskede kvinde, ligesom byen udgor rammen om både hans eget historielose interi~r (et hotelvzrelse) ( E C , p. 49) og den elskedes fornemme, zgteskabelige hjem ( E C , p. 68). Men selv om forholdet til kvinden, elsket fra barndommen af både Bernis og jeg-fortzlleren, skulle vzre strukturelt  umuligt, lader denne umulighed sig ikke i Courrier Suds del I I fore tilbage til byens offentlige rum. Uagtet den urbane underholdningsverdens illusionsfyldte og utilfredsstillende  karakter kan hverken parken eller de andre urbane institutioner, der przcis knytter sig til den elskede kvinde, betragtes som indlysende fzlder.

Snarere er det de elskendes egne behov  for  at  finde  varig bosettelse, som leder kzrlighedsforholdet  på afveje. Tilmed foregår denne sogen efter et sted, hvor det skulle vzre muligt i emfatisk forstand at bo, ikke i storbyen. Den udmonter sig i en flugt fra byen, i bil over land mod et hus i provinsen. Blot mislykkes dette forsog, og bo-idealet forer derved til det endeligt for kzrlighedsforholdet, som fortzlleren ellers gor byen ansvarlig for.

Hvis det endelig drejede sig om at udpege overordnede eksistentielle fzlder, måtte sådanne findes  i flyvningens absolutering  uden for den urbane livsverden. Det er ikke uden f~lger, at flyets hastige, luftbårne bevzgelsesform indebzrer en hojere grad af rumlig abstraktion end byens materialiserede anden-natur. Da flyvningen~ verden hos Saint-Exupéry  yderligere  er berovet enhver social og visuelt-bevidsthedsmzssig kontakt med den moderne storbys på samme tid trzge og findelte sociale  relationer, er piloteksistensen  reelt ude-

lukket fra det urbane univers.

For den pilot, der har helliget sig sit erhverv langt fra storbyen, er det problematisk at vende tilbage fra en absorberende mande-arbejdsverden omkring postflyvningen til et mangesidet og fragmenteret storbyliv. Her, hvor ikke alt er arbejde, har byens modesteder i mellemtiden fortsat deres egen relativt autonome eksistens. De kan ikke leve op til den hjemvendende pilots krav om i det urbane liv at finde et spejlbillede af sin egen 'udvikling'  under sin  flyvergerning.

Det mislykkes i Courrier Sud for Jacques Bernis at etablere et nyt forhold til storbyen i lyset af piloterfaringen. Han kan heller ikke bare genoptage kontakten med sine tidligere bekendte eller finde tilfredsstillelse i relationer med danserinder af den lettere genre (EC,  p. 80ff.). Ej heller troen byder sig til som ramme for et forhold til livet i byen  (EC, p. 78ff.). Som f ~ l g e ikke mindst af arbejdsmzssig uvirksomhed cementeres en folelse af isolation i den elektrisk oplyste storbyaften (EC,  p. 80) eller ved synet af menneskemassen på den anden side et adskillende vindue:

»Med panden mod ruden ser han massen flyde afsted. Han er sejlet agterud af denne flod. Hvert menneske udgor et projekt, haster afsted. Forbindelser indgås, som vil oploses uden for ham. [. . .] Denne masse var den levende materie, som nzrer én  med tårer og latter, men nu og her mage til afdode folkeslags~ (EC, p. 83).

Mens den sociale og personlige folelse af  isolation leder Bernis tilbage til flyvningen~ fatale verden (han styrter ned), efterlades  flyvningens  forbindelse med livet på landjorden uovervejet. Modsztningen mellem arbejdssfzren i luften og den individuelle reproduktion i byen forsoges ikke mentalt formidlet. Flyvningen bliver under disse forhold et point o f   no return.

Måske er det Saint-Exupérys tro på at have lokaliseret flyets vzsen i muligheden for at forlade byen, som blokerer for en overvejelse  af forbindelsen mellem fly og by og dermed forhindrer en formidling mellem det vertikale og det horisontale blik. Sporgsmålet  er vel, om en sådan dialog overhovedet lader sig etablere inden for Saint-Exupérys  tanke- og erfaringsunivers. En del peger ganske vist i denne retning.28 Men den tredje synsmåde, som fremmer subjektiv identifikation mellem piloten i luften og byens underliggende land, kendetegnes hverken af isoleret vertikalitet eller af profan horisontalitet. Således skal flyvningens differentierede synsmåde (prmenteret if4rste del) samt problemerne med at forlade og fornzgte byen (skitseret i indevzrende anden del) i artiklens tredje og sidste del aflØses af en ny type visuel refleksion mellem piloten i flyet og det urbane rum.

## 4. Det skrå blik

## -synet af byen som initiation til det sociale

En eksplicit overvejelse af flyvningens konsekvenser for det urbane liv er fravzrende hos Saint-E~upéry.~~ Alligevel indeholder Saint-Exupérys vzrk nogle kim til en refleksion over flyets forhold til byen.

De findes i Pilote de guerre, som udspiller sig på landet, til hvis sandhed det var flyets fornemste kvalitet at vende tilbage. Her på landet synes storbypiloten (midlertidigt) at have fzstet bopzl et sted, der oven i kgbet kan vzrdszttes positivt fra  jordniveau. Det primitive liv i en tilfrossen bondegård  u d g ~ r i sin enkelhed og umiddelbarhed modpolen til storbyens ligegyldigheder ( E , p. 300). Den nzrliggende landsby betragtes tilsvarende som et sted, hvor essentiel tankeaktivitet kan udfolde sig ( E ,   p. 272). Ikke mindst u d g ~ r den sociale ramme for pilotens liv tidligt i Anden Verdenskrig: det franske luftvåbens rekognosceringsgruppe  »2/33« et konkret holdepunkt af uvurderlig intensitet ( E ,   p. 353). Lejlighedsvis suppleres gruppens  fzllesskab af gensidigt respektfulde og angiveligt uforstilte kontakter med egnens beboere ( E ,   p. 362).

