Robinson og civilisationen
Forfattere: Jan Ifversen
Tidsskrift: passage (1999-01-21)

I

I

i

'"'"I···  I

i

1

I

1

11

ri

I

,

i:ji

.I

il

1

I'

·'

## Robinson og civilisationen

## JAN lFVERSEN

Daniels  Defoes  roman Robinson  Crusoe (RC)  fra 1719 er ofte blevet sat i forbindelse med civilisation.I Bogen er blevet betragtet som en grundlagsmyte for den moderne civilisation. 2  Myten - r�sonaden skulle således gennemspille og stabilisere de centrale konflikter  i  den  moderne,  europæiske  civilisation. Forskellige aspekter af civilisationsbegrebet er blevet trukket frem. Nogle har lagt vægt på at begribe ci­ vilisationsmyten  i  RC  gennem  særlige  områder  af den  moderne,  europæiske  udvikling  så  som  det økonomiske3  eller det politiske. 4 Andre har valgt at fortolke bogen  i  lyset  af de  grundlæggende  betyd­ ningspoler i civilisationsbegrebet så som bevægelsen fra  natur til kulturs  eller  fra  vild  til  civiliseret.  Bo­ gens  rolle  som  bidragyder  til  en europæisk koloni­ ideologi er blevet fremhævet. Det er ligefrem blevet hævdet, at dens mytologiserende fremstilling udkry­ stalliserer  de  bærende  elementer  i  en  sådan ideo­ logi. 6 Ifølge  denne  opfattelse  skulle  bogen  faktisk kunne  læses  som en :fremstilling af  de grund­ læggende problemer i den europæiske kolonisering.

individualistisk-religiøs  diskurs  og  en  etno-geogra­ fisk diskurs, og at dette møde bringer de to sider af civilisationsbegrebet sammen. Det er videre min an­ tagelse,  at  Robinson-bogen  må  ses  som  et  af de første og mest udfoldede  eksempler  på cementerin­ gen af  det semantiske felt, der betegnes med ordet ci­ vilisation i  midten  af 1700-tallet.  Selv  om  ordet ci­ vilisation  altså  ikke  forekommer  i  bogen,  aftegner

Det har således ikke skortet på læsninger af RC, der satte deri i forbindelse ined civilisation. Men in­ gen  har  mig bekendt gjort selve  civilisationsbegre­ bet til omdrejningspunkt for en fortolkning.  Civili­ sation har typisk optrådt som et - ikke behandlet synonym eller en løs betegnelse  for  andre  aspekter af en moderne, europæisk horisont, hvad enten det har  været under betegnelser  som  kapitalisme,  indi­ vidualisme  eller  kolonisering.  Hvilken  betydning det måtte have at bruge en term som civilisation, er sjældent blevet diskuteret. 7

Jeg  vil i  det følgende  betragte RC  som en tekst, der på forbilledlig  vis iscenesætter de centrale sider af civilisationsbegrebet.  Det er min tese,  at dannel­ sestemaet i  romanen  udformes  i  mødet  mellem en den ved hjælp af andre ord de aspekter, der danner civilisationsbegrebet.

Frontispice til førsteudgaven af Robinson Crusoe.

En diskurs om andethed og  forskel

Jeg hævder altså, at den grundlæggende skelnen i civilisationsbegrebet mellem udannet og dannet for alvor :far form i en etno-geografisk diskurs, der dels er  konstitueret  omkring  forskellen  vild-civiliseret, dels omkring rejsen til de :fremmede. Det etnografi­ ske udformes i en "andethedsretorik", hvorigennem forskellige relationer til det anderledes kan fremstil­ les.  De  forskellige  relationsstrukturer  udfoldes  i  de forskellige  etnografiske  beskrivelseskategorier.  Her klassificeres  de  vildes  forskellighed  efter  bestemte kriterier. Etnografien drejer sig imidlertid ikke kun om at etablere  forskelle.  I  kraft  af den  konstitutive skelnen mellem vild og civiliseret er den indskrevet i  en  civilisationsfigur,  hvor  vægten  både  lægges  på forskellen dannet�udannet og på  bevægelsen fra en tilstand til  en  anden.  Derfor  handler  det  også  om, hvorledes man kan bevæge sig fra en tilstand til en anden,  dvs.  hvordan man  kan  blive  dannet  eller  ci­ viliseret.

Et af elementerne i den etno-geografiske diskurs er sammenhængen  mellem  den  etnografiske  skelnen og  den  geografiske  lokalisering.  Beskrivelserne  af fremmede  mennesker  er  samtidig  beskrivelse af fremmede steder. I 1700-tallet er etnografiske beskri­ velser knyttet til  opdagelser,  som  netop :fremhæver det spatiale  element,  dvs.  både  rejsen  og  det frem­ mede steds geografiske plads. Mere præcist kan man sige, at opdagelsen forlener den etnografiske beskri­ velse  med  et  rum.  Dette  rum  er  både  et  abstrakt, geografisk  rum,  hvis typiske  form  er  kortet,  og  et konkret rum,  som omgiver  opdageren/beskriveren. For at  betone  spatialiteten  har  jeg  valgt  at  tale  om en etno-geografisk diskurs.

Opdagelse udgør  et  aspekt  af  den  etnografiske :fremstilling, nemlig i form af fremstillingens subjek­ tive  moment.  Etnografen  er  en  opdager,  eftersom han  må  rejse  til  det  :fremmede  sted  og  beskue  det forud for selve beskrivelsen. Den moderne etnografi som en videnskab og en genre opstår ganske vist ved at  udviske  opdagelsen.  Opdageren  og  beskueren forsvinder  til  fordel  for  den  anonyme  beskrivelse, der  alene  refererer  til  bagvedliggende  beskrivelses­ systemer.  Opdagerens forsvinden  tager fart i  1700tallets  rejsebeskrivelser,  hvor  fortællerens  eventyr­ lige  tilstedeværelse i stigende  grad  adskilles fra den systematiske  sædeskildring. 8 Opdageren  vedbliver imidlertid  med  at  dukke  op.  Et  af de  steder,  hvor han kommer til at spille en vigtig  rolle,  er i  littera­ turen.  Robinson  er  på  mange  måder  den  klassiske opdagers  afløser.  Her  udspiller  fremstillingen  af de fremmede sig omkring fortællerens eventyrlige  til­ stedeværelse.

Opdageren har et andet forhold til det fremmede end etnografen. Han har ikke samme  greb om for­ skellen. Derfor  står  han i  højere  grad  over  for  an­ detheden. Andethed anvendes  her  til  at  betegne  en oplevelse  af det  ukendte  og  :fremmede,  der  rækker ud over det begribelige og beskrivelige. Forskel der­ imod forudsætter en beskrivelse, der kan sætte no. get i relation til noget andet inden for et beskrivel­ sessystem. 9 Andethed er det, som dels går forud for den diskursive bemestring af det fremmede, og som 'dels er knyttet til den umiddelbare oplevelse af det. Bevidstheden  om  denne  tilstand,  der  er  knyttet  til opdagelsens  .eller  mødets  øjeblik,  betegner  Francis Affergan  som  en  bevidsthed  om  det  fjerne:  ,,Be­ vidstheden om dette øjeblik er en bevidsthed om det fjerne  i  den  forstand,  at  begribelsen  af andetheden forudsætter  tabet,  det  momentane  fravær  eller  op­ hævelsen  af ens orienteringspunkter".  Io Bevidsthe­ den om det fjerne er en anden type bevidsthed. Den ser noget andet end den bevidsthed,  der er forbun­ det  med  forskelsbeskrivelse.  Og  netop  "ser",  fordi den ifølge Affergan opererer inden for et ekspressivt meningsfelt  bundet  til  synssansen.  At  andetheden peger  væk  fra  det  beskrivbare,  det  der  kan  be­ mestres  diskursivt, understreger·  Affergan ved  at relatere  den til  en bevidsthed om det fjerne,  der  er anderledes  end  beskrivelsens  nærhedslogik: ,,be­ vidstheden om forskel som en bevidsthed om kvan­ titet påkalder alene et objekt i nærheden for at sam­ menligninger,  substitutioner  og  kombinationer  kan finde  sted"  .rr  Over  for  denne logik udtrykker  an­ detheden  "en  modstand  mod  enhver  reducerende bemægtigelse".  I2

'i

::,

11

Andethed hører til  et  ekspressivt  erfaringsfelt,  et fænomenologisk felt,  der ikke lader sig opsummere i  et diskursivt felt. Men den b ry der fra tid til anden gennem sproget: ,,Sproget berører grænserne for det usigelige,  for  ikke-verdenen,  for  tavsheden  og  pa­ nikken". r3 Det kan komme til udtryk i udifferentie­ rede beskrivelser af det sete, hvor der først og frem­ mest lægges vægt på diskrepansen  mellem  den seende og det sete. Det kan også være ved markører, der har til fnnktion at markere det ubegribelige. Ty­ piske markører herfor er betegnelser, der henviser til det undeifulde eller det  rædselsfulde. -�

Andethed knytter sig  til opdagelsens' øjeblik,  for­ skellen  derimod  hører  sammen  med  en  efterføl­ gende tagen i besiddelse. Gennem  beskrivelsen søges  andetheden  reduceret  til  forskel  i  et  system, der kan begribes  og  bemestres. Beskrivelsen forud­ sætter således,  at  det  fremmede  kan  placeres  i  det kendte.  ,,For  at  være  forskellig  må  man  allerede være  en smule  i kulturen",  som Affergan formule­ rer det. r4 Forskel bliver et spørgsmål om variation og opposition.  Hvad enten  den  fremmede  kan  beskri­ ves som en primitiv udgave af det samme, eller han er  det modsatte af det samme, rar  han betydning i forhold til det samme. Beskrivelsen udformes i en re­ torisk strategi baseret på inversion,  negation og gra­ duering.  Det fremmede kan således fremstilles som det modsatte af det samme (inversion), som en ikke­ tilstand (negation) eller som en lighed på en skala af af  forskelle  (graduering).

