Anvendt etik
Forfattere: Søren Flinch Midtgaard
Tidsskrift: politica (2007-01-01)

## Søren Flinch Midtgaard1

## Anvendt etik2

Den århusianske statskundskabstradition, der er indflydelsesrig i store dele af det danske statskundskabsmiljø, er, på tværs af pluralisme med hensyn til teo¬ rier, metoder og forskningsobjekter, kendetegnet ved en doktrin om forkla¬ rende teori(er) på den ene side og et sæt afpolitologisk relevante kendsgernin¬ ger på den anden (hvor de sidste forventes at blive forklaret af den eller de første). Studerende skolet i denne tradition spørger naturligt nok undervisere i normative politisk teori: 'Hvad er teorien, og hvad er empirien her?" De står, med andre ord, uforstående over for, hvilke sæt af kendsgerninger det drejer sig om, og hvorledes dette sæt forventes at blive forklaret af de normative teorier. Første skridt i et svar til de studerende er at anføre, at normativ teori ikke sigter mod at forklare empiriske sagsforhold. Snarere er spørgsmålet, hvorledes forskellige politologisk relevante sagsforhold burde være. Fx hvad kendetegner god regeringsførelse, hvordan burde ressourcerne i et samfund være fordelt, hvordan skal svage medborgere behandles etc. Med andre ord tilsigter normativ teori at give begrundede vurderinger af de normative egen¬ skaber ved forskellige politologisk relevante fænomener.

Før sådanne vurderinger kan gives, er det dog nødvendigt at definere de fænomener, der skal vurderes. Politisk teori af den angloamerikanske variant har som ambition at definere politologisk relevante fænomener så præcist som muligt. Et bemærkelsesværdigt eksempel er MacCallums (1972) analyse af begrebet frihed. Over for Berlins (1969) indflydelsesrige og retorisk flotte (men analytisk tvivlsomme, hvis MacCallum har ret) sondring mellem negativ og positiv frihed argumenterer MacCallum for, at frihed må ses som en triadisk relation af typen: X (en agent eller agenter) er frifra forhindringer til at udføre bestemte handlinger eller til at udvikle en bestemt karakter (MacCallum, 1972: 176). Altså, enhver opfattelse affrihed, ifølge MacCallum, rummer både nega¬ tive og positive aspekter. Endvidere udelukker definitionen ikke, at man kan have en bred forståelse af forhindringer - en, der fx indbefatter fravær af res¬ sourcer. Således er det ikke kun højreliberale, der fokuserer på fravær af tvang, der kan tale om vigtigheden af fravær af forhindringer. Et andet eksempel er Rawls' tidlige definition af retfærdighed, hvis fundamentale kerne han argu¬ menterer for, er de betingelser, der kendertegner fair spilleregler for sameksi¬ stens mellem frie og lige individer (Rawls, 1999). Et tredje eksempel ses i dette nummer af Politica, hvor Kasper Lippert-Rasmussen behandler begrebet dis¬ krimination. Et af de bemærkelsesværdige resultater af Lippert-Rasmussens analyse er, at det ikke er en del af definitionen af diskrimination, at de, der diskrimineres imod, stiles ringere. Imidlertid kan det hævdes, at det er typisk, at de, som udsættes for diskrimination, stilles ringere. Videre kan det forhold begrunde, at de fleste tilfælde af diskrimination er moralsk forkerte. Men de er det ikke, fordi de udgør tilfælde af diskrimination, de er det, fordi de stiller dem, der diskrimineres, ringere.

På baggrund af klare definitioner af politologisk relevante fænomener er det, som nævnt, den normative politiske teoris og filosofis opgave at vurdere de normative egenskaber ved disse fænomener - er der tale om moralsk dår¬ lige eller moralsk gode fænomener? Tb hovedtraditioner i etikken eller den moralske filosofi leverer konkurrerende (i det mindste hvad angår begrundel¬ sen af korrekte handlinger og institutioner) bud på, hvorledes sådanne vurde¬ ringer skal foretages. Den første position er den pligtetiske eller deontologiske, som mange forbinder med Kants moralske filosofi. Den anden er den konse¬ kvens- eller ansvarsetiske position, der forbindes med Bentham og Mill. Den pligtetiske position indgår i Sune Lægaards og Søren Flinch Midtgaards bi¬ drag i dette nummer som henholdsvis en begrundelse afytringsfrihed og som en måde at vurdere de normative egenskaber ved de undtagelser, der kende¬ tegner fristaden Christiania, på. I Kants udformning af en sådan position afgø¬ res de normative egenskaber ved forskellige fænomener apriori, dvs. uden hen¬ visning til erfaringen eller empirien. Nærmere bestemt testes handlingsmaksimer ved at se på, om de modsigelsesfrit kan gøres til universelle love for adfærd, eller om de kan villes som universelle love givet at bestemte hypoteti¬ ske omstændigheder for aktøren gør sig gældende. I Morten E. J. Nielsens bidrag appelleres hovedsageligt til den modsatte position (en position, der også indgår i Lægaards og Midtgaards bidrag), nemlig den konsekvensetiske. Nær¬ mere bestemt anvendes en kompleks velfærdsvariant af fordelingssensitiv konsekventialisme (en, der definerer relevante konsekvenser som konsekven¬ ser for menneskelig velfærd) til at vurdere betimeligheden afet tørklædeforbud. Konsekvensetiske positioner er karakteristisk mere afhængige afempiriske vur¬ deringer end de ontologiske. Givet en definition af det ultimative mål (fx men¬ neskelig lykke) er det i hovedsagen et empirisk spørgsmål, hvilke handlinger og institutioner, der fremmer dette mål mest muligt. Fastlæggelsen af selve målet er dog ikke i nogen ukontroversiel forstand et empirisk spørgsmål.