Parallelt med vzrdszttelsen af livet på landjorden anforer det fort~llende pilot-jeg tidligt i Pilote de guerre en rzkke forbehold for flyvningen. Dels er der overhzngende fare for nedskydning, dels frakendes de efterspurgte oplysninger enhver praktisk vzrdi, da den franske hzr og landet som helhed er i en sådan grad af oplosning, at ingen information eller beslutning vil kunne omszttes i handling ( E ,   p. 269). Alligevel gennemforer piloten den beordrede mission.

Som antydet af titlen på den amerikanske  fØrsteudgave af Pilote de guerre: Flight to  Arras (1942), er det i forholdet  til den nordfranske  by Arras, at flyveerfaringen kondenseres. Selv om 'flight'  på engelsk betyder både  flugt og flyvning,"  udtrykker flyvningen til Arras på ingen måde en flugt fra det landlige lejrliv mod urbane livsforhold. Rekognosceringsflyvningen hen over den af tyskerne omringede by Arras formidler dog et sanseforlob, som i Pilote de guerre tages til indtzgt for en zndret opfattelse af det sociale fzllesskab.

For den visuelt-sanselige erfaringsdannelse er det betydningsfuldt, at rekognosceringsflyvningen efter en f~rste fase i mere end ti kilometers h@jde3' skal foregå i umiddelbar nzrhed af jordoverfladen.  Dette er på den ene side risikabelt, fordi flyet vil kunne nås ved beskydning fra jorden. På den anden side formidler denne mindskelse af hojden et mere intimt forhold til det overflojne landskab på vej ind mod Arras, end det kolige, mentalt distancerende blik fra ti kilometers h ~ j d e overhovedet lod ane. Ved lav overflyvning af landskabet viser jorden sig at vaxe alt andet end formorket og afvisende som ellers forventet, da en sky spærrede for blikket fra fuld hojde. I stedet fremstår det underliggende landskab blåt og vegeterende:

»[U]nder min sky er verden ikke sortladen, som jeg mente at have en forudanelse om: den er blå. Vidunderligt blå. Det er skumringens time, og sletten er blå. Det regner stedvis. Regnblå.. .« (E, p. 337).

Mens blikket fra stor afstand kun sjzldent fremkalder f@lelsesmzssigt intense associationer, er det en ganske overvzeldende landskabssansning, som udfoldes lzngere nede. Faren fortrznges, idet forholdet til det underliggende landskab tolkes, som var det umiddelbart tilgzngeligt for pilotens flyindkapslede krop: »Jeg er trådt ind i landskabet. Slut med udstillingsvinduerne. [.. .]  Jeg vandrer med lange skridt gennem den våde lucerne, og jeg hugger blommer«, noterer Saint-Exupéry (E, p. 337) om flyvningen hen over egnene for Arras.

Blikket fra flyet giver dermed indtryk af en taktilitet i forhold til jordoverfladen, der midt under fjendtlig beskydning af flyet opfattes som et sted af szregen naturlig skonhed. Det nzre syn i bevzgelse underkender dermed til fulde forventningen om en formorket og kaotisk verden under skydzkket.

## 4.1 Den lysende by

Visuelt adskiller byen Arras sig fra de rurale landskabers blå intimitet. Ved henvisning til en rod, lysende grundstemning i det fjerne karakteriseres byen som en vzge i natten:

»-Arras. / Ja. Meget langt forude. Men Arras er ikke en by. Arras er intet andet end en rod vzge på en natblå baggrund« (a, p. 338).

Byen ses ikke som detaljeret urban topografi, men i en sublimeret form, som sprogligt sammenfattes i den rode vzges metaforik. En egentlig brand eller beskydning fra byen nzvnes ikke. Det benzgtes ligefrem, at flammen i tilknytning til vzgen skulle have at gore med en ildebrand:32

»Arms' flamme er vokset. Det er ikke flammen af en ildebrand. En ildebrand udvider sig som et krzftsår med en enkel kant af levende ked omkring. Men denne rode vzge, der hele tiden nzres, er vzgen af en lampe, der ryger en smule« (E, p. 339).

Flammen knyttes til forestillingen  om en lampe, som nok under forbrzndingsprocessen udvikler lidt rØg, men ingen egentlig destruktiv brand. I billedet af en olielampe forbindes også byen med en hØj grad af nzrhed:'"

»Det er en flamme uden nerv~sitet, sikker på at vare ved, godt installeret på sit olieforråd. Jeg f ~ l e r den gennemtrzngt af kompakt kØd, nzsten vzgtig, af og til rystet af vinden, som denne ville b ~ j e et trz« ((E, p. 339).

I lyset fra den brzndende olielampes vzge fremstår byen i aftenskumringen i nzrmest organiske former. N å r byen på denne måde anskues gennem sine  dirrende lysudtryk snarere end i sin umiddelbare materialitet, undergår den en betydelig abstraktion. Byens liv kondenseres i dette lys og antager herved en anden eksistensform end den geografiske strukturering, som et analytisk blik fra oven ville soge mod.