Beskrivelsessystemer  forudsætter  udfoldede  be­ skrivelseskategorier.  Fænomener  skal kunne  rubri­ ceres og  generaliseres. Bevægelsen fra et værens- til et gørensregister synes at være et første skridt i den retning. I  et  ontologisk  register  støder  man  hurtigt på  andetheden.  Hvad  de  fremmede  er  (eller  ikke er), rummer  ikke  de  samme  forskelsmuligheder, som hvad de  gør. Gennem beskrivelsen af de frem­ medes  gøren,  deres  sæder  og  skikke,  udvides  for­ skelsrepertoiret. Hvor opdagelserne placerer de fremmede i relation til generelle kategorier omkring det  naturlige  og  unaturlige, opbygger  etnografi.en beskrivelsesmønstre,  der  fra  de  simple  gøremål  så som spisevaner, boformer og seksualitet bevæger sig frem mod komplekse forhold omkring religion, po- litisk organisering,  lovgivning og kunst. Med de sy­ stematiske  "sædebeskrivelser" følg�r  en udviskning af  blikket  og  beskueren.  Konsekvensen  er,  at  de fremmede  i  højere  grad objektgøres  og  generalise­ res.  Også  i  opdagelserne  generaliseres  der.  Det  er trods alt Columbus,  der som den første sammenfat­ ter de fremmede, han mødte i den nye verden,  un­ der betegnelsen indianer. Men generaliseringen van­ skeliggøres af selve opdagelsen,  der hele tiden lader konkrete indianere  bryde  ind i  blikfeltet. Endvidere forbliver  opdagelsens  indianer  en  plastisk  kategori, der  lader sig  bruge til forskellige formål,  hvorimod etnografi.ens syntetiske indianer er fyldt ud med be­ skrivelser.

Opdagelse og etnografi. har med viden at gøre. De udfolder  sig  begge  i  en  vidensdimension,  hvor  det gælder  om  at  begribe  den  fremmede.  Men  viden indskriver sig samtidig i et felt,  hvor  det gælder om at bemestre d�n fremmede.  Opdageren og etnogra­ fen både handler og beskriver. Man kan selvfølgelig sige,  at  de  ved  at  navngive  handler  i  kraft  af  deres beskrivelse.  Navngivningen er  en  afgørende hand­ ling i al opdagelse,  fordi den udtrykker en diskursiv stabilisering. Når Columbus som noget .af det første giver  de øer,  han  har  opdaget,  navne,  der  hei;iviser til  det kendte,  er det for at få dem på plads i. sin vi­ denshorisont.  . Navngivningen er led i et større handlingskompleks omkring besiddelsestagning, der indbefatter religiøse og politiske beg�ndelser for at konvertere det opdagede. På  vidensplanet er  allerede navngivningen en  form  for  konvertering,  men  den ledsages  af  en  række  religiøst  og  politisk  begrun­ dede handlinger,  der  skal  drage  de fremmede ind i europæerens  horisont.  Det  er  denne  konvertering, der er forbundet med civilisation.

Handlingsplanet kan belyses fra to sider afhængig af,  hvem der er subjekt for handlingen. I konverte­ ringen  er  opdageren/  etnografen subjekt. Det  er ham,  der  overskuer,  navngiver  og  konverterer  de fremmede. Men de fremmede kan også give  anled­ ning  til  en  reaktion  fra  opdageren/  etnografen.  Det sker netop,  hvis den fremmede fremstår i en radikal andethed.  Her  trænger  det  fremmede  ind  på  sub­ jektet og  reducerer  det til en passiv  recipient.  Gan­ ske  vist  forsvarer  subjektet  sig  ved  at  ty til  det  un-

�/

\,..

derfulde eller rædselsfulde. Men ret beset er det be­ tegnelser  for,  at  noget  er uden  for  subjektets fatte­ evne  og  dermed  uden  for  dets  kontrol.  På  hand­ lingsplanet vil subjektet i sådanne situationer handle affektivt  og  ikke  rationelt,  dvs.  bemestrende.  Man vil  derfor  også kunne aflæse andetheden i de affek­ tive  handlinger,  der  ledsager  brugen  af  andetheds­ rnarkører.  Vi  skal  se  nedenfor,  hvordan  andethed  i RC kan analyseres i en relation  mellem  syn,  affekt og anvendelsen af andethedsmarkører.

Robinson  Crusoe og de vilde

- -mellem andethed og forskel

Den  etno-geografiske  diskurs,  der  omfatter  opda­ gelserne og etnografi.en, opererer med tydelige, spa­ tiale koordinater. Det fremmede vil være lokaliseret et sted, hvortil og hvorfra man rejser. Rejsen spiller en  vigtig  rolle  i  fremstillingen,  hvor  den  udgør  et narrativt  skelet.  Rejsen  markerer  således  en  række tilstandsskift  mellem  tilstanden  hjemme  og  tilstan­ den ude. Når man rejser forlader man det hjemlige og  kommer  til  det  fremmede,  og  man  forlader  det fremmede  og  kommer  tilbage  det  hjemlige.  Vi  har dermed en klassisk fortælling om helten, der bryder op og vender hjem. Men rejsen har også en metafo­ risk funktion i opdagelsen, eftersom den kan bruges til  at understrege løsrivelse (fra det kendte) og deraf følgende diskursiv ustabilitet: ,,I tilfældet med Nord- og  Sydamerika  blev  denne  følelse  af  løsri­ velse fra alt,  hvad der  var kendt,  mest tydeligt mar­ keret af den første rejse: Det altid frygtelige og ofte skæbnesvangre togt over  oceanet".rs I RC har  rej­ sen både denne metaforiske funktion og en narrativ fnnktion.

Rejsen er rammen om de øvrige spatiale koordi­ nater. Rejsens mål, der samtidig er opdagelsens sted, er  naturligvis  rammen  for  selve  oplevelsen  og  be­ skrivelsen af det fremmede. Oplevelsen,  som virker inden  for  et  ekspressivt  meningsfelt,  er  i  sig  selv struktureret spatialt: det afgørende er, hvad man ser. Her spiller spatiale koordinater som  perspektiv, nærhed/afstand, indenfor/udenfor en afgørende rolle. Blikket forudsætter en beskuer,  der på sin  vis udgør det pnnkt,  hvorfra stedet bliver synligt. I det affektive handlingsregister, opdagelsen er knyttet til, vil  dette  pnnkt  konkretisere  sig  som  et  egentligt sted, nemlig i opdagerens krop. Vi har således to lo­ kaliteter,  der bindes sammen af blikket:  kroppen og stedet.

Oplevelsen af andethed kan i RC analyseres i an­ vendelsen af spatiale koordinater. Ser man et øjeblik bort fra rejsen fra hjemmet (eller rettere rejserne), 1 6 så har vi i romanen tre lokaliter: øen, havet uden for øen og Robinsons øhjem/krop. Centrum er Robin­ sons  øhjem/krop. Indenfor/udenfor  og  nærhed/af­ stand  måles fra dette  centrum. Andethed  kan  såle­ des måles i afstand og bestemmes som det udenfor. I  den  europæiske  kultur  markerer  det  eksterne  og det fjerne samtidig det barbariske. 1 7 Som vi  skal se, fremstilles  andethed  i  RC  primært  ved  hjælp  af  de indtrængende kannibaler, der repræsenterer den mest  absolutte  form  for barbari.