Normativ analyse vurderer altså de normative egenskaber ved veldefinerede politologisk relevante fænomener, og denne vurdering involverer i varierende grad empirisk analyse. I øvrigt er der, med hensyn til de positioner, der er relativt empirifølsomme, ofte en hensigtsmæssig arbejdsdeling, således at den politiske teori eller filosofi angiver metoden til at fastlægge, hvad der er mo¬ ralsk korrekte handlinger og institutioner (fe de med de bedst mulige konse¬ kvenser for velfærd), mens den i udpegelsen afkonkrete handlinger og institu¬ tioner må bero på resultaterne fra empiriske grene af samfundsvidenskaben.

## Noter

1. Tak til medbidragsydere til temanummeret, samt til Asbjørn Skjæveland for gode kommentarer til introduktionen.
2. 'Anvendt etik" bruges her bredt om anvendelsen af moralprincipper på konkrete problematikker (Kagan, 1998: 3). Især er vi interesserede i problematikker af poli¬ tisk relevans.

## Litteratur

- Berlin, Isaiah (1969). 'Two Concepts of Liberty", Chapter III in Isaiah Berlin, Four Essays on Liberty, Oxford, New York: Oxford University Press.
- Kagan, Shelly (1998). Normative Ethics, Boulder: Westview Press.
- MacCallums, Gerald C. (1972). 'Negative and Positive Freedom", pp. 174-193 in Pe¬ ter Laslett et al. (eds.), Philosophy, Politics and Society (Fourth Series), Oxford: Blackwell.
- Rawls, John (1999). ,Justice as Fairness", Chapter 3 in Samuel Freeman (ed.), John Rawls Collected Papers, Cambridge, MA: Harvard University Press.

## Kasper Lippert-Rasmussen

## Diskrimination: definition og moral

Sociale problemer og uligheder kategoriseres ofte som afspejlende diskrimina¬ tion. Det er imidlertid langt fra klart, hvori præcist diskrimination består, og der¬ for heller ikke klart, hvorfor diskrimination er uretfærdig. Artiklen behandler disse to spørgsmål. Jeg argumenterer for den forholdsvis ukontroversielle tese, at diskri¬ mination er forskelsbehandling af en bestemt art, men at der er flere forskellige bud med belæg i blandt andet dagligsproget på, hvilken særlig art af forskelsbe¬ handling diskrimination udgør. På baggrund heraf indkredser jeg et begreb om diskrimination, det forekommer relevant at fokusere på i forhold til spørgsmålet om diskriminationens moralske kvaliteter, og viser, at det formentlig næppe kan hævdes med afsæt i alment accepterede moralforestillinger, at alle former for diskri¬ mination er problematiske. Hvis fe det antages, at diskrimination er moralsk pro¬ blematisk, (alene) fordi det fremmer mulighedsuligheden i samfundet - en gan¬ ske almen anke mod diskrimination -så følger det, at vi ingen grund har til at anse lighedsfremmende diskrimination - hvor sjælden en sådan form end måtte være for at være moralsk problematisk.

'Diskrimination" lever en dobbelttilværelse. Udtrykket bruges i en række aka¬ demiske discipliner. Inden for jura er diskrimination fe noget i retning afulov¬ lig forskelsbehandling af medlemmer af forskellige retsligt beskyttede grup¬ per, der ikke er begrundet i tilstrækkeligt vægtige hensyn. Ifølge den opfattelse er forskelsbehandling, som er begrundet i sådanne hensyn, dermed ikke dis¬ krimination. I sociologien har diskriminationsforståelsen naturligt nok ikke samme fokus på spørgsmålet om legalitet. Anthony Giddens betoner, at selvom fordomme og diskrimination ofte optræder sammen, så forekommer der for¬ domsfri diskrimination (og diskriminationsfri fordomme). Diskrimination er nemlig simpelthen '(a)ctivities that deny to the members of a particular group resources or rewards which can be obtained by others" (Giddens, 1997: 582).1 "Diskrimination" bruges også flittigt i dagligsproget uledsaget af nogen klar opfattelse af, hvori diskrimination består. I mange dagligsproglige sammen¬ hænge betegner 'diskrimination" simpelthen forskelsbehandling, som taleren anser for at være uretfærdig eller umoralsk. Det sker dog, at personer medgi¬ ver, at en given form for forskelsbehandling udgør diskrimination, men samti¬ dig fastholder, at den pågældende forskelsbehandling er acceptabel.2

Noget forsimplet (og jf. nedenfor måske lidt kynisk) kunne man sige, at der generelt hersker en antagelse om, at diskrimination udgør en særlig alvorlig form for uretfærdighed. Grupper har derfor en politisk interesse i at fremstille deres på forskellige måder ufordelagtige situation, som et resultat af diskrimi¬ nation mod dem snarere end som en følge af andre årsager. Det kan, i lighed med andre forhold, medføre et vist inflatorisk pres på diskriminationsbegrebet,