Uden for den przcise kontekst -krigen -ville man tro at stå over for et civilt bylivs bely~ning'~ af det offentlige rum samt af steder for produktion og handel. Hvis dette blik zstetiserer3%n kritisk situation,"  der dermed i farens Øjeblik gores udholdelig, indfanger beskrivelsen af Arras samtidig en rzkke visuelle trzk ved byen, som er gyldige i den moderne hverdag -uden for krigstid. Måske genfindes den organiske belysningstone ikke altid i storbyernes mere ornamentale og kolige natlys. Alligevel indeholder den afsluttende bemzrkning fra overflyvningen af Arras en anerkendelse af almene trzk i den moderne by  kultur:

»Endnu en sidste gang kaster jeg et blik mod jorden. Jeg glemmer ikke dette landskab. [. . .] Arras' flamme glgder m ~ r k e r ~ d t , som jern  på en ambolt, denne Arras' flamme godt installeret  på underjordiske reserver, hvorfra  menneskenes  sved, menneskenes opfindelser, menneskenes kunst, menneskenes kulturarv, idet de knytter deres opstigning sammen i denne hårpragt, forvandler sig til en brand, som vinden f ~ r e r bort« ((E, p. 349f.)

Midt i et landskab, som forlzngst er hzvet over det blot objektiverede og i stedet betragtes som uforglemmeligt, knyttes byen til transformationen af en sammensat energi. I byens flamme indgår både det umiddelbart legemlige arbejde og det mere åndeligt sublimerende. Også byens kulturelle erindring finder her et udtryk. Hinsides krigens destruktion fremstår flammen som det visuelle substrat af den urbane kreativitet, af byens egen kultur.

## 4.2 Det skrå og det lodrette blik

Pilote de guerres skildring af Arras fra luften unddrager sig kravene til den analytiske kortlzgning, som var ekspeditionens formål. Lige så fintmzrkende overvejelserne er, lige så fjernt ligger de fra den observerende og registrerende synsvinkel, som også blev foreskrevet af en Le Corbusier. Piloten er klar over dette forhold og soger at undskylde, forklare,  ja, legitimere sin szrlige synsvinkel som konsekvensen af en funktionel arbejdsdeling mellem ham selv og flyets kortlzser og fotograf, Dutertre:

»Det vedrgrer Dutertre, ekspeditionens oplysninger. Han observerer lodret, Dutertre. Han ser en masse ting, lastvogne, tanks, soldater, kanoner, heste, banegårde, tog i banegårdene, banegårdsforstandere. Selv observerer jeg for meget på skrå. Jeg ser skyer, hav, floder, bjerge, solen. Jeg observerer i meget store trzk. Jeg danner mig en helhedsforestilling« (E, p  351).

Både pilot og fotograf ser landskabet ovenfra. Men der er den radikale forskel mellem dem, at fotografen ser lodret, som i et mikroskop, mens piloten ser jordoverfladen under en anderledes skrii synsvinkel. Fotografens blik gzlder de objektive forekomster på jordoverfladen, mens pilotens blik i modszetning hertil siges at vzere orienteret mod naturgeografiske og kosmiske forhold.

Det kan måske undre, at modstillingen ikke levner plads til at nzvne byen og landskabet blandt pilotens synsindtryk, på trods af den centrale rolle de har spillet i pilot-skildringen af overflyvningen  på 700 meters hØjde. Vigtigere end en positiv fremhævelse af  synsobjektet er dog pointeringen af selve den skrå synsmåde som kilde til noget andet og mere end det lodret analyserende blik. Hvis piloten indrgmmer at se »for meget på skrå«, hzvder han omvendt også som en positiv kvalitet at se i »meget store trzk«. Derved muliggores en anderledes form for syntese, en »helhedsforestilling«, baseret på refleksiv, Estetisk sansning snarere end på analyse.

Yderligere er der forskel på de sproglige former, hvori de to typer visueltsanselige indtryk kan viderebringes. Inden for rammerne af Pilote de guerres essayistisk-litterzre tolkninger anforer den fortzllende pilot at vzre ude af stand til at iklæde sine sansninger den mundtlige rapporterings sprog (E, p. 35  If.). Denne militært opregnende fortzllemåde  forekommer ham uforenelig med den på samme tid diffuse og bredspektrede sansning, som udfoldes sidelobende med mangvreringen af flyet.

Denne forskel mellem det skrå og det lodrette  blik er afggrende for opfattelsen af flyet som kilde til visuel sansning. Ud over som tidligere nzvnt at vzre underlagt flyvningen som proces i tid, lys og vejrlig er blikket fra flyet afhzngigt af den funktionelt przcise synsvinkel, hvorunder et subjekt iagttager jordoverfladen. De enkeltes plads i arbejdsdelingen ombord ligger dermed til grund for de geometrisk og sansemzssigt forskellige blikke, som flyet danner rammen om.

## 4.3 Erfaringens blik -initiationens  fØlelse

I  Pilote de guerre er der mindre tale om et analytisk overskuende blik i overenstemmelse med flyvningen~ ideal end om en visuel landskabs- og bysansning, der af piloten udpeges som kilde til en subjektivt grundlzggende erfaring:

»Det,  jeg har med tilbage fra min ekspedition, kan ikke skrives i en indberetning. Jeg 'dumper' som en mellemskoleelev ved tavlen. Jeg vil se ulykkelig ud; imidlertid er jeg ikke ulykkelig. Slut med ulykken.. . Den er forduftet, da de forste skud lyste. Hvis jeg var vendt om et sekund forinden, ville jeg have vzret uvidende om alt ved mig selv« (E, p. 352)

Denne passage sØger at legitimere den visuelt dominerede skildring som bidrag til en både personlig og politisk erfaringsdannelse.17  Som når det siges »Jeg er sandelig forandret!« (E, p. 358), er der tale om en egentlig T og ganske bastant -tolkning af den skrobelige erfaringsdannelse, som hidtil har vzret fastholdt i et visuelt-sanseligt vokabularium. Pilote de guerre bliver derved det skriftlige udtryk for folelsen af i overflyvningen at have undergået en personlig forvandling.