Andethed metaforiseres i  tre  billeder:  havet,  den vilde  natur  og  kannibalerne.  De  tre  billeder  repræ­ senterer det farefulde og kaotiske,  der  truer  med at reducere  Robinson  til  et  passivt  objekt.  Havet  ud­ t ry kker den kraft, der konstant sætter en stopper for Robinsons  bestræbelser  på  at  styre  og  bemestre.  I fortællestrukturen  fungerer  havet  som  Robinsons modspiller. Robinsons eventyrlyst (hans indre kraft) imødegås  af  havet,  der  i  form  af  frygtelige  storme (romanen tæller mindst 4 storme) eller blot dets al­ mindelige  styrke  (strømmen)  forsøger  at  udslette Robinson. Havets karakter af andethed viser sig dels i  det  affektive  register,  hvori  det  optræder,  dels  i dets karakter af ubegribelighed. Stormene  fremstil­ les  især  gennem  det  ekspressive  meningsfelt,  hvor syn  og  affekt  dominerer.  Under  den  første  storm ved Englands østkyst bliver Robinson "grebet af den skrækkeligste  angst" (21), 18 og  siger  om stormen at ,,magen  til  uhyggeligt  syn  jeg  aldrig  har  set" (21). Robinson befinder sig videre i en tilstand, ,,jeg ikke er i  stand til at beskrive" (22; min fremhævelse). Un­ der  den  storm,  der  ender  med  det  berømte  skib­ brud,  frygter  Robinson at blive "opslugt"  (53) eller alternativt  at  blive  "ædt  af  vilde"  (54),  hvis  skibet driver  på land. Her glider havet, der i øvrigt beteg­ nes "det vilde hav" (55), sammen med en anden an­ dethedsfigur,  kannibalerne  eller  de  vilde  (savages). Det understreges endvidere, at Robinson har "begi-

, ' ' I

C

!.

"I'

I

I

vet sig det vilde hav  (  ...  ) i vold" (55). Og da han til slut kastes ud i havet, er vi igen uden for det beskri­ velige: ,,intet kan skildre den forvirring, der greb mig, da jeg blev sl yn get i havet" (56). Robinsons relation til  havet ligger  uden for  diskursiv  kontrol. I fortæl­ lestrukturen  fremstilles  dette  som  fortællerens  ob­ servation af hovedpersonens manglende  selvreflek­ sion.

Vi  genfinder  forbindelsen  mellem  affektiv  reak­ tion og ubeskrivelighed flere steder i romanen. Igen i relationen til havet i en scene,  hvor Robinson sej­ ler bort fra sin ø og ud på havet:  ,,D � vil være vah­ skeligt  at  forestille  sig,  hvor  bestyrtetjeg  nu  ...  " (154).  I  mødet  med øen,  der  er  genstand for over­ vældende glæde:

Da jeg nu var gået i land i god behold, rettede jeg blikket opad og takkede Gud, fordi mit liv var blevet sparet i en situation, hvor der for blot fa minutter siden knap havde været mulighed for håb. Jeg anser det  for umuligt at  give en  fyldestgørende beskrivelse af den henrykkelse, sjælen oplever,  når man så at sige lige er blevet reddet fra graven  ...  (58; min fremhævelse).

Men øen i sin egenskab af  vild - repræsenteret ved vilde d yr -kaster samtidig Robinson ud i "en så for­ færdelig angst, at jeg en stund løb rundt som en af­ sindig" (59).

Det  er  imidlertid  i  mødet  med  kannibalerne,  at andetheden fremstilles tydeligst. De vilde og kanni­ balerne 1 9  optræder  som  et  konstant  element i  Ro­ binsons kulturelle viden. Inden mødet optræder de vilde kun som en generel reference for det farefulde ukendte. Robinson må antage, at der uden for øen (eller  skibet)  befinder  sig  grusomme  vilde.  Selve mødet former sig som en proces af  tiltagende nær­ hed.  De  konkrete  vilde  befinder  sig  først  som  en fjern  horisont  for  Robinsons  blik.  Interessant  nok dukker de først op,  efter at Robinson ikke længere kan føre dagbog over sin øtilværelse, fordi hans blæk slipper op. Han befinder sig altså her uden for skrif­ tens trygge kontrol. Det, at de vilde kommer nær­ mere Robinson, kan læses som en erkendelsesmæs­ sig bestræbelse på at begribe og bemestre andetheden.  Tilnærmelsen  foregår  imidlertid  i  det affektive  register.  S yn et  af  fodsporet  i  sandet  gør Robinson  "lamslået,  som  om jeg  havde set et ·spø­ gelse",  ,,aldeles  forvirret,  ja  ude  af  mig  selv"  og "slagen med rædsel" (168). Fodsporet er et tegn på andethed, Robinson kan hverken se eller tyde, hvil­ ket modsvares af,  at han er  "ude  af  sig selv",  altså netop  i  det  udenfor,  der  tilhører  andetheden.  Det efterfølgende  s yn af  hjerneskaller  og  andre  skelet­ rester  på stranden  bringer igen Robinson ud af fat­ ning:  ,,jeg blev grebet af stor forbløffelse og  rædsel, følelser som jeg umuligt kan beskrive,  for  jeg så. at stranden  var  oversået  med  kranier  og  knogler  af hænder, fødder og  andre  dele  af  flere menneskele­ gemer"  (178-179).  Det  understreges,  at  Robinson aldrig har set den barbariske andethed, han har hørt om tidligere:

Alle mine følelser var opslugt af  tankerne om en sådan afgrund af umenneskeligt,  djævelsk  barbari  og  af menneskenaturens udartning. Nok havde jeg i sin tid jævnlig hørt om sligt, men aldrig været kendsgerningen på nært hold (179; min fremhæ­ velse).

Selv om den barbariske andethed stadig kun befin­ der  sig  i  Robinsons  s yn sfelt,  begynder  dtm  lang­ somme  indskrivning  af  andetheden.  Tilnærme.Isen er  således  udt ry k  for  en  gradvis  bemestring.  Det modsvares  af  den  renselsesproces,  Robinson  gen­ nemgår ved s yn et af andetheden. Han kaster op og bliver  lettet.  Opkastningen  må  ses  som  en inverte­ ring af  kannibalernes indtagelse af mennesker. Ro­ binson udstøder af sin krop, hvorimod kannibalerne indtager kroppe. Udstødelsen er som nævnt tidligere den aktive  måde at  omgås  det  barbariske  på. Efter udstødelsen  kan  Robinson  genvinde  det  selv (,,jeg fattede mig"), der er grundlaget for at kunn 7  bemes­ tre andetheden. I modsætning til fodsporsscenen er han nu  parat  til  at  nærme  sig  en tydning  af  andet­ heden. Fra de forskellige tegn i form af skeletrester deducerer han sig frem til, hvad der er gået for sig. De  følgende  etaper i  Robinsons  møde  med  de vilde er fremstillet som en gradvis  tilnærmelse  kul­ minerende  med den konkrete vildes, Fredags, ind­ tog på scenen. Kannibalerne træder ind i Robinsons s yn sfelt:  ,,Man  vil  vanskeligt  kunne  forestille  sig, hvilken  skræk  dette  s yn :fremkaldte  hos mig,  navn- lig  at de vilde nu var kommet til min side af øen og ti]med i så  ringe  afstand fra  mig" (196;  min fremhæ­ velse). Endnu  befinder de sig uden for beskrivelsen: ,,Jeg kunne  i øvrigt kun  se, at  de var splitter­ nøgne  ....  " (197; min fremhævelse). Nøgenhed er en klassisk  topos  i  fremstillingen  af  de  fremmede  fra den  nye  verden. Betegnelsen tjener  dels  til  at  be­ stemme de fremmede ontologisk (  de er ren natur og har derfor ingen kultur), dels til at markere beskue­ rens rådvildhed overfor andetheden. I det sidste til­ fælde  er  nøgenhed  et  tegn  for,  at  den  fremmede undslipper  enhver  beskrivelse.  Affergan  taler  om nøgenhed som "det stumme mærke for en frygtelig tomhed"  . 20 I  RC  forstærkes  "den  frygtelige  tom­ hed"  netop  af  forbindelsen  mellem  nøgenhed  og kannibalisme. Det er det sidste, der gør nøgenheden frygtelig og rædselsvækkende.

Det første skridt i retning af en bemestring af de :fremmede  finder  sted  i  en · rent  moralsk diskurs. Robinson diskuterer med sig selv, hvorvidt han har ret  til at følge sin lyst til  at dræbe  kannibalerne.  På den  ene  side  :fremstilles  de  som  monstrøse  (,,en sådan  umenneskelig  tilstand"  (210),  og  unaturlige (,,disse indfødtes naturstridige skikke), på den anden side som uskyldige og uvidende (,,De anser det ikke for en forb ry delse at dræbe en krigsfange, lige så lidt som vi s yn es det er en forbrydelse at slagte en okse" (185)). De fremmede f'ar dermed plads i en moralsk diskurs som barbariske og uskyldige, hvorved andet­ heden  inddæmmes. Det  barbariske  kan  forankres i en betydning, der beror på en inversion (menneske­ lig-umenneskelig)  samtidig  med,  at  de  :fremmede udstyres med en vis primitiv rationalitet (for dem er kannibalisme naturligt). I sit moralske ræsonnement må Robinson på sin vis sætte sig ind i, hvordan ver­ den ser ud for de fremmede, ikke med det formål at nå frem til en beskrivelse, men for at kunne placere dem i et ontologisk register  som primitive og  sam­ tidig placere sig  selv moralsk i forhold til dem.

Hvad romanen her gennemspiller er et eksempel på  den moralske bemestringsstrategi,  der ledsagede opdagelserne, hvor andethedserfaringerne  kunne ophæves ved religionens hjælp. Med henvisning  til kristendommen kunne opdageren  legitimere sin egen position som bemestrer og, hvad der var vigti- gere,  fremstille  de  fremmede  som  konverterbare. Nøgenheden  overgår  dermed  fra  at  være  frygtelig (  dvs.  ubegribelig) til  at  være  et  nulpunkt,  som  der kan begyndes. fra.  Kunsten  består i  at  flytte  umen­ neskeligheden fra det farlige og moralsk forkastelige til det uskyldige. Det er netop hvad Robinson gør, så vejen for  en egentlig diskursiv  bemestring ligger åben.

Den moralske bemestring retter sig primært mod at  skabe  en  subjektposition  for  bemestringen.  Be­ skrivelsen af de fremmede er ikke afgørende, blot de kan indskrive\_s i en inversion og dermed gives en la­ vere status. Selv om (  eller måske netop fordi) Rob­ inson  har  afklaret  det  moralske  forhold,  der  forby­ der  ham  at  destruere  de :fremmede,  men  nok  giver ham ret til at tage  en  af  dem i besiddelse,  står  han stadig uvidende over for deres gøren: ,,men de dan­ sede  med  et  utal  af  barbariske  krumspring  og  ge­ bærder  omkring  ilden"  (215).  Denne  uvidenhed hænger  sammen  med  den  ontologiske  sikkerhed, Robinson  har  faet  etableret.  Han  har  allerede  faet placeret de fremmede i et værensregister. En egent­ lig etnografi dukker først op, da den konkrete frem­ mede træder ind på scenen og  udfordrer  billedet  af den fjerne, ontologiske kannibal.

Selve  scenen,  hvor  Robinson  redder  Fredag  fra kannibalerne,  kan  betragtes  som  en  fremstilling  af skiftet  fra  opdagelse  til  etnografi,  fra  andethed  til forskel. Her foldendes i bogstavelig forstand den til­ nærmelse til andetheden, som er udtrykt i det grad­ vise møde med de fremmede: ,, (Jeg) gjorde tegn til, at han skulle komme nærmere, hvilket han åbenbart forstod,  for  han  gik  et  par  skridt  hen  imod  mig" (217). Forståelsen ledsages af en direkte bemestring. Den :fremmede er "min vilde" (218). Bemestringen forløber  i  to  parallelle  spor.  Et  direkte,  hvor  ejen­ domsforholdet  tematiseres  i  politiske  og  økono­ miske termer,  og  et indirekte, hvor bemestring bli­ ver et spørgsmål om navngivning og fortolkning.

I  udgangspunktet er  Fredag  en  kannibal,  han  er ,,min vilde". Hans væren er for Robinson kanniba­ listisk. Han er  nøgen,  og  han kommunikerer  "med mangfoldige gebærder, som jeg ikke forstod" (218). Men i  modsætning  til  de  fjerne  kannibaler  indgår ,,overfloden af fagter" i en kommunikations- og for- tolkningsproces. Robinson fortolker fagterne samti­ dig med, at han beskriver og konverterer Fredag. Vi har  altså  her  en  trefoldig  bemestringsproces:  for­ tolkning, beskdvelse og konvertering. Robinson må indgå i  en  kommunikation med Fredag,  men  kom­ munikationen foregår inden for rammerne af beskri­ velsen/konverteringen. Det understreges i romanen bl.a.  ved,  at  den  foregår  på det  engelsk,  Robinson har lært Fredag.  Ganske vist er det i kommunikatio­ nen,  at Fredag  rar  mulighed for  at  indtage  en  sub­ jektposition, og at romanen åbner op for at beskrive et  vildt  perspektiv. 21 Men  spørgsmålet  er,  om ikke '"--s. disse  åbninger  kun tjener  til  at  forstærke  konverteringen.  Således  har  fremstillingen  af  Fredags  reli­ gion,  der lægges i munden på Fredag selv, til formål at betone behovet for en kristen konvertering. Fre­ dags tale  viser  den  nødvendige  og  vanskelige  civil­ isationsproces. Efter at Fredag har fortalt om sin re­ ligion og undret sig over den kristne, må Robinson afbryde  dialogen,  fordi  han  bliver  overvældet  over civilisationsopgavens omfang: ,,Q"eg) bad inderligt til Gud om at sætte  mig i stand til at undervise denne stakkels  vilde  på  grundig  og  helsebringende  måde" (233).

Den første ordløse kommunikation afbrydes af en egentlig  etnografisk  beskrivelse,  der  sætter  Fredag på plads. Jeg gengiver her Robinsons første og mest omfattende beskrivelse af  de vilde,  fordi  den frem­ står som et godt eksempel på en første klassifikation:

Han var  en mand af anselig fremtoning, med en smuk skik­ kelse  og  velformede  stærke lemmer. Han var  ikke for  bred, men høj, og som alt sagt var han tiltalende af udseende.Jeg an­ slog ham til at være godt femogtyve år. Hans ansigt var beha­ geligt, slet ikke vildt og fjendtligt,  tværtimod var det særdeles mandigt og virkede ejendommeligt nok mildt og fredeligt som mange europæeres, navnlig når han smilede. Hans hår var langt og sort, ikke krøllet som uld, panden høj og bred, og øjnene udtrykte livfuldhed og gnistrende intelligens. Hudfarven var ikke sort, men mørkebrun - ikke den skidne, gullige og lidet indbydende slags brunhed, vi kender fra brasilianerne og vir­ ginierne og andre amerikanske indfødte, men en slags gylden­ eller ferskenlød, som var meget køn, men ikke let at beskrive. Ansigtet var rundt og fyldigt, næsen lille og ikke flad som ne- grenes, munden velformet med smalle læber og regelmæssige tænder, der var hvide som elfenben (219-220).

Klassifikationen angår forholdet mellem karak­ ter/udseende/farve  og  race.  Fredag  er  "ikke  helt sort"  og  heller  ikke  gulbrun,  men  er  placeret i  en ,,europæisk" kategori. Det fremgår  af beskrivelsen, at klassifikationen  er  baseret på en hierarkisk orden med europæere i toppen og negre samt amerikanske indfødte i bunden. Det understreges af den tydelige aksiologi, hvor "mildhed" modstilles "brutal" (fierce), og den gulbrune farve betegnes som ,,grim" og "kvalmende".

Denne  systematiske  beskrivelse  følger  umiddel­ bart  før  selve  navngivningen  (,,Først  lod  jeg  ham vide,  at  hans  navn  skulle  være  Fredag", 220), der netop  skal  placere  den  konkrete kannibal i  sproget og  dermed i beskrivelsen. Samtidig markerer navn­ givningen  det  punkt,  hvorfra  konverteringen  kan begynde.  Beskrivelsen  og  konverteringen  forløber parallelt  via en simpel inversion af en række  grund­ kategorier:  klæder, føde,  sprog  og  religion. Fredag er nøgen og gives klæder (hvorved selve spejlingsfi­ guren  mellem  den  nøgne  uciviliserede  Robinson, der  kastes  op  på øen,  og Fredag  allerede  antyd�s). Han spiser  menneskekød  og lærer at spise kogt dy­ rekød. Han  har kun  fagter  og  gives  et  sprog.  Han har  en  forkert  og  simpel  religion  og  omvendes  til kristendommen. Inversionen fremstilles som en be­ vægelse indeholdende såvel aflæring som indlæring. Centralt i  omvendelsen  er  bevægelsen fra  k�bal til  ikke-kannibal. At denne bevægelse går forud for den  ideologiske  omvendelse  til  "god  kristen",  de­ monstrerer  dens  centrale  plads i civilisationsideolo­ gien. Andethedens kerne lokaliseres således i kanni­ balismen.  Først  når  denne  er  sprængt, kan  selve konverteringen  begynde.  Først  efter  at  Robinson både  har  truet Fredag  og  vist  ham  det  civiliserede måltid i  form  af  kogt og  stegt d yr ekød,  kan Fredag forsikre,  at han aldrig mere  vil spise menneskekød.

Civiliseringen  finder  sted i  de  forskellige  grund­ kategorier og  fuldendes i etaper.  Påklædningen  en­ der  med at gøre ham  "næsten  lige  så velklædt som sin  herre" (222). Det  kogte  og  stegte  kød  rar  han smag  for.  Sproget  begynder  han  at  beherske  "gan- ske  godt" (227), omend  det  forbliver  "gebrokkent engelsk" (235), hvilket  i  fortællingen  demonsteres gennem hans staccatoagtige syntaks,  der bl.a. frem­ bringes ved en konsekvent forkert ordstilling. Krist­ ningen  bliver  en  overvældende  succes:  ,,Den  vilde var  nu en god kristen,  meget bedre end jeg" (234). Civiliseringens  egentlige  fuldendelse  betones  i  to markante  passager.  I  den  ene  anerkender  Fredag Robinsons  position  som  civilisator.  I  Fredags  "ge­ brokne  engelsk"  lyder  anerkendelsen  sådan:  ,,Du gøre  en  hel  masse  meget  godt,  lære  vilde  mænder være  gode,  pæne,  tamme  mænder" (240). 22 Her kondenseres  hele  civilisationsprocessen.  Vi  har  det civiliserende subjekt  (den,  der lærer fra sig),  det u­ civiliserede objekt (den vilde mand) og selve proces­ sen i form af bevægelsen fra vild til tam. Clou'  et er naturligvis,  at civilisationen er lagt i munden på ob­ jektet.  Med objektets anerkendelse er civilisationen fuldendt.

Den  anden  passage,  der  markerer  fuldendelsen, handler om Fredags frygt for de indtrængende kannibaler:  ,,  ... jeg  kunne se,  at han  var  skræmt  fra  vid og  sans  (  ...  ) Han  rystede  over  hele  kroppen,  og  jeg vidste  knap, hvad  jeg  skulle  stille  op  med  ham" (244-245). Den andethed,  som Fredag  tidligere  var en  del  af,  frembringer  nu præcis den samme  affek­ tive  reaktion,  som  Robinson udviste tidligere  (men som han i sin egen fuldendte bemestringsposition er kommet  over).  Fredag· er  med  andre  ord  blevet fremmed over for sin tidligere tilstand.

Fuldendelsen  kan  imidlertid  ikke  ende  med,  at Fredag  kan  indtage  den  samme  position:  som  Ro­ binson. Nok  leg�s  der  med denne  position i  roma­ nen. Fredag kan f.eks. fremstå som en bedre kristen. Men dette fortrin skal ses i lyset af Fredags barnlige ærlighed  (,,Han  kendte  ikke  til  lunefuldhed,  tvær­ hed eller lumskhed,  var altid venlig og  tjenstvillig" (223);  ,,  ... alt,  hvad han sagde,  var så ærligt og tro­ skyldigt" (238). Fredag er barnet, hvad der naturlig­ vis placerer subjektet i faderens rolle:  ,,hans følelser for  mig  var i enhver henseende som et barns for en far" (223; min  fremhævelse). Fremstillingen  af  de fremmede  som  børn  er  en  kendt  figur  i  opdagel­ serne. Figuren gør det muligt at bringe de fremmede fra en radikal andethedspostion til en position af pri- mitivitet og underlegenhed,  altså til en position,  der kan bemestres. I RC kan barnefi gur en desuden ind­ passes  i  det  generelle  bibelske  tema  omkring  den fortabte  søn,  hvorigennem  civilisationen  også  gen­ nemspilles.

Fredags fortrin relativeres endvidere af hans lavere position  i  andre  kategorier,  ikke  mindst  i  sproget, som han kun mestrer delvist. Et afgørende element i  konverteringen er som nævnt, hvem der behersker sproget. I romanen er denne beherskelse dobbelt be­ tonet,  eftersom Robinson både indtager rollen som navngiver  og  fortæller.  Kun  i  korte  sekvenser  kan Fredag indtage  positionen som  beskriver  (i  en dia­ log  om hans religion),  og  da kun som materiale for Robinsons egen beskrivelse. ,Jeg sluttede deraf, at der er  præsteskab  selv  blandt  de  mest  forblindede  og uvidende  hedninger  i  verden" (231 min  fremhæ­ velse).

Bemestringen og kontrollen forløber i såvel udformningen  af  et  beskrivelsessystem  som  i  den faktiske  bemestring  af  øen.  I  systemet  skal  de  for­ skellige kulturelle positioner  hierarkiseres,  der legi­ timerer  Robinsons  politiske  suverænitet  og  ejen­ domsret  over  øen.  En  række  positioner  sættes  på plads i løbet af  romanen. Vi har forskellige  sociale positioner,  der defineres i  forhold til  faderens  plads i  midten  som  "middelstanden";  vi  har  forskellige nationale positioner inden for det europæiske (  eng­ lændere, spaniere, portugisere); vi har forskellige re­ ligiøse  positioner  (hedninge,  muslimer,  katolikker og  protestanter);  endelig  har  vi  som  den  overord­ nede  ramme forskellen  mellem uciviliseret  (kanni­ baler)  og  civiliseret  (Robinson)  med  Fredag  i  en mellemposition mellem de to yderpunkter. Gennem sammenkædningen  af flere  forskelspositioner  udar­ bejder romanen  et  net  omkring  grundmodsæt­ ningen uciviliseret-civiliseret.

Grundmodsætningen  markeres  gennem  hele  ro­ manen af de to yderpositioner, kannibalens og Rob­ insons. Selve civilisationsprocessen kommer til udtryk i  mellempositionen,  hvilket forudsætter en relative­ ring af den uciviliserede position, men egentlig også af  subjektpositionen.  Relativeringen  sker  gennem en  opløsning  af  grænser.  Kannibalens position  kan relativeres på flere måder. Vi har allerede set,  hvor-

;

;

!,''

il"'

!,

I

!

dan det kan ske i form af Fredags rolle som overlø­ ber og i begyndelsen som en slags go-between,  der indeholder  elementer  fra  både  det  uciviliserede  og det  civiliserede,  f.eks.  ved  at  være  vild  og  kristen. Samme  mønster  kan  etableres  for  Robinsons  ved­ kommende.  Robinsons  egen  civilisation  lader  sig iklæde barbariske former. Robinsons berømte, hjemmelavede klædedragt er et billede på en - nær­ mest  komisk  - problematisering  af  subjektpositio­ nen: ,,Men  hvis  nogen  i  England  havde  mødt  en mand af mit udseende, ville jeg enten have gjort den pågældende  meget  forskrækket  eller -fremkaldt  høj latter" (163). Robinsons uengelske påklædning  betegnes desuden som  "af den mest barbariske form" (164). I  modsætning til  de barbariske  vilde  er Rob­ insons  barbari  dog  ikke  knyttet  til  kroppen/sjælen, men til det udvendige.

Robinsons  position  er  indskrevet i  en  mere  om­ fattende civilisationsposition. Han  er  englænder, europæer  og  kristen. England optræder  hovedsage­ ligt  som  den  hjemlige  erfaringshorisont, hvorfra Robinson  kan  foretage  sammenligninger  med  sine øerfaringer. Europa optræder dels som en  mere  ab­ strakt  beskrivelseshorisont,  dels  som  kontrastpunkt til  de  vilde.  Samme  rolle  spiller  henvisningen  til kristenheden.  I  selve  civilisationsprocessen  er  det imidlertid alene kristenhed, der betegner  målet. Fre­ dag  bliver  en  god  kristen,  ikke  en  god  europæer. Den europæiske position er desuden tvetydig,  fordi der  etableres en  forskel  mellem Spanien og  Robin­ son/England.  Således  kan  S:(&gt;anien  flyttes  frem  og tilbage  mellem  det  barbariske  og  det  civiliserede. Med henvisning til den sorte legende 2 3 gøres spani­ erne til værre barbarer end  de vilde barbarer: ,,  ...  spaniernes barbariske adfærd  i  Amerika  (  ...  ), hvor de  dræbte millioner af de derboende,  der nok var af gu dsd yr kere og  barbarer  og havde mange blo­ dige og barbariske ritualer, som for eksempel at ofre mennesker til deres afguder,  men som i forholdet til spanierne var aldelses sageløse" (185). Ved at placere spaniernes barbari i fortiden kan Robinson imidler­ tid atter bringe dem ind i civilisationen. Omgangen rried  den  konkrete  Spanier,  Robinson  redder  fra kannibalerne, tjener da også til at demonstrere et ci­ viliseret fællesskab over for såvel de vilde som over- løberne.  Spanieren "var europæer, og han havde tøj på" (247). Han er "den stakkels kristne" (247), der identificerer sig over for Robinson med betegnelsen "Christianus" (249). Påklædtheden - det  generelle civilisationstegn - forbindes med Europa, mens kris­ tenheden bruges til  at betegne det  kommunikative fællesskab.  At  det  netop  er kommunikationen,  der er  kernen i  fællesskabet  understreges  af,  at Robin­ son har  "en alvorlig  samtale" (256)  med spanieren, og  at  han  lader  ham  forpligte  mulige  spanske  red­ ningsmænd skriftligt:  ,,Jeg medgav  ham skriftligt et strengt  pålæg" (261). Skriftligheden  er den privili­ gerede  kommunikation  mellem  civiliserede,  som Fredag ikke har adgang til. Skriftens betydning i ci­ vilisationen  er  allerede  betonet  i  romanens  form som en tekst  skrevet af den tilbageskuende Robin­ son,  der  bl.a.  henviser  til  den  dagbogsoptegnende Robinson.

Den dobbelttydige fremstilling  af Spanien rokker ved  den  europæiske  udfyldning  af  subjektpositio­ nen.  Men  heller  ikke denne  positions  nationale kerne, England, er  fritaget.  De  engelske mytterister, der lander  på øen i  den  sidste  del  af Robinsons  ø­ ophold,  beskrives  som barbariske og  næsten kanni­ balistiske.  Synet  af,  hvordan  de  behandler  der�s fanger,  udløser  rædsel  hos  Robinson:  ,,(Jeg)  stod blot  skælvende af rædsel  ved synet" (265). Fredags spørgsmål om, hvorvidt de vil æde fangerne, må han dog svare nej til. Den magiske grænse me1:).em ægte kannibaler og barbarer bliver ikke overskredet. Eng­ elske  "banditter" (265) kan ikke sammenlignes med kannibaler.

Hvad er  så formålet med  den indbyggede  tvety­ dighed i subjektpositionen? Det er at styrke civilisa­ tionens position, eftersom subjektpositionen i forlø­ bet restaureres i styrket form. Den hæderlige kristne Spanier sletter den sorte legende. De brave englæn­ dere  anført af Robinson  vinder  over  mytteristerne. Og Robinson selv  kan indtage  positionen som det absolutte  subjekt,  der  kontrollerer  begivenhederne. Han  er  ikke  kun  øens  "guvernør",  ,,kommandør" og "fyrste",  men indtager også en næsten guddom­ melig  status.  Da Robinson undsætter  den tilfange­ tagne engelske kaptajn, udb ry der denne:  ,,  Taler jeg med Gud eller menneske? Er det et rigtigt menneske eller  en  engel?" (268) Som vi skal se i næste afsnit, er denne sekvens af central betydning som samlings­ punkt  for  de  to  bærende  civilisationsperspektiver, det  etno-geografiske  og  det  individuelle.  I  første omgang skal det kun fremhæves,  hvordan den luk­ ker de omtalte huller i subjektpositionen. Robinsons civilisation  fuldendes  og  knyttes  samtidig  til  Eng­ land, hvilket understreges af det svar, han giver kap­ tajnen:  ,,Jeg  er  nemlig  kun  et  menneske,  englæn­ der" (268). Fuldendelsen udspiller ,sig i en spejlingsfigur, hvor kaptajnen  spejler  Robinsons eget forløb.

## Robinsons ø

I  opdagelsernes  og  etnografiens  diskurs  fremstilles den strukturerende dikotomi mellem vild/barbarisk og  civiliseret i  en spatialiseret  form.  De  to  positio­ ner  tænkes  som  steder,  der er adskilt af  en grænse. Men diskursen skal ikke kun etablere grænser. Den skal også iscenes � tte en grænseoverskridelse, en be­ vægelse fra den ene pol til den anden. Omdrejnings­ punktet i civilisationen er netop denne bevægelse.  I en  opdagelsesdiskurs  eller  en  etnografisk  diskurs, hvor opdageren eller etnografen indtager subjektpo- sitionen,  tager det  sig  ud som en  bevægelse  fra det fjerne til det nære. Det nære er både det genkende­ lige og  det,  der kan bemestres.

I RC udspiller denne bevægelse sig i to faser,  en passiv og en aktiv. I den passive fase antager bevæ­ gelsen karakter af en  truende  indtrængen.  Det fjerne, der kommer nærmere i form af de indtræng­ ende kannibaler, fremstilles som radikalt anderledes. Her  er  der  tale  om  en  omvendt  civilisation,  en  af­ civilisering,  hvor  civilisationssubjektet i  bogstavelig forstand risikerer at blive opslugt af det vilde og bar­ bariske.  Afciviliseringen  og  den  medfølgende  ob­ jektgørelse er imidlertid grundlaget for, at subjektet kan  begynde  civilisationsprocessen,  som  karakteri­ serer  den  aktive  fas\_e.  I  den  aktive  fase  generobrer subjektet sin subjektposition. I RC sker det i alle de registre, hvorigennem  civilisationen  udspiller  sig. Robinson bearbejder den vilde natur og bekæmper de  indtrængende  kannibaler.  I  arbejdet  og  kampen bliver  han  ikke  kun  herre  over  sig  selv,  men  også over øen med dens d yr og planter, .og i  sidste  ende over det fremmede, hvilket som nævnt giver sig ud­ slag  i,  at  han  skifter  fra  at  være  eventyrer/  opdager til  at blive etnograf.

· Kort over Robinsons ø. Fra 3.  del af førsteudgaven.

"I

.1

'I

,i

,1

I begge faser af bevægelsen udgør øen det meta­ foriske omdrejningspunkt. I den passive fase udtryk­ ker øen det vilde i form af såvel det barbariske som det ud yr kede. Det barbariske er øens ukendte side, der bemægtiges gennem Robinsons talrige opdagel­ sesrejser.  Som  en ægte  opdager  kortlægger  Robin­ son øen, der dog vedbliver med at åbenbare barbar­ iske tegn. Bestræbelserne på at kortlægge øen fremstilles  i  to  spatiale  koordinatsystemer,  et  hori­ sontalt  og  et  vertikalt. På  rejserne  kæmper  Robin­ son  sig  frem  horisontalt  til  den  anden  side  af  øen. Han er opdageren,  der er  kropsligt.impliceret i det � vilde og  derfor ikke kan etablere en epistemologisk distance.  Samtidig  søger  han  at  skabe  sig  overblik ved at indtage de højeste steder på øen. Herfra kan han både løsrive sig fra det vilde og oveskue det. Ci­ vilisationen forudsætter et sådant  overskuende  sub­ jekt. Romanen fokuserer imidlertid ikke kun på det vertikale  overblik  som et  udtryk  for epistemologisk bemestring,  men demonstrerer  også,  hvordan over­ blikket  afdækker  nye  ukendte  steder.  Fra  sine  ud­ sigtspunkter  kan han  skelne  det fjerne,  kannibaler­ nes sted. Bestigelsen af  de højeste steder udtrykker således en dialektik mellem det overskuende subjekt og  det indtrængende vilde,  dvs. mellem den aktive og  den passive bevægelse,  der først  ender med sub­ jektpositionens fuldendelse i den endegyldige  civil­ isationsproces.

Dialektikken  mellem  subjekt Geg)  og  andethed, der  karakteriserer  dannelsen,  udtrykkes  også i  den konkrete bemestring og  bearbejdning af øen. Gen­ nem opdagelsesrejserne kortlægges øen, gennem ar­ bejdet  kultiveres  den.  Begge  aktiviteter  udtrykker de forskellige sider af civilisationsprocessen. Andet­ heden viser sig i form af de farer, som øen rummer, og de luner, naturen besidder. De indre rejser på øen udstiller  romanens  narrative  form i miniature. Øen fungerer som en mise en abyme, hvor Robinsons store rejse gentager sig: han forlader "sit hjem",  ledes ud på  det  farefulde  hav,  udsættes  næsten  for  forlis  og skylles  op på øen igen. Forudsætningen for,  at øen kan optræde som scene for Robinsons civilisations­ rejse er imidlertid,  at  den er blevet  omformet  til et hjem. Hjemmet er den pol, som giver rejsen retning:

"Geg) følte det hele tiden under denne udflugt, som

om jeg var på rejse og hjemmefra" (124).

Hje=et  er  rejsens  begyndelsespunkt  og  mål. Det  gælder  om  at  bringe  hjem  og  ko=e  hjem. Robinsons forbindelse  med øen  har  karakter  af  en hjemliggørelse.  Hans  første  projekt  er  at  bygge  et fæstningsværk til beskyttelse mod de vilde. I denne fase  handler  det  om  "at  indhegne"  øen  stykke  for stykke. Selve "fæstningen" består af en række halv­ cirkelformede palisader, der klart metaforiserer stra­ tegien  med  at  "indhegne"  det  vilde.  Fæstningen kulminerer i en grotte,  der som en anden livmoder udtrykker den ultimative beskyttelse.  Senere følger indhegningen af d yr og  marker. Indhegningen led­ sages af kultivering. Gennem sit arbejde transforme­ rer Robinson den vilde ø til en civilisation. Civilisa­ tionen udspiller  sig  her i en vekselvirkning mellem Robinsons kunnen og  øens ressourcer. Men det er Robinsons  rationelle  kapacitet  og  arbejdskraft,  der udgør  den  udslagsgivende  faktor.  Den  vilde  natur lader  sig  velvilligt  tæ=e.  Hvor  indhegningen  er indadvendt og beskyttende, er kultiveringen ekspan­ siv.  Indhegningen retter  sig  mod  at  skabe  hjemlige øer i det fre=ede og mod at beskytte sig mod det fre=edes  indtrængen  (eller  penetration  af  ,den hjemlige  livmoder).  Kultiveringen  er for  så  vidt en udvidelse af indhegningen,  hvor mere og  mere vild natur inddrages. Begge de to strategier kulminerer i hjemliggørelsen, hvor fæstningen bliver til det hjem, hvortil  alt  "bringes  hjem". Robinson kultiverer·  og bringer hjem.

· ·  Sairinienhængen  mellem  indhegning,  kultivering og hjem er rodfæstet i europæisk mentalitet. Det ci­ vile er forbundet med civis, bylivet, der i kraft af by­ muren afgrænser  sig fra  det  barbariske  liv  udenfor byen.  For  europæeren  er  den  vilde  det  hjemløse menneske, homo sylvestris, der lever uden for bylivets sociale  sammenhæng.  Byens  mure  beskytter  mod det  vildes indtrængen og  opløsning af det dvile liv. For  at  kunne  orientere  sig  må  europæeren  derfor skabe hjem. Hje=et er imidlertid også forbundet med ejendom i den europæiske horisont. Hje=et er  ens  ejendom.  Hvis  en  ting  er  ejendomsløs,  har ingen ret til  den. Den ejendomsløse ting  vil kunne cirkulere fra hånd til hånd. Først når man hævder sin ejendomsret, vil tingen blive noget for en. I den eu­ ropæiske  forståelse  af  ejendom  ko=er  man  først og :fremmest i besiddelse af en ting, hvis man har be­ arbejdet og indhegnet den:

Så meget land som et menneske pløjer, tilplanter, forbedrer og dyrker og udnytte afgrøderne  fra, så meget er hans ejendom. Han inddrager det således gennem sit arbejde fra det fælles. 2 4

Ejendom er for Locke et produkt af arbejde og ind­ hegning,  præcis  som det  er  for  Robinson.  Indheg­ ningen er derfor "mit eget hus":

Det var overordentlig tilfredstillende for mig at komme tilbage tur, hvorunder jeg ikke havde haft fast bopæl, havde været så -som  jeg ved mig selv kaldte det

til min gamle hytte og ligge i hængekøjen. Denne lange fod­ strabadserende, at mit e g et hus - i sammenligning forekom mig at være en ideel bolig.  (125; min fremhævelse).

I tråd med den europæiske tankegang kan Robinson flytte indhegningen,  kultiveringen  og  hjemliggørel­ sen af øen op på et højere, politisk niveau. Øen kan da blive hans kongerige: ,,  ....  tanken om, at dette til­ hørte mig - at jeg var den ubestridte konge og herre over  hele  dette  land  og  ejede  retten  til  at  besidde det,  ganske  som  en  herremand  i  England  ejer  sit gods" (u3). Romanen følger  således den linie,  der karakteriserer europæernes omgang  med besiddelse og  beherskelse  af  det fre=ede:  kultivering,  ejen­ domsret,  suverænitet,  dog  med  den  lille,  ekstra di­ mension, at :fremstillingen har et klart parodisk \_skær. Robinsons kongeværdighed er lattervækkende, som hele hans miniature-civilisation er det.

Øen fremstår som udgangspunkt, som middel og som  mål  for  civilisationsprocessen.  Den  udfylder rollen  som det  nulpunkt,  hvorfra  al  civilisation  må udgå. Nulpunktet har to dimensioner. Det rummer afslutningen af et forløb,  der  resulterer i ophøret af betydning.  Og  det  markerer  et  begyndelsespunkt. Robinson kastes i  land  på  øen frataget  næsten  alle tegn  på  civilisationen.  Øen  er  uopd yr ket  og  ube­ boet. Som den nøgne kannibal repræsenterer den ci­ vilisationens ophør i form af den absolut asociale til­ stand.  Da  Robinson første gang f'ar tid til at gennemtænke  sin  situation  på  øen,  gør  han  det  i form af et veritabelt regnskab over det onde og  det gode ved situationen. Under det onde fremhæves, at ,,G)eg  er  skilt  fra  menneskeheden,  aldeles  ensom, forvist fra  menneskenes samfund" (74). Den  øde ø udtrykker  "adskillelsen  fra  menneskeheden",  dvs. det grundlæggende umenneskelige,�der karakterise­ rer barbariet. Dens tomhed udtrykker således men­ neskets, det sociale menneskes død. Men tomheden er samtidig muligheden for at skabe. Mennesket kan skabe  af  intet.  Øen  er  også  civilisationens  tabula rasa,  det begyndelsespunkt,  hvorfra alle komponen­ terne  kan  genskabes.  Den  er  scene  for  Robinsons geninstallering  afalle  civilisationens  tegn.  Gennem sin 'tilskrivning' af betydning til øen (via skriften og arbejdet)  genfortæller  Robinson  civilisationens  hi­ storie.2s  Civilisationen  er selve  denne  tilskrivnings­ og transformationsproces.  I det  17.  århundredes samfundsteori blev civilisationens begyndelsespunkt tænkt  som  en  naturtilstand,  en  ikke-social tilstand, hvor menneskets grundlæggende egenskaber lod sig blotlægge. Det civile og civiliserede samfund lod sig begrunde  ud  fra  denne  naturtilstand.  Mennesket  i naturtilstanden kunne udstyres med såvel barbariske træk  som  moralske  kvaliteter.  Robinson  gennem­ spiller  begge  disse  sider  af  naturtilstanden  ..  Han  er eneboeren, der hele tiden·  må kæmpe for at holde de barbariske  træk i  ave:  ,,Jeg,  som  befandt  mig  i  na­ turtilstand"  (132),  ,,Jeg  handlede  som  et  rent  d yr alene ud fra naturens principper"(103). Men han er samtidig  skaberen,  eller  måske  rettere  civilisatoren, der i  kraft  af  sin  grundlæggende  fornuft  omformer et råmateriale. I det sidste tilfælde udspiller civilisa­ tionen sig i Robinson selv som en konflikt mellem den barbariske passion (,,afskyelige og fordærvede", 184) og den civiliserende fornuft. Civilisationen be­ gynder,  hvor  fornuften  bliver  herre:  ,,Da  min  for­ nuft nu begyndte at :fa bugt med mit dybe mismod" (7 8 ). 2 6

Robinsons  navnløse  ø  har utopiske træk. Den  er måske ikke det "intetsteds" (u-topos), der etymolo­ gisk  ligger  til  grund  for  utopien,  men  nok  "det­ sted-hvor-alt-er-godt" (eu-topos),  der også indgik i Thomas  Mores  overvejelser,  da  han  opfandt  uto­ pien.27  De  utopiske  træk  manifesterer  sig  i  skil-

�'-li-'''"

11°  I

i

I

,,

1:

dringen  af  det  gode  samfund,  Robinson  er i  færd med at skabe.  Men netop  "i  færd med" i  modsæt­ ning  til  den  klassiske  utopi,  der  beskriver  et  fuldt udfoldet utopisk  samfund.  I RC  er utopien indsat i en  moderne  civilisationsdiskurs,  som  betoner  dels bevægelsen fra en tilstand til  en anden,  dels  skabe­ rens  eller civilisatorens rolle. Man kan desuden dis­ kutere,  hvorvidt  den  civilisation,  Robinson opbyg­ ger,  udtrykker  det  kritiske  "modbillede",  som  er utopiens  kerne. 28 Snarere  er  den  civiliserede  ø  et spejlbillede  af  den  civilisation,  Robinson  er  blevet udstødt fra.  Nok  hylder  han  fra  tid"til  anden  sin  ø som et alternativt sted,  hvor civilisati�ens negative værdier  er  ophævet.  Således  fremhæves  det adskil­ lige  gange,  at  Robinson  lever  i  et  pengeløst  og brugsorienteret  samfund uafhængigt  af  pengenes fordærvende  magt  (,,dette  slemme,  triste  og  nytte­ løse  stads" (144);  ,, Oh billige  tant!  sagde  jeg  højt, hvad skal du nytte? intet er du værd"  (69)). I et kri­ tisk  crescendo  sammenfatter  han  sin  utopiske  ver­ den,  som  et  sted  "langt  fra  verdens  syndighed"  fri for "kødets eller øjets lyst" og "livets hoffærdighed" (143). Men denne puritanske vision har knap utopi­ ens  karakter.  Den  karakteriserer ikke  en  alternativ verden,  med en tilstand af verdensfjernhed og løsre­ vethed, der blot udgør den nødvendige negative side (løsrivelsen)  forud  for  den  positive  genopbygning. De  forskellige  kritiske  udbrud  og  hyldester  til  det simple liv i romanen  modsvares  da  også  af  skaber­ trangen,  der  bringer  fortællingen  frem  mod  slut­ punktet,  det  fuldendte  spejlbillede  af  det  engelske samfund,  øen  som  en  koloni  bestyret  af  "guvenø­ ren"  Robinson.  Målet  er ikke  det  simple  liv  eller løsrivelsen fra verden. Robinson forkaster nok glimtvis  pengene,  ikke  desto  mindre  gemmer  han dem og husker at tage dem med sig, da han forlader øen og træder  ind i den civiliserede  verdens  akku­ mulative orden (illustreret ved hjemrejse-sekvensen, der  former sig  som  et  veritabelt kapitalistisk  even­ tyr).  Civilisationskritikken dukker kun op moment­ vis,  og  da  kun,  fordi den  skal fungere som den  ene pol i det dynamiske spændingsfelt af nedriv­ ning/nedskrivning/nulpunkt og opbygning/til­ skrivning/begyndelsespunkt,  der  gør  det  muligt  at fremstille civilisationsprocessens grundlæggende komponenter. I modsætning til samtidige og senere civilisationskritiske  fiktioner  har  romanens  puritan­ ske  visioner ikke  til  formål  at  skabe  et  modbillede og et punkt,  hvorfra  civilisationen kan kritiseres  og rives  ned.  Tværtimod indsætter den det simple som den kerne, hvorfra det civiliserede udgår.

Øen er ikke blot scene foi:- de puritanske visioner om  det  simple  liv.  Med  sin  paradisiske  karakter  er den selv en del heraf: ,,Her var alt så frisk, grønt og blomstrende, at det var som en evig  vår eller blom­ string og li gn ede en kunstigt beplantet have" (n3). Men selv Edens Have er her  "en anlagt have",  der bærer civilisationens præg. Og Robinsons forhold til denne  have  er  utilitaristisk.  Det  drejer  sig  for  ham om at bringe  havens  frugter  hjem,  ikke om at nyde synet af :frugtbarheden. Desuden er øen ingenlunde kun paradisisk, den er også vild, faretruende og djæ­ velsk.  Det sidste udpensles i en scene,  hvor Robin­ son bevæger sig ned i en mørk hule og pludselig ser ,,  to  store  skinnende  øjne.  Om  de  tilhørte  et  men­ neske  eller  en  djævel  vidste  jeg  ikke" (191). Men også djævelskaben kan udnyttes til brugbare formål, eftersom Robinson forvandler  hulen  til  et  forråds­ kammer.

Øen udgør det spatiale centrum i RC. Den er; så­ vel  rammen  om  selve  civilisationsprocessen  som markering af  grænsen mellem civilisation og ikke­ civilisation.  Samtidig  binder  den  de  øvrige  spatiale koordinater  sammen.  I  forhold  til  hjemmet  marke­ rer  den  et  udenfor,  der  både  er  vildt  og  kan  tæm­ mes. I forhold til det absolut vilde og barbariske - i fo:rm afhavet eller kannibalerne i det fjerne - er øen et indenfor  (,,min  elskede ø", 154). De spatiale ko­ ordinater tager sig ud som koncentriske cirkler  med hjemmet inderst og de fjerne  kyster  yderst. I udfol­ delsen  af  romanens  civilisationsperspektiv  smelter de forskellige cirkler sammen. Indhegningen og kul­ tiveringen  af  øen  transformerer  den til  et  hjem,  og samtidig inddrages kannibalerne i Fredags skikkels\_e i  den hjemlige husholdning. Fredag bliver undersåt, tjener og arbejder i Robinsons hjem/  samfund. Den endelige  sammensmeltning  sker  imidlertid,  da  øen inddrages  i  den  europæiske  horisont  som  en  fuld­ endt kopi,  en koloni,  og dermed ikke længere mar­ kerer  en  grænse  til  civilisationen.  I  romanen  de- xnonstreres  det  ved  at  lade  hjemrejsen  foregå  i  et toxnruIU·  Kun  de lokaliteter,  der  har betydning  for Robinsons berigelse er markerede.

## Noter

- 1\_  Romanens fulde titel er: The Life and Strange Surprizing Adventures  of Robinson  Crusoe,  of  York,  Mariner:  Who  lived Eight and  T wenty Years,  all  alone in an un-inhabited  Island on the  Coast  of  America,  near  the  Mouth  of  the  Great  River  of Oroonoque; Having  been cast  on Shore by  Shipwreck,  wherein all the Men perished but himself With An Account how he was at last  strangely  deliver'd  by Pyrates,  Written  by Himself.
2. Jean Ducrocq: ,,Relations de voyages et recits symboli­ ques:  Robinson  et  Gulliver". Studies  on  Voltaire  and  the Eighteenth Century. 215.  1982,  p.  5.
3. Ian Watt: The Rise of the Novel : Studies in Defoe, Richard­ son and Fielding. London,  1957.
4.  Maximillian E. Novak.: Defoe and the Nature of Man. Ox­ ford: Oxford UP,  1963.
5. Claus Bratt  Østergaard: Om køn og  civilisation  i  det  19. århundredes  fiktion. København: Basilisk,  1987.
6. Peter Hulme: Colonial Encounters: Europe and the Native Carribean,  1492-1797. London: Routledge,  1986,  p.  186.
7. Her udgør Claus Bratt Østergaards fascinerende diskus­ sion af  Robinson i et civilisationsperspektiv  en undtagelse (op. cit.). Østergaard læser Robinson som et udtryk for en første  formulering af en moderne, borgerlig selvopfattelse, "en generaliseret forhandlingsmodalitet" (ibid., p. 168). For ham er  civilisation  en  analytisk  betegnelse  for  en  proces, der leder frem mod def borgerlige samfunds realisering.
8. Gordon  M.  Sayre: Les  Sauvages Americains.  Representa­ tions of Native Americans in French and English Colonial Lite­ rature. Chapel Hill  : The  University  of  N  orth  Carolina Press,  1997,  pp. 98-123.
9. De  to  erkendelseskategorier,  andethed  og  forskel,  er hentet  fra  Francis  Affergan:  ,,Les  marqueurs  de  l'  autre dans  Robinson  Crusoe.  Contribution a la  genese  de­ l'  anthropologie de l'  alterite", Les Temps Modernes, vol. 44, nr. 507,  1988,  pp. 22-45.
- ro. Francis Affergan: Exotisme et alterite. Essais sur les fonde­ ments d'une critique de l'anthropologie. Paris: PUF,  1987,  p. 9. II. Ibid. Min fremhævelse.
12. Ibid. p. 83.
- 13.Britta Timm Knudsen: Det synlige og det  sigelige.  Aspek­ ter af romanens æstetik og æstetiske fænomenologier i fransk mo­ dernitet. Upubliceret Ph.d-afhandling. Aarhus  Universitet 1993.
14. Affergan:  ,,Les  marqueurs  de  l'autre  dans  Robinson Crusoe ...  ", op. cit., p. 39.
15. Anthony  Pagden: European  Encounters  with  the  New 'Wårld. From Renaissance to Romanticism. New Haven: Yale UP,  1993, p. 3.

,  ..  ,

..

....

16.  Robinsons rejse inden skibbruddet består af en serie af rejser med tydeligt markerede ophold (i London, i Nord­ afrika, i Vestafrika, i Brasilien).
17. Hayden White: ,,The Noble Savage Theme as Fetich", Chiappelli,  Allen ·and Beson  (ed.): First Images  of America, Vol.  r. Berkeley: Univ. of California Press,  1976, p.  127. 18. Sidetallene  henviser  til  Mogens Boisens  danske  over­ sættelse  af Robinson  Crusoe, Daniel Defoe: Robinson  Cru­ soe. Dansklærerforeningen 1987.
19. Savage optræder  langt h yp pigere  end cannibal i  roma­ nen.  Faktisk  optræder  sidstnævnte  substantiv  kun  fem gange i alt og da altid i den præcise betydning af menne­ skeædere.
20.  Affergan: Exotisme et alterite, op. cit.,  p. 70.
21. Man kunne argumentere for, at Fredags tale i dialogen med Robinson fungerer som en fremstilling af det empi­ riske materiale, etnografen Robinson har til rådighed i sin fortolkning.  Som  etnografen  kan fortælleren Robinson træde ud af dialogen og fortolke materialet.
22. I  den  oprindelige  version lyder  det gebrokne engelsk således: ,,You do great deal much good, says he, you teach wild mans be good sober tame mans", Daniel Defoe: The Life and Strange Surprizing Adventures of Robinson  Crusoe ... (ed. by John Man). London: Everyman, 1994, p. 184.
23. Den  sorte  legende er  betegnelsen  for  den  fortælling om  de  spanske conquistadores  grusomme  fremfærd,  der bredte  sig  i  Europa  fra  1500-tallet, (se  Jean  Duviols: L'Amerique espagnole vue et revee. Les /ivres de voyages de Chri­ stophe  Colomb a Bougainville. Paris:  Promodis,  1985). Les­ tringant  peger  på,  at  denne fortælling forstærkes i RC af en  prægnant puritansk antikatolicisme, der først og  frem­ mest tager afstand fra den katolske forståelse  af transsub­ stantiation  i  nadveren  (Frank  Lestringant: Cannibals.  The Discovery and Representation of the  Cannibal  from Columbus to Jules  Verne. Berkeley: University of California Press, 1997). Ifølge Lestringant relaterer puritanerne transsubstantiatio­ nen til  kannibalisme,  hvilket  skulle kunne  forklare Rob­ insons generelle had til kødet og hans had til katolikker. Two  Treatises  on  Government [1689]. Lon­
8. 24.John Locke: don:  Everyman,  1993,  p.  130.
25. Det er i øvrigt i kraft af sin position som  fortæller,  at Robinson indtager rollen som den fuldkomne bemestrer. Gennem fortællingen kan han indtage forsynets plads.
26. Det er  værd at notere sig,  at  fornuftens  sejr  relateres til en skriveproces  (,,I drew up the state of affairs in wri­ ting",  p.  54).  Fornuften  udtrykker  sig  gennem  skriften, hvorimod passionen udtrykker sig gennem kroppen.
11. 27.Jean-Michel Racaut: l'Utopie  narrative  en  France  et  en Angleterre 1675-1761. Oxford:  The  Voltaire  Foundation, 1991,  p. 14.
28. Horst Brunner: Die -poetische Insel:  Inseln  und  Inselvor­ stellungen in der deutschen Literatur. Stuttgart: J. B. Metzler, 1967, p. 66.