Grænser for religion
Forfattere: Peter Lüchau
Tidsskrift: rvt (2015-11-20)

## Grænser for religion

PETER LÜCHAU

ENGLISH  ABSTRACT :  Where  and  in  what  context  Danes  accept  religion  is  dependent upon their attitudes toward the boundaries of religion. Dependent upon the theoretical point of departure, the boundary may be expected to be situated between religion in the public and the private sphere (secularization theory) or between religious exercise of authority and religious self-expression (individualization theory). To determine which theory may best explain the Danes' view concerning the acceptable place of religion in Denmark, data from the International Social Survey Programme 2008 - Religion III questionnaire are utilised. The analysis shows that the boundary of religion is situated at the point of religious exercise of authority, and thus individualization theory best explains the limits of religion in Denmark. Furthermore, it can be shown that this boundary is part of the existing value-based cleavages among the Danes.

DANSK RESUMÉ: Hvor  og  i  hvilken  sammenhæng danskerne accepterer religion, afgøres bl.a. af deres holdning til, hvor grænsen går for religion i samfundet. Alt efter teoretisk udgangspunkt forventes grænsen at gå mellem religion i det offentlige og det private rum (sekulariseringsteori) eller mellem religiøs autoritetsudøvelse og religiøs selvudfoldelse  (individualiseringsteori).  Til  at  afgøre  hvilket  teoretisk  udgangspunkt som bedst forklarer danskernes syn på religions rette plads i Danmark, benyttes data fra International Social Survey Programme 2008 - Religion III spørgeskemaundersøgelsen. Det viser sig, at grænsen for hvor danskerne vil acceptere religion går ved religiøs autoritetsudøvelse, og dermed at individualiseringsteori bedst forklarer grænsen for religion i Danmark. Det kan ydermere vises, at denne grænse er en del af de eksisterende værdimæssige kløfter blandt danskerne.

KEYWORDS: Limits of religion; quantitative analysis; International Social Survey Programme 2008; secularization; individualization; values Ligesom  den  danske  religionsmodel  har  politiske  og  juridiske  grænser,  kan  man påstå, at den også har holdningsmæssige grænser. Al religion i Danmark har et råderum. Der er steder, hvor danskerne generelt mener at religion er velkommen, og der er steder, hvor de mener at den ikke er velkommen. Der er ting, religion må, og ting den ikke må. Man kan sige, at danskerne har en holdning til religion og navnlig til religions rette plads, som sætter grænser for religion, ligesom jura og politik gør det. Det er dog vigtigt at forstå, at de juridiske, politiske og holdningsmæssige grænser for den danske religionsmodel ikke altid er sammenfaldende. At bygge en moske er fuldt  ud  i  tråd  med  grundlovens  §67,  som  jo  netop  fokuserer  på  samling  med  det formål  at  dyrke  en  gud,  men  såvel  den  politiske  som  den  folkelige  modstand  kan være særdeles stor. Når de politiske, juridiske og holdningsmæssige grænser for den danske religionsmodel altså ikke kan antages at være sammenfaldende, må de nødvendigvis studeres hver for sig. De holdningsmæssige grænser for den danske religionsmodel vil blive beskrevet og søgt analyseret i denne artikel. Dels fordi de er underbelyste, dels fordi det vil kunne supplere eksisterende studier af de juridiske og politiske grænser. Målet er derfor: 1) at vise hvor de holdningsmæssige grænser for den danske religionsmodel går, altså hvor danskerne generelt mener, at religion har sin plads, og navnlig hvor den ikke har, 2) at forklare hvorfor grænserne går, hvor de går og 3) at undersøge om de holdningsmæssige grænser for den danske religionsmodel følger eksisterende værdimæssige kløfter blandt danskerne. Til at undersøge danskernes holdninger til religions rette plads i samfundet, bruger jeg data fra International Social Survey Programme 2008 - Religion III spørgeskemaundersøgelsen.