Måske fordi overflyvningen af Arras blev skildret i et ikke-rapporterende sprog, der undgår analytiske  besknvelser af såvel bystruktur som krigsdestruktion, bliver det senere i Pilote de guerre muligt for Saint-Exupéry  at hzvde den overflyvende pilots identifikation med den urbane menneskemasse. Menneskemassen er ikke direkte iagttaget (alene hastigheden og den lave h ~ j d e ville umuliggore det) og heller ikke benzvnt i overflyvningsbeskrivelsen, hvori det tvzrtimod noteres: »Jeg skelner stadigvzk ikke byen« (E, p. 339). Men piloten anforer at have taget byens befolkning under overvejelse gennem sin abstraherende visuelle sansning af aften-byrummet:

»Den menneskemasse,  jeg overflyver, har jeg taget hojde for over Arras. Jeg er kun forbundet med den, jeg giver noget. Jeg forstår kun den, jeg knytter mig til. Jeg eksisterer kun, for så vidt fontznerne vander mine rodder. Jeg er af denne masse. Denne masse er af mig. Med femhundrede og tredive kilometer i timen og i to hundrede meters hojde, nu hvor jeg  er kommet ned under min sky, forenes jeg med massen i aftenen, som en hyrde, der med et blik forener og sammenknytter flokken: massen er et folk« (E, 358).

Formuleringen udtrykker på flere punkter et bemzrkelsesvzrdigt skift. Allerede forestillingen om en essentiel gensidighed mellem flyet i luften og livet på den urbane landjord er fornyende i forhold til det tidligere blik oppefra og ned. Yderligere udtrykker det en forandring,  at en social  faktor, massen, szttes i centrum for pilotens mentale opmzrksomhed. Endelig er det en ny (og ganske prztentios) forestilling,  at piloten udpeger sit hastigt forbijagende  blik som en samlende kraft i forhold til livet på jorden. Alt i alt h ~ v d e s den visuelle sansning under overflyvningen som en konkret  forenende  kraft, i f ~ r s t e omgang med gyldighed for piloten selv, der foler sig intimt forbundet med det sociale liv i byen, og i anden omgang -som en slags projektion -med f~lger for den urbane masse i hans blikfelt.

Niveauerne i initiationserfaringen  kan vzre vanskelige at skelne.18  Men pilot-fortzllerens  indtryk af med denne flyvning at tage plads i et konkret, socialt fzllesskab skal ikke fornzgtes. I denne undtagelsessituationw  hzvdes tilmed en ny folelse af retten til »'vzren'« (a, p. 355). Tilsvarende radikal er overbevisningen om nu at kunne indtage et nzrmest beboende forhold40  til den sociale og rumlige omverden.

Forst og fremmest er det dog betydningsfuldt, at den initierende sansning knytter sig til overfiyvningen af en by. Netop den urbane fremtrzdelse: en rØdglodende by i aftenskumringen, skaber en pludselig forbindelse fra pilotens syn til hans folelse af at tage del i omfattende socialt og kulturelt rum. En ny relation mellem fly og by tager form i overflyvningens skrå blik.

## 5. Konklusion -det refleksive blik i bev~gelse

I sine optegnelser om flyvningen forbliver Saint-Exupéry på betydelig afstand af storbyen og dens erfaringsunivers. Alligevel kan de spzndinger i hans position, som ovenfor er blevet fremstillet i tilknytning til tre synsrelationer  mellem fly og by, antyder en urban erfaringsproces.

Indledningsvis blev Saint-Exupérys  principielle opfattelse  af flyet som kilde til et vertikalt, analytisk overblik modstillet hans egne skildringer af flyvningen som konkret sanseproces.  Eftersom flyvning finder sted på mange tider af  dognet og under de forskelligste vejrforhold, u d g ~ r luften hos Saint-Exu- péry  en visuelt og rumligt heterogen sfzre. Hertil svarer en fragmenteret og lidet analytisk synsoplevelse af byerne på landjorden så tidligt som i debutteksten L'Aviateur.

Dernzst blev en udtalt anti-urban indstilling  modstillet en mere ambivalent fremstilling af storbylivet. Selv om Saint-Exupéry i Terre des hommes identificerer flyets vzsen i dets evne til at forlade byerne, viste den hjemvendende pilots horisontale blik på byen i romanen Courrier Sud sig mindre illusionsfyldt, end når det af fortzlleren hzvdes, at byen bliver en fzlde for protagonisten. Snarere er det flyvningens altopslugende og af-differentierende arbejdsliv, som står i vejen for, at piloten kan udfolde en dynamisk relation mellem arbejdets, offentlighedens og privatlivets rum. Yderligere bliver pilotens flugt fra storbyen for med sin elskede at finde et sted for essentiel beboelse på landet fatal for deres forhold, ligesom pilotens egen tilbagevenden  til flyvningens verden, langt fra byen, bliver afslutningen på hans liv. Diskret markerer Saint-Exupérys egen intrige således  n~dvendigheden af  at lade flyvningen udvikle sig til andet og mere end en fortrzngning af byen.

Afslutningsvis  blev der i det skrå blik oppefra på en urban formation fundet nogle kim til en anerkendelse af byen. Saint-Exupéry viser  i den essayistiske fortzlling Pilote de guerre, hvorledes pilotens szrlige synsvinkel under overflyvningen af en by kan medfore en zndring af hans subjektive forhold til det sociale fzllesskab. Pilotens syn af byen fra luften bringes således til at begrunde hans folelse af et eksistentielt og politisk erfaringsskred. Pilotens blik er ikke vertikalt analyserende, som tilfzldet er for fotografen om bord under rekognosceringsflyvningen ind over besat område,  men derimod skråt og selvrefleksivt efarende. Specielt den i aftenskumringen  rodligt lysende by, Arras, fremhzves af Saint-Exupéry som anledning til  en intens overvejelse. Byens sanses ikke kartografisk deltaljeret, men fremstår som en lysende vzge i morket. I denne skikkelse kan synet fra luften formidle en vzrdszttelse af det urbane liv, hvis frembringelser trues af krigen. Yderligere hzvdes synet af den overfl~jne by at udgore kilden til pilotens omsorg for befolkningen.  Herved fremmes en folelse af gensidighed mellem by og fly samt en hypotese om massens forvandling til folk under pilotens blik. Blikket fra flyet mod det urbane rum står i centrum for en fØlt gensidighed mellem luft og jord, mellem fly og by, mellem individ og kollektiv, mellem masse og folk.

Dermed er en positiv relation mellem pilot og by etableret. Selv om SaintExupery fortsat måtte opfatte flyet som medium for en afsked med byens horisontalitet,  affoder det skrå blik fra flyet ikke desto mindre en selvrefleksiv vending mod det sociale fzllesskab og dermed potentielt mod byen. Og dog fremhzves hverken byen eller storbyen som et sted af szrlig betydning for det sociale liv, hvis rurale udformning omvendt prises i tilknytning til fglelsen af at hØre til.

Lzngere end til at udpege en afg@rende  erfaring i synet af byen  fra  luften tillader Saint-Exupérys skrifter ikke at gå.  Men det er allerede langt i betragtning af de åbenlyse forskelle mellem flyvningen hos Saint-Exupéry  og i dag. Saint-Exupéry skrev  i en periode (fra midten af  20erne til begyndelsen af 1940erne), hvor flyvningen var så forbundet med teknologisk optimisme, at der var et ringe grundlag for -gennem visuel selvrefleksion snarere end urbanistisk projektion (Le Corbusier) -at udforske båndet til byens jordiske og profane univers. Tilmed er Saint-Exupérys  synsvinkel altovervejende  begrænset til pilotens erfaringshorisont, som i sin heroiske beherskelse af luftrummet og flyteknologien adskiller sig mzrkbart fra nutidens mere distræt passagerblik ud af jetflyets sidevindue.  Lzgger man dertil efterkrigstidens  vzekst i storbyerne og deres forstadsregioner, lader Saint-Exupérys  blot skitseagtige overvejelser om fly og by sig yderligere forklare.

Ikke desto mindre kendetegnes Saint-Exupérys  optegnelser fra flyvningens heroiske tidsalder af en markant folsomhed for flyet som medium for zendret sansning af en stadig mere urbaniseret omverden. Modsat Le Corbusiers objektiverende  blik udforsker Saint-Exupéry såvel blikkets  topografi-abstraherende kraft som de ornamentale og taktile aspekter i pilotens omverdenssansning .

Det drejer sig ikke om at gØre Saint-Exupéry til  fuldgyldig  eksponent for de erfaringer, som efterkrigstidens civilflyvning måtte formidle. Alligevel findes der hos Saint-Exupéry  en antydning af, hvorledes passagerflyvningen konkret lægger op til nye former for omverdenssansning. Et sted mod slutningen af romanen Vol de nuit markeres det, hvorledes den flyvende synsvinkel på byerne og deres landskaber ikke er begrznset til den ensomme pilot. Tværtimod skitseres en egentlig passagersynsvinkel, hvis forhold til de underliggende kulturlandskaber er przeget af henreven visuel kontemplation:

»Ni passagerer, rullet ind i deres rejsetzpper, stgttede sig med panden mod deres vindue som mod et udstillingsvindue fyldt med smykker, for i natten drysser Argentinas små byer allerede alt deres guld ud under stjernebyernes mere blege guld. [. . .] Allerede udfyldte Buenos Aires horisonten med sin rosa ild og ville snart lyse med alle sine stene som en eventyrlig skat« (VN, p. 174).

Tanken om et på samme tid fascineret og forpligtende blik fra flyet mod den elektrisk manifesterede urbanitet har ikke vzret Saint-Exupéry  ganske fremmed.41 Ved at knytte denne synspraksis til passagererne, antyder han samtidig, hvorledes efterkrigstidens civilflyvning skal udbrede grundlaget for en ny visuel erfaring af den urbane modernitet.

## Noter

- l .   Walter Benjamin: Gesammelte Schriften V: Das Passagen-Werk Frankfurt am Main 1982, p. 514.
2.  En fornem version af denne tegning findes i Ahrenberg-samlingen af Le Corbusiers billedkunstneriske vzrk. Tegningen af Rio fra luften var at se på udstillingen Le Corbusier secret i FrankfurtIM.  1987, men er ikke nzvnt eller gengivet i det tilhorende  katalog Le  Corbusier secret -Dessins  et collages  de  la collection Ahrenberg Lausanne 1987. Se i stedet Jacques Lucan (dir.) Le  Corbusier.  Une encyclopédie Paris  1987, p. 404. To skitser er gengivet i Le Corbusier: Aircraft -»L'avion accuse ....  « Paris  1987 (London 1935), illustration 1  12.
3.  Jf. hierarkiseringen  af de visuelt afgØrende kommunikationsmidler hos Paul Virilio, analyseret i Henrik Reeh: »Fart, blik, byerfaringe, in: Niels Briigger og Henrik NØrgaard Petersen (red.): Paul Virilio -krigen, byen og det politiske, Kobenhavn  1994, pp.  119-142.
4.  Fransk: » i   v01 d70iseau«.  Cf. Victor Hiigo: Notre-Dame de Paris, Paris coll. folio 1974 (org.  1831), p.  165, modsvarende kapitlet »Paris i  v01 d'oiseau~, pp.  165192.
5.  Le Corbusier: Aircraft (op. cit.), u. s. »Subitement, par le travail d'une génération et la conjonction  des découvertes  du  sikcle, nous avons ét6  dotés de La Vue d'Oiseau.«
6.  Le Corbusier: Aircraft (op. cit.), u.s.: »Flyet anklager! l  Det anklager byen ! / Det anklager dem, der leder byen. Vi har nu gennem flyet et bevis -optaget  på fotografisk plade -for, at vi har ret i at ville ændre tingene i arkitektur og byplanlzgning.« Flyet kan på denne måde tjene den helhedstznkende arkitekt, som i sin modvilje mod den fortzttede by hzvder at handle i offentlighedens tjeneste mod alskens pengeinteresser: En ny storhedsskala vil give liv til byens arkitektur og til indgrebenes omfang. Æraen for anlzgsarbejder til det offentliges vel vil blive kronet med en strålende succes« (Opsit., u.s.).
7.  Antoine de Saint-Exupéry: Terre des hommes, Paris  1939, herefter forkortet TH, efterfulgt af sidetal. Samme motiv er illustreret med endnu storre kraft af Le Cor-

- busier: »Flyet flyver lige fra et punkt til et andet. Dette billede [udsnit af et landkort med indtegnede flyveruter] gplr os i stand til at værdsztte omfanget af en nxrmest mirakulØs befrielse. På samme måde kan vi i vores egne projekter sætte os selv hØje mål og nå dem ved hjælp af  intelligens og den frihed, som er frembragt af teknisk viden, karakter og viljeskraft.  (Le Corbusier: Aircraft (op. cit.), ill. 6.5.))
8.  Nzrt forbundet med denne modstilling af flyets overblik og landjordens begrænsede udsyn er forestillingen om, at flyvningens udblik forst og fremmest er kilde til en analytisk, næsten naturvidenskabelig synsvinkel, nu blot appliceret på frembringelser af kulturhistorisk karakter: »Dermed er vi forvandlet til fysikere og biologer, som undersoger disse civilisationer,  der udsmykker dalenes bund og undertiden mirakulost folder sig ud som parker, dér  hvor klimaet fremmer dem. Derved er vi ved at domme mennesket i kosmisk skala, idet vi observerer det gennem vore glughuller som gennem unders~gelsesinstrumenter. Dermed er vi ved at genlzse vores historie.« (TH, p. 65)
9. I Terre des honzmes skriver Saint-Exupéry: »Vores psykologi  er selv blevet rystet i  sin inderste gnind. Hvis begreberne om adskillelse, fravzr, afstand, tilbagevenden som ord er forblevet de samme, indeholder de ikke lzngere den samme virkelighed. For at begribe verden af i  dag benytter vi os af et sprog, som blev skabt til verden af i går. Og fortidens liv forekommer os bedre at svare til vores natur af den ene grund, at det svarer bedre til vores sprog.« (TH, p. 58)
10. »Desire for personal flight is universal and without time barriers«, Peter Greenaway: Flying out of this World, Chicago 1994, p. 1.
- l l .   Antoine de Saint-Exupéry: L'Aviateur, nu in: Antoine de Saint-Exupéry: Euvres completes (Paris: Editions Gallimard, 1994),  herefter anfort som CEC, efterfulgt af sidetal.
12. Der findes ingen tilsvarende beskrivelse af en storby fra fuld hejde. Sp~rgsmålet er dog, om iagttagelserne ville have vzret meget anderledes.
13. Antoine de Saint-Exupéry: Pilote de guerre, nu in: Antoine de Saint-Exupéry: Euvres, Paris: 1959, herefter angivet som E, efterfulgt af sidetal.
14. Ikke blot behandler Saint-Exupéry  lobende nattens szrlige lys- og synsforhold. Han gor også natten til det overordnede tema i romanen Vol de nuit, @C, p. 954. Antoine de Saint-Exupéry: Volde nuit, Paris 1931, herefter VN, efterfulgt af sidetal.
15. Allerede på Saint-Exupérys  tid lader flyvning sig gennemfore under andre -og mindre optimale -omstzndigheder end dagslys og godt vejr. Natflyvning udgjorde i  1920erne en teknisk (og kommercielt afgorende) præstation, som det i  dag kan være svært at forestille sig. Gide understreger dette aspekt i begyndelsen af sit forord til Vol de nuit: »Det drejede sig for flyveselskaberne om i hastighed at kæmpe med de andre transportmidler.« (VN, 9)
16. Cf. Henrik Reeh: Storbyens Ornamenter -Siegfried Kracauer og den nzoderne bykultur, Odense 199  1 og Henrik Reeh: Den urbane dimension -tretten variationer over den nzoderne bykultur (under udgivelse på Odense Universitetsforlag), heri specielt kapitlerne 4, 5 og 9.
17. Tilsvarende skal der ikke meget til, for et selv svagt lys i flyet blænder piloten, da det »absorberede den synlige verden«, VN, p.  107.
18. Ja, sågar lysene frajorden mod flyet ...
19. Disse varianter af pilotens visuelle sansning kan oven i kobet genfindes som situationer i det krisefyldte flyveforlob, som Saint-Exupéry  skildrer i essayet »Au centre du désert*, TH, p. 142f.

20. Le Corbusier er ikke sen i vendingen til at lade Ørkenbyernes gårdhaver, der kun er synlige fra luften, indgå som polemisk modfigur til problemer i storbyens verden: »Flyet havde vist os alt, og det, som det havde afsloret for os, var kilde til umådelig indsigt. [l] Bag gadernes blinde husmure lå de glzdesfyldte huse, åbne ud mod en uds~gt have. [. . .] I M'zab kunne man ikke få den idé at  acceptere, at blot en enkelt familie ikke havde sin arkade og sin have. [l] Dette er den afgrund, som adskiller Ørkenmenneskenes naturlige fra den hvide civilisations inhumane og grusomme frembringelser [...l«, Le Corbusier: Aircraft (op. cit.), u. s. Om end det sker på en mindre konkret og bastant måde end hos Le Corbusier, dyrker også Saint-Exupéry i specielt Terre des lzonzmes livet i  ~rkenen som modbillede til storbyen.
21. Ingen af disse forbehold hindrede ganske vist Le Corbusier i at foreskrive flyobservation som middel til objektiv analyse og uforsonlig kritik af den moderne storby.
22. Og Saint-Exupéry fortsztter: »Man udforer et menneskeligt arbejde og kender menneskelige bekymringer. Man er i forbindelse med vinden, med stjernerne, med natten, med sandet, med havet. Man afventer mellemlandingen  som det forjzttede land, og man soger sin sandhed i stjernerne«, TH, p.  178. Disse humane, naturlige og kosmiske faktorer tznkes som modsztninger til byen, som dennes forgznger og overmand, snarere end som instanser, der via flyet kunne indgå en aktiv forbindelse med det urbane liv.
23. Saint-Exupéry skriver: »Jeg forstår  ikke lzngere disse folkemasser i forstadstogene, disse mennesker, som tror at vzre mennesker, og som imidlertid -ligesom myrer -er reduceret af en kraft, som de ikke foler, til den bnig, der gores af dem«, TH, p.  179.
24. Saint-Exupéry slår allerede  tonen an i L'Aviateur, hvis fjerde underafsnit skildrer pilotens tilbagekomst til Paris, EC, p. 30.
25. Flyvelederen nzvner således »husets velkendte lyde«, VN, p. 77.
26. Piloten er mere afvisende over for det urbane leben end sin kone. Hun bemzrker byens liv og glade dage uden dog for alvor at fordomme det offer, hendes mand foretager med sin pilotgerning:  »Hun rejste sig, åbnede vinduet og fik vinden i ansigtet. Dette vzrelse havde udsigt over Buenos Aires. Et nabohus, hvor man dansede, udbredte nogle melodier, som vinden bragte hid, for det var tid til fornojelse og hvile. Denne by knugede menneskene i sine hundrede tusinde fzstninger; alt var roligt og sikkert; men det forekom denne kvinde, at man ville råbe: »Til våben!«, og at en eneste mand, hendes, ville stille op. [.  . . ]   Denne mand, midt blandt millioner af mennesker, var alene forberedt til dette fremmedartede offer« VN, p. 89.

Piloten selv er mindre åben for bylivet potentielle glæder: »Han rejste sig. Han gik langsomt hen mod vinduet, idet han strakte sig. [. . .]  Han bemzrkede månen og vidste sig rig. Derefter gled hans Øjne ned på byen. /Han opfattede den hverken som blid, lysende eller varm. Han så allerede lysenes formålsl~se sand Iobe ud. [. . .] Han tznkte, at han for en time ville besidde og Izgge Buenos Aires bag sig!«, VN, 89-90.

27. Ser man nzrmere efter, må denne dom over byen betegnes som i bedste fald en fortzlleteknisk, intrigemzssig fzlde i forhold til lzseren, der herigennem bringes i et modsztningsforhold til byen. Måske er dommen ligefrem en fzlde fra tekstens side mod fortzlleren (og dermed mod forfatteren). Umiddelbart er det vanskeligt at finde den godtgjort af den faktisk udfoldede intrige for det efterfolgende handIingsforlØb.
28. Til gengzld undgår Saint-Exupéry den umiddelbare  objektivering af byrummet,

- som i Le Corbusiers Aircraft var knyttet til en anti-urban ideologi. Hvis flyet forlader byen, lober piloten ikke den risiko at fastfryse billedet fra oven i blotte konstateringer, som man -tilspidset til anklager -finder dem hos Le Corbusier.
29. Storbyen overvejes ikke seriost som et bosted, der kunne udfolde egne dynamiske potentialer i  et samspil mellem fly og by. Hverken blikket fra byen mod himlen eller omvendt, fra flyet mod byen, synes derfor at have produktive konsekvenser for opfattelsen af bykulturens hverdag.
30. Greenaway, op. cit., p.  1.
- 3  1. I Pilote de guerre når Saint-Exupérys pilot med  10.200 meter op i den hejde, som i dag praktiseres af jetfly på internationale linjer. Også hastigheden, over 500 km i timen, nærmer sig så småt den i efterkrigstidens jetpassagerflyvning  praktiserede.
32. På datoen for Saint-Exupérys egen overflyvning  af Arras stod tyskerne 5 km fra byen, ifolge oplysningerne i  Antoine de Saint-Exupéry: Ecrits de guerre, Paris 1982, p.  105.
33. Jf. Allan de Waals hypotese om, at petroleumslampens lys har været afgorende for PHs Ønske om i sine lamper at indkapsle den elektriske pære og dermed blodgore de kolige stråler. Allan de Waal: »Efterskrift: Fra kultråd til lysstof«, i: Tina JØrstian &amp; Poul Erik Munk Nielsen (red.): Tand! PH-lanzpens historie, Kobenhavn 1994, pp. 293-297.
34. Byen ligger ikke badet i en hvid elektrisk belysning, snarere i en gylden -som den, man i dag specielt finder i  franske byer, men såmænd også på belgiske motorveje og på visse danske forstadsvillaveje. Den gyldne gadebelysning stammer angiveligt fra natriumlamper, der er karakteristiske ved deres fremhzevelse af overfladerne samt ved et tilsvarende fravær af dybdeoplysende effekter
35. Der er betydelig afstand til futuristernes ~stetisering af krigen, som kritiseres af Walter Benjamin. Hos Saint-Exupéry  er der i Pilote de guerre tale om en rekognosceringsflyvning. Kun helt marginalt har denne flyvning til formål at skræmme tyskerne med et accellereret indbrud i det forbudte luftrum. Der er derfor ikke tale om en sejrherres æstetisering af andres lidelser. Se Walter Benjamin: »Das Kunstwerk im Zeitalter seiner technischen Reproduzierbarkeit«, in: Gesanznzelte Sclzriften I, Frankfurt am Main  1974, pp. 468-469 og pp. 507-508. På dansk i K&amp;K 77.
36. Samme overvejelse kunne anfores om en efterfolgende skildring af flyets beskydning nedefra, hvori der dels gennemgores et skift fra synssansen til folesansen, E, p. 343f., dels udfoldes en ornamental tolkning (op.cit. samt E,  p. 348) af de opstigende projektiler.
37.  Således er det pilot-fortælleren magtpåliggende ikke at fremstå som en skeptisk storbyboer, hvis afstand til hverdagslivet på landet kunne have fort ham til at undvige en præcis, narrativt-analytisk fremstilling af rekognosceringsflyvningen over Arras. I stedet fremhæves en i positiv forstand tavs og praktisk deltagelse i den fælles kamp som begrundelse for, at den mundtlige afrapportering må tie om de egentlige erfaringsmomenter i flyvningen. Den anti-urbane og potentielt anti-intellektuelle tone træder frem på en baggrund, der kunne være en intellektuels  dårlige samvittighed eller sågar ulykkelige bevidsthed. Således proklamerer SaintExupéry, at  pilotens gode tro skulle være bevist gennem den risikable flyvning: »Jeg er ikke en byboer, som i  sin ferie spiller bonde. Jeg har endnu en gang været ude at hente beviset for min gode tro over Arras. Jeg har engageret mit k ~ d [= krop] i  eventyret. Hele mit kØd«, E,  p. 355. Man må medgive, at Saint-Exupéry måske ikke er en byboer, der på ferie spiller bonde. Derimod forbliver han en byboer, der under tjeneste i en division af flyvevåbnet er midlertidigt installeret på

- landet.
38. Det skal medgives, at Saint-Exupéry  blandt folgerne af  overflyvningen lzgger trykket på pilotens fØlelse af sin egen zndrede placering i forhold til det sociale fzllesskab. Blot synes præcisionen på dette punkt at vzre til at overse, når pilotfortzlleren lidt senere kan udpege beskydningen fra Arras som den afgorende kilde til gennembruddet for en folelse af at hore til et socialt konkret fzllesskab: »Jeg siger til mig selv: »det er beskydningen fra Arrase.. . Beskydningen har brudt en bark. Hele denne dag har jeg utvivlsomt  forberedt dette hjem«, CE, p. 371. Ikke befolkningen, men beskydningen udpeges her som den afgorende faktor. Måske kunne der derfor vzre grundlag for at betvivle både motiver og gyldighed, når en farefuld flyvnings visuelle sansning af en by samt nogle afledte refleksioner om den urbane masse i Pilote de guerre fremholdes som grundlaget for pilotens uforbeholdne troskabsbekendelse til det sociale fzllesskab.
39. Pilotens ekstatiske erkl~ringer kunne tznkes nzrt forbundet med ikke bare med krigens undtagelsestilstand,  som måske for en tid kan mindske effekterne af den sociale arbejds- og klassedeling, men også -og måske fØrst og fremmest -med den personlige overlevelse i denne situation, hvor nedskydning var den mest sandsynlige udgang  på et rekognosceringstogt i  få hundrede meters h ~ j d e over de fjendtlige stillinger. I hvert fald er det netop ved oplevelsen af uskadthed midt i projektilregnen, at en intens og bestandigt fornyet livsf~lelse breder sig hos den triumferende pilot, CE, p. 349.
40. I de sidste linjer af Pilote de guerre ophzves eller modificeres denne ny bofasthed imidlertid af ordren til »Gruppe 2/33« om at flytte militzrforlzgningen til et andet og mindre usikkert sted, E, p. 385.
41. Le Corbusier fremhzver ikke de ornamentale trzk i byens rum, når dette ses fra flyet.