## Grænser for religion i Danmark

Man kan påstå, at Danmark har en religionsmodel; der er et sæt former og rammer, inden for  hvilke  religion  institutionelt,  sociologisk  og  historisk  udfolder  sig  i  Danmark (se Christoffersen et al .  2012, 14). Der er mange faktorer, som er og har været med til at definere de former og rammer, som religion fungerer under i Danmark, men der er tre, som er særlige derved, at de er aktive og intentionelle forsøg på at sætte grænser for religion (også selv om deres konsekvenser ikke nødvendigvis var den oprindelige intention). Disse tre er, hvad man kan kalde de politiske, juridiske og holdningsmæssige grænser for den danske religionsmodel. De politiske grænser for religion i Danmark skabes og defineres af politikerne gennem deres offentlige udtalelser  og  via  de  love,  de  vedtager.  Man  forsøger  fra  politisk  side  at  afstikke  nogle grænser for, hvad man vil acceptere af religion og religiøse former i Danmark. Politikere på højrefløjen af dansk politik kan f.eks. mene, at folkekirken skal have en særposition i kraft af dens lovfæstelse i grundloven, men samtidig fastholde, at denne særposition ikke må stå i vejen for dansk flygtningepolitik, som det for eksempel er sket, når præster har tilbudt asyl til udviste i kirkerummet. Juraen sætter grænser for religion gennem juristers og dommeres tolkning af de love, som har med religion at gøre; tolkninger som ikke nødvendigvis flugter de intentioner, som politikerne havde, da de vedtog lovgivningen. En af grundene til det er, at Danmark i dag er et meget anderledes sted end i 1849, da grundloven og hermed religionsparagrafferne blev vedtaget. De holdningsmæssige grænser for religion i Danmark skabes af befolkningen gennem deres eventuelle accept af religiøs fremfærd. Folk reagerer på religion på en  måde,  som  antyder  et  bagvedliggende  mønster.  Det  kan  være  anekdoter  om, hvordan man har smækket døren i hovedet på Jehovas Vidner eller udtalelser om, hvor glad man er for (folke)kirkerne i byrummet. Det kan også som her være svar på spørgsmål stillet i en samfundsvidenskabelig spørgeskemaundersøgelse.

Fordi der vil altid være uenighed i en befolkning om, hvor religion har sin rette plads, og hvor den er uønsket, vil der  ikke være ét punkt, hvor religion går fra at være accepteret til uønsket. Men der vil alt andet lige være områder, hvor religions tilstedeværelse vil være mindre kontroversiel end i andre områder. Den holdningsmæssige grænse for religion i Danmark kan postuleres at ligge et sted mellem det, som et flertal af danskerne finder acceptabelt, og det som et flertal finder uacceptabelt. Grænsen er således flydende og til forhandling. Grænsen er en abstraktion, men den  siger  ikke  desto  mindre  noget  vigtigt  om,  hvor  danskerne  ser  religions  rette plads i det danske samfund.

Som sagt er der ikke fuldstændigt sammenfald mellem de tre typer af grænser for den danske religionsmodel. Man kan argumentere for, at grænserne i høj grad skabes i et med- og modspil mellem de tre former for grænser. Politikerne laver love, som de mener udtrykker de holdningsmæssige grænser, som danskerne definerer. Jurister tolker dernæst lovene og gør dem til en del af den konkrete virkelighed, som danskerne  lever  i.  Den  virkelighed  kan  så  påvirke  danskernes  holdninger  til  religions plads og dermed rykke på de holdningsmæssige grænser for den danske religionsmodel. Med- og modspillet mellem de tre typer af grænser kompliceres også af, at de eksisterer  og  opretholdes på forskellige analytiske niveauer. Man kan argumentere for, at de politiske og juridiske grænser for den danske religionsmodel primært skabes og virker på samfundsniveau, mens holdningsmæssige grænser skabes kollektivt og primært virker på individniveau.

At beskrive de værdimæssige grænser for den danske religionsmodel kan give et fundament til at forstå det med- og modspil, som er mellem de tre typer af intentionelt skabte grænser for religion i Danmark, og dermed bidrage til en bedre forståelse af den danske religionsmodel, som den udvikler sig i disse år. Studier af de politiske og  de  juridiske  grænser  findes  allerede  (Jacobsen  2012;  Christoffersen  2012),  mens der mangler klarhed over de holdningsmæssige grænser. At beskrive hvor danskerne mener, grænserne for religion går, hvor givtigt det end måtte være, er dog ikke nok. Sociologisk set er det eventuelt bagvedliggende princip mindst lige så vigtigt. Når den holdningsmæssige grænse i den danske religionsmodel jo netop handler om religion, må den kunne forklares af teorier, som allerede kan forklare religion i Danmark i dag. Er det tilfældet, kan de  holdningsmæssige grænser ikke blot forklares sociologisk, men det kan også antyde, hvordan grænserne vil ændre sig i fremtiden. Forandres eksisterende religioner i Danmark eller kommer der nye til, vil de skulle indpasses i den danske religionsmodel. Hvis man sociologisk kan forklare principperne  bag  grænserne  for  religionsmodellen,  vil  det  (med  en  hvis  sandsynlighed) kunne forudses, om disse nye former for religion vil blive accepteret af danskerne generelt.  Blandt  danskerne  bør  der  være  en  vis  konsensus  om,  hvor  de  mener,  at grænserne for den danske religionsmodel bør gå, og jo mere en religion afviger fra denne konsensus,  jo  mere  afvisende  vil  danskerne  som  helhed  være  over  for  den. Kan danskernes holdning til religions  rette  plads  i  samfundet  ikke  forklares  af  de teorier, som kan forklare religion i Danmark i dag, er det i sig selv bemærkelsesværdigt. Det antyder, at religion og synet på religion er blevet to adskilte størrelser. For at der kan eksistere en holdningsmæssig grænse, må der være enighed om den. Danskerne har ikke samme religiøsitet endsige samme holdning til religion (Andersen &amp; Lüchau 2011), hvilket antyder, at de heller ikke vil være enige om de holdningsmæssige grænser for den danske religionsmodel. Spørgsmålet er så, om denne uenighed vil  flugte  eksisterende  politiske  og  holdningsmæssige  grænser  og  dermed  være  en del af de eksisterende værdimæssige kløfter blandt danskerne, eller om religion er et særskilt emne, som deler danskerne på en særlig måde.

## Sekularisering

Skal  man  forsøge  at  forklare  de  holdningsmæssige  grænser  for  den  danske  religionsmodel ud fra eksisterende teorier om religion i Danmark i dag, skal disse teorier være relevante for religion på individniveau. Årsagen til dette er, at de holdningsmæssige grænser skabes kollektivt og virker på individniveau. Alt efter emnet er den teori, som bedst kan forklare religion på individniveau i Danmark i dag enten sekulariseringsteori (se Lüchau &amp; Andersen 2012) eller individualiseringsteori (Andersen &amp; Lüchau 2011).

Sekulariseringsteori har ikke umiddelbart nogen forventninger til befolkningens holdninger til religions rette plads i samfundet. Teorien er konstrueret til at forklare religions vilkår i en moderne verden, og de konsekvenser moderniseringen har. Den måde,  hvorpå  sekulariseringsteori  forklarer  den  religiøse  udvikling,  giver  dog  et fingerpeg om, hvordan man må forvente, at befolkningen forholder sig til religions rette plads.

Et fingerpeg kan findes i den belgiske sociolog Karel Dobbelaeres idé om et mellemstadium,  som  skal  kunne  forklare,  hvordan  sekularisering  på  samfundsniveau påvirker sekularisering på individniveau. Påstanden er, at når religion på samfundsniveau mister sin evne til at integrere og legitimere samfundet som helhed, vil individer i stigende grad få den overbevisning, at religion simpelthen ikke hører til andre steder  end  i  det  religiøse  subsystem.  Ligesom  religion  er  blevet  skilt  fra  økonomi, politik  og  videnskab på samfundsniveau, vil det også ske i folks bevidsthed. Dob- belaeres pointe er, at det er denne sekularisering-i-sindet, som fører til religiøs nedgang på individniveau (Dobbelaere 2002, 169), men det interessante i indeværende sammenhæng er,  at  dette  mellemstadium  antyder,  at  individer  betragter  religions rette plads som værende i det specifikt religiøse. Når man skal giftes, må det godt ske i  en kirke, men når parret skal låne penge til det nye rækkehus, har hverken præst eller kirke nogen rolle at spille. Det betyder omvendt, at individer burde anse religion for upassende i det offentlige rum, som jo netop ikke længere er religiøst.

Et andet fingerpeg kan findes i den tyske sociolog Thomas Luckmanns påstand om, at sekularisering fører til privatisering af religion (Luckmann 1967). Luckmann ser religion som en social størrelse, men hvor den sociale gruppe, som opretholder en religion, før var hele samfundet, er den nu reduceret til kernefamilien. Kun inden for kernefamiliens  rammer findes de sociale bånd, som kan opretholde religion. Fordi den nu kun kan eksistere inden for hjemmets fire vægge, bliver religion usynlig, som Luckmann så smukt udtrykker det. At religion bliver usynlig antyder, at der ikke længere kan skabes enighed om dens plads i det offentlige rum, og at den dermed også bliver  privat  i  forstanden  skjult  for  omverden.  I  så  fald  burde  individer  anse religion som upassende i det offentlige rum, den er jo noget privat.

Man kan afvise ovenstående argument med henvisning til, at religion ikke er blevet usynlig men tværtimod er til stede i det offentlige rum, men som den irske religionssociolog Steve Bruce gør opmærksom på, er det en tilstedeværelse på sekulariseringens vilkår (Bruce 2002, 21). Når religiøse organisationer handler i det offentlige rum, gør de det ikke som religiøse men som verdslige organisationer med de vilkår, dette giver. Som Bruce påpeger, er religiøse argumenter ikke brugbare i en sekulariseret  verden.  Religiøse  aktører  ændrer  derfor  deres  argumentation,  så  den  bliver verdslig. Abortmodstand formuleres således som et forsvar for det ufødte individs rettigheder  og  ikke  som  en  krænkelse  af  Guds  skaberværk.  Skilsmisse  kritiseres, fordi det er socialt dysfunktionelt, og ikke fordi det er en krænkelse af en institution sanktioneret af Gud. Det antyder, at det religiøse ikke længere anerkendes eller respekteres i det offentlige rum. Her er der kun plads til det verdslige.

Disse  punktvise  nedslag  i  sekulariseringsteori  peger  på,  at  det  fælles  rum  for samfundets individer er blevet sekulært. Vil religiøse individer og institutioner optræde i det offentlige rum, må de iklæde sig sekulær klædedragt. Alt dette antyder, at  selve  det  religiøse ikke  længere  er  velkomment  i  det  offentlige rum.  Dobbelaere formulerer det direkte, mens Luckmann og Bruce antyder det: Sekularisering medfører, at individer får den opfattelse, at religion kun har sin plads i det private.

Ud fra sekulariseringsteori må det forventes, at de holdningsmæssige grænser for den danske religionsmodel er sammenfaldende med grænsen mellem det offentlige og det private rum. Danskerne burde acceptere religion, så længe den relaterer til det private, men være fjendtligt indstillet over for religion, der optræder (religiøst) i det offentlige rum.

## Individualisering

Hvor sekulariseringsteori forventer en svækkelse af religion, forventer individualiseringsteori en fundamental forandring af det religiøse. At religion og navnlig kirkerne ikke længere har magt over samfundet, fører ikke til nedsat religiøsitet men derimod til en individualisering af religion. Den religiøse magt overføres fra kirkerne til individerne, som nu står med opgaven at skabe og opretholde deres egen religion. Dette medfører ifølge den britiske religionssociolog Grace Davie, at den religiøse tradition opløses, fordi der ikke længere er noget socialt fællesskab til at opretholde den (Davie 2000, 30ff). Men ønsket om en religiøs tradition består, og i stedet for at vende kirkerne ryggen, gør individerne nu kirken til traditionsbevarer; det sted, man går hen  for  at  få  den  forbindelse  til  traditionen,  som  man  har  mistet,  da  man  overtog ansvaret for sin egen religion. Religiøsiteten er stadig offentlig, men den sker nu på de religiøses vilkår og ikke på kirkens.

Ifølge de britiske religionssociologer Paul Heelas og Linda Woodhead medfører individualisering et skift fra opfattelsen af gud som noget eksternt til noget internt (Woodhead &amp; Heelas 2005, 5-6). Den eksterne gud er funderet i det normative religiøse fællesskab og i idéen om guds religiøse autoritet. Der er tale om religion bundet til kirke, religiøse autoriteter og en krævende gud. Den interne gud derimod er knyttet  til  den  enkelte  og  er  snarere  en  form  for  indre  kraft.  Det  normative  aspekt  forsvinder  således,  og  den  indre  gud  bliver  en  støtte  til  den  enkeltes  selvudvikling. Dette passer fint med individualiseringen, og magtens forflytning fra organisationen til  den  enkelte.  Den enkelte bliver selv herre over sin egen religion, og med denne magt  følger  en  ændret  opfattelse  af  religion,  og  af  hvad  religion  og  navnlig  hvad religiøse institutioner kan og ikke kan tillade sig. Man kan argumentere for, at Heelas og Woodhead ikke er enige med Davie i deres syn på kirkens plads i den individualiserede religion, men begge parter forventer, at individualiseret religiøsitet sker  på individers  vilkår  og  ikke  på  de  religiøse  autoriteters.  Begge  forventer  et  skred  fra centraliseret og normativ religion til decentraliseret og ikke-normativ religion.

Ideen om individets religiøse autonomi og deraf følgende reservation over for religiøse autoriteter genfindes også i den danske religionssociolog Ina Rosens studium af  danskeres  religionsopfattelse.  På  baggrund  af  en  række  fokusgruppeinterviews konstaterer  Rosen,  at  religion  i  danskeres  opfattelse  har  fire  aspekter:  tro,  religion, praksis og tradition (Rosen 2009, 88ff). Tro er bl.a. trosforestillinger og selve det at tro (og tvivle). Tro er karakteriseret ved at være privat, personligt og noget, den enkelte selv skal finde ud af. Religion derimod er knyttet til religiøse autoriteter og forbindes med rutiniseret og dogmatisk religion. Religion anses for noget, individer påtvinges af  f.eks.  kirken  eller  religiøse  autoriteter.  Praksis  er  det  rituelle  udtryk  for  religion såsom  søndagsgudstjeneste,  dvs.  ritualer  som  religiøse  autoriteter  kontrollerer  og forsøger at påtvinge individer. Tradition er præcis den religiøse tradition, som kirken er bevarer af, som også Davie ser det. Konkret er der tale om de ritualer, som folk mener, de selv har magt over såsom dåb, bryllup og begravelse. Af en eller anden årsag anses netop disse ritualer som værende adskilt fra kirkens og de religiøse autoriteters magt. Ifølge Rosens informanter er det at døbe sit barn en del af en tradition og en kristen kulturarv. Derfor er det acceptabelt at døbe sit barn, men at tage barnet med til en søndagsgudstjeneste eller forsøge at få det til at tro på Gud anses derimod som  uacceptabelt.  Sidstnævnte  er  at  påtvinge  barnet  religion.  Ligesom  religion  og praksis er tradition knyttet til kirken, men magtaspektet er tilsyneladende fraværende. Individer deltager i traditionen og dermed visse kirkelige ritualer fordi de ønsker det, og ikke fordi kirken siger, at de skal. Det interessante i denne sammenhæng er, at hvor tro og tradition ses som noget positivt, bliver religion og praksis set på som noget negativt. Når religion har et magtaspekt, når det styres af religiøse autoriteter og forsøges påtvunget individer, så opfattes det som noget negativt og uacceptabelt, men når religion er styret af individet selv, så opfattes det som noget positivt.

Disse tre nedslag i individualiseringsteori antyder alle, at det store skel er mellem selvbestemt  og  påtvungen  religion.  Når  man  selv  bestemmer  over  sin  religion  og føler, at man selv har magten over den, ses religion som noget positivt og velkomment. Når religion derimod er styret af autoriteter,  er  den  uvelkommen.  Man  kan derfor  argumentere  for,  at  individualiseringsteori  forventer,  at  grænserne  for  den danske  religionsmodel  går  langs  et  skel  mellem  individuel  autonomi  og  ekstern autoritet.  Det  vigtige  er  ikke,  hvor  religion  optræder,  eksempelvis  offentligt  eller privat, men derimod med hvilket magtfortegn. Så længe religion afsværger sin autoritet og optræder på individets vilkår, er den velkommen, men så snart den optræder som en autoritet med det formål at påtvinge folk sine synspunkter, er den ikke velkommen hverken i det offentlige eller i det private rum.

## Hypoteser

Med udgangspunkt i teorier om sekularisering må det forventes at:

- HS  Danskernes tolerance er markant større over for religion i  det private rum end over for religion i det offentlige rum.

Med udgangspunkt i teorier om individualisering må det omvendt forventes at:

- HI  Danskernes  tolerance  er  markant  større  over  for  religion  som  optræder  ikkeautoritært end over for religion som optræder autoritært.

Da teorier om sekularisering og teorier om individualisering er formuleret som hinandens modsætninger, kan kun én af hypoteserne bekræftes, ellers må begge afkræftes.

## Data

Til at teste hypoteserne vil data fra International Social Survey Programme 2008 - Religion III (ISSP 2008) blive anvendt. Denne undersøgelse er velegnet til formålet, da den dels  indeholder  en  række  items,  som  er  relevante  til  at  teste  hypoteserne,  dels  er repræsentative,  hvorfor  resultaterne  er  generaliserbare  for  den  danske  befolkning som helhed.

Der er otte spørgsmål i ISSP 2008 , som kan belyse de holdningsmæssige grænser for den danske religionsmodel. Spørgsmålene kan opdeles i fem overordnede emner: social afstand til den religiøse anden, religiøse ekstremisters ytringsfrihed, retten til at bære religiøs påklædning i offentlig funktion, religiøse friskoler samt religion og politik. I Tabel 1 er de otte spørgsmål opstillet (spørgsmålene i deres fulde længde kan ses bagerst i artiklen). Øverst er det spørgsmål, hvor folk er mest positive over for religion i en given sammenhæng. Nederst er det spørgsmål, hvor folk er mindst positive over for religion i en given sammenhæng. Med andre ord: øverst er de områder hvor danskerne i højst grad mener, at religion har en plads inden for rammerne af den danske religionsmodel. Nederst er de områder, hvor danskerne i mindst grad mener, at religion hører til. Et sted mellem disse to yderpunkter kan man påstå, at den holdningsmæssige grænse for den danske religionsmodel går.

| Religiøs anden gifte sig med din slægtning    |   79 |
|-----------------------------------------------|------|
| Religiøs anden stille op for dit parti        |   73 |
| Religiøse ekstremister udgive bøger           |   59 |
| Religiøse ekstremister holde offentlige møder |   45 |
| Religiøs påklædning i offentlig funktion      |   38 |
| Religiøse have egne skoler                    |   31 |
| Præster påvirke politik                       |    9 |
| Præster påvirke afstemning                    |    7 |

Tabel 1: Danskernes holdning til religion (i pct.) Kilde: ISSP 2008 - Religion III

Tallene angiver andelen som svarede inden for de to mest positive katego-

rier, hvis der var mere end to svarkategorier i spørgsmålet

Folk har forskellige religioner og forskellige religiøse holdninger. meget anderledes religiøse holdninger end dine...

Ville du acceptere, at en person med en anden religion eller med ...giftede sig med en af dine slægtninge? ...opstillede  som  kandidat  for  det  politiske  parti  du  sympatiserer med? (Helt  sikkert  acceptere,  Sandsynligvis  acceptere,  Sandsynligvis ikke acceptere, Helt sikkert ikke acceptere) Nogle  mennesker  har  holdninger,  som  flertallet  af  befolkningen anser for at være yderligtgående. Prøv at tænk på religiøse ekstremister, dvs. mennesker som mener at netop deres religion er den eneste sande og at alle andre religioner er deres fjender. Mener du, at sådanne mennesker skal have lov til at: Udgive bøger for at give udtryk for deres holdninger? Afholde offentlige møder for at give udtryk for deres holdninger? (Helt sikkert, Sandsynligvis, Sandsynligvis ikke, Helt sikkert ikke) Bør  det  være  tilladt  for  mennesker,  som  i  deres  arbejde  betjener offentligheden, at klæde sig på en måde, der viser deres tro, fx ved at gå med slør, turban eller kors? (Ja, Nej) Nogle skoler er for børn med en bestemt religiøs baggrund. Hvilke af følgende udsagn kommer tættest på din egen holdning til disse skoler? (Ingen  religiøs  gruppe  bør  have  sin  egen  skole,  Nogen  religiøse grupper  bør  have  deres  egne  skoler,  men  andre  bør  ikke,  Alle religiøse grupper bør have mulighed for at have deres egne skoler) Hvor enig eller uenig er du i hvert af følgende udsagn? Præster og andre religiøse ledere bør ikke forsøge at påvirke politiske beslutninger. Præster  og  andre  religiøse  ledere  bør  ikke  forsøge  at  påvirke, hvordan folk stemmer ved valgene. (Helt  enig,  Delvis  enig,  Hverken  enig  eller  uenig,  Delvis  uenig,

Helt uenig)

## Sekulariseringstesen

Der er to  måder at  teste  om  sekulariseringsteori  kan  forklare  danskernes holdning til religions rette plads. Den ene måde er at sammenligne, om der er forskel på holdningen til religion i det offentlige rum og religion i det private rum. Hypotese HS forventer, at danskerne vil være afvisende over for religion, der optræder i det offentlige rum, mens de vil være mere tolerante over for religion i det private rum. Den anden måde at teste sekulariseringstesen i forhold til den danske religionsmodel er at vurdere,  om  danskernes  holdning  til  religion  i  det  offentlige  rum  er  nogenlunde konsistent. Hvis hypotese HS er korrekt, burde størstedelen af danskerne være nogenlunde lige afvisende  over  for  religion  i  det  offentlige  rum  uanset  de  specifikke omstændigheder.

De to spørgsmål om social afstand til den religiøse anden giver mulighed for at teste  sekulariseringstesen  ved  at  undersøge  danskernes  holdning  til  religion  i  det offentlige rum. De spørger, om man ville acceptere, at en person med en anden religion giftede sig med ens slægtning eller stillede op for ens foretrukne politiske parti (henholdsvis øverste og næstøverste spørgsmål i Tabel 1). Man kan argumentere for, at  den  første  del  af  spørgsmålet  berører  det  private  rum,  mens  den  anden  del  af spørgsmålet berører det offentlige rum. Ud fra sekulariseringstesen må det forventes, at der er markant højere tilslutning til første del af spørgsmålet, end der er til anden del. Det kan ikke påstås at være tilfældet. Cirka 79 pct. stiller sig positive over for, at en person med et andet religiøst tilhørsforhold gifter sig med ens slægtning, mens 73 pct.  stiller  sig  positivt  over  for,  at  den  religiøse  anden  stiller  op  for  ens  foretrukne politiske parti.

De to spørgsmål om religiøse ekstremisters ytringsfrihed spørger, om man mener, at religiøse ekstremister skal kunne holde offentlige møder for at give udtryk for deres  holdninger  eller  kunne udgive  bøger  af  samme  årsag  (henholdsvis  fjerde  og tredje spørgsmål fra oven i Tabel 1). Det er indlysende, at spørgsmålet om offentlige møder berører religion i det offentlige rum. Spørgsmålet om bogudgivelser kan både tolkes som religion i det offentlige og i det private rum. Fordi bogudgivelser er tilgængelige  for  alle,  kan  man  argumentere  for  at  spørgsmålet  berører  religion  i  det offentlige rum, men da bøger som oftest læses inden for hjemmets fire vægge, kan man også argumentere for at spørgsmålet berører religion i det private rum. Tolker man bogudgivelser som hørende til det private rum, kan der argumenteres for, at der er belæg for hypotese HS, idet danskerne er mere positive over for religion i det private rum end over for religion i det offentlige rum. 59 pct. stiller sig positive overfor, at  ekstremister  udgiver  bøger,  mens  45  pct.  stiller  sig  positive  overfor,  at  religiøse ekstremister holder offentlige møder. Tolker man omvendt bogudgivelser som udtryk for religion i det offentlige rum, er forskellen i accept for stor til, at den udtrykker en sammenhængende holdning til religion i det offentlige rum blandt danskerne.

Den anden fremgangsmåde beskrevet ovenfor kræver, at alle spørgsmål som måler holdningen til religion i det offentlige rum sammenlignes for at teste, om de har tilnærmelsesvis  ensartede  svarmønstre.  Andelen som stiller  sig  positive  overfor,  at den religiøse anden stiller op for deres foretrukne parti, og andelen som stiller sig positive overfor, at religiøse ekstremister afholder offentlige møder, er sammenlignelige,  henholdsvis  53  pct.  og  45  pct.  Ser  man  derimod  på  holdningen  til  at  blande religion og politik, er billedet meget anderledes. 9 pct. stiller sig positive overfor, at præster og andre religiøse ledere bør påvirke politiske beslutninger, og 7 pct. stiller sig positive overfor, at præster og andre religiøse ledere bør påvirke, hvordan folk stemmer ved valgene (henholdsvis syvende og ottende spørgsmål fra oven i Tabel 1). Her er danskerne altså markant mere negativt indstillede over for religion i det offentlige rum, end hvad tilfældet var i forbindelse med den religiøse anden og religiøse  ekstremister.  Til  sammenligning stiller 38 pct. sig positive  over for, at personer, som betjener offentligheden i deres arbejde, viser deres tro f.eks. ved at gå med slør, mens 31 pct. stiller sig positive overfor, at (i hvert fald visse) religiøse grupper bør have deres egne skoler (henholdsvis femte og sjette spørgsmål fra oven i Tabel 1). På trods af at alle seks ovennævnte spørgsmål måler holdningen til religion i det offentlige rum, svinger danskernes accept fra 73 pct., når det gælder den religiøse andens ret til at stille op for respondentens foretrukne parti til 7 pct., som er positive overfor, at  præster  og  andre  religiøse  ledere  bør  påvirke,  hvordan  folk  stemmer.  Selv  hvis man vælger at se det offentlige og det private rum som punkter på et kontinuum snarere end som en dikotomi, er forskellen på 66 procentpoint simpelthen for stor til, at det med rette kan påstås, at danskerne holdning til religion i det offentlige rum er bare nogenlunde konsistent.

Anvender man første fremgangsmåde til at teste sekulariseringstesen, kan tesen kun bekræftes, hvis man anvender en diskutabel tolkning af det at udgive bøger som tilhørende det private rum. Anvender man den anden fremgangsmåde, er forskellene i accept af religion i det offentlige rum så forskellige på tværs af de konkrete tilfælde, at man ikke kan påstå, at danskerne har en konsistent holdning til religion i det offentlige rum. Ud fra de empiriske resultater må hypotese HS afvises, idet danskernes tolerance ikke kan påstås at være markant større over for religion i det private rum end over for religion i det offentlige rum.

## Individualiseringstesen

Ligesom med sekulariseringstesen  er  der  to  måder  at  teste  individualiseringstesen på.  En  er  at  sammenligne  holdningen  til  religion  i  situationer,  hvor  der  optræder religiøs autoritetsudøvelse og situationer, hvor religion alene er et udtryk for individets egen selvstændige religiøsitet. Ud fra hypotese HI må det forventes, at danskerne er langt mere positive over for religiøs selvudfoldelse end over for eksempler på religiøs  autoritetsudøvelse.  En  anden  måde  at  teste  individualiseringstesen  er  at sammenligne holdningerne til henholdsvis situationer med religiøs autoritetsudøvelse og situationer med religiøs selvudfoldelse, for at afgøre om danskernes holdninger til  religion i disse to situationer er konsistente. Individualiseringstesen forventer, at danskerne er positive over for religiøs selvudfoldelse uanset de specifikke omstændigheder, og negativt indstillede over for religiøs autoritetsudøvelse igen uanset de specifikke omstændigheder.

De otte spørgsmål fra ISSP 2008 bliver delt imellem dem, hvor der optræder religiøs  autoritetsudøvelse  og  dem,  hvor  der  optræder  religiøs  selvudfoldelse.  For  at kunne skelne vil fokus være på, om spørgsmålene berører religiøse menneskers mulighed  for  at  påvirke  andre,  eller  om  de  berører  menneskers  mulighed  for  religiøs selvudfoldelse.  Ud  fra  individualiseringsteori  må  det  forventes,  at  danskerne  vil være positivt indstillet  over for personlig religiøs autonomi og frihed, mens de vil være negativt indstillet over for at lade andre mennesker eller organisationer bruge deres religiøse frihed til at begrænse andres religiøse autonomi.

De  to  spørgsmål,  der  omhandler  hvorvidt  præster  må  påvirke,  hvordan  folk stemmer og påvirke politiske beslutninger, kan begge tolkes derhen, at de berører præster og andre religiøse lederes mulighed for at bruge deres religiøse frihed til at begrænse andre individers religiøse autonomi. Spørgsmålene om religiøse skoler og retten til at bære religiøse symboler på arbejdet er en mellemting. På den ene side er begge spørgsmål formuleret på en sådan måde, at den religiøses ret og dermed selvudfoldelse er i centrum. På den anden side kan man argumentere for, at de begge berører den religiøses mulighed for at påvirke andre religiøst. Skoler i Danmark kan siges  at  have  en  opdragende funktion,  hvorfor  en  religiøs  skole  kan  tolkes  som  et forsøg på at begrænse børns religiøse autonomi. Eftersom at visse politikere sætter lighedstegn  mellem  muslimske  tørklæder  og  hagekors  i  pressen  (f.eks.  Pia  Kjærsgaard i TV-Avisen, DR1, 29-4-2007) kan man argumentere for, at nogle danskerne ser det at bære slør som et forsøg på at påvirke eller ligefrem påtvinge andre deres religion. Begge spørgsmål kan således tolkes som udtryk for religiøs selvudfoldelse og som  udtryk  for  den  religiøses  mulighed  for  at  påvirke  andre  (hvor  sekundært  et fokus det end måtte være i spørgsmålene). De resterende fire spørgsmål er formuleret på en sådan måde, at de primært må tolkes derhen, at de berører andre individers mulighed for at udfolde deres religiøse autonomi.

Sammenligner man danskernes holdning til religion i situationer med religiøs autoritetsudøvelse  og  religion  i  situationer  med  religiøs  selvudfoldelse,  stemmer  det overens med individualiseringstesen. De to spørgsmål som her tolkes som udtryk for religiøs autoritetsudøvelse (syvende og ottende spørgsmål fra oven i Tabel 1) er de spørgsmål, som færrest giver et positivt svar. Omvendt får de spørgsmål, som her tolkes  som udtryk for den enkeltes religiøse autonomi (de fire øverste spørgsmål i Tabel 1), flest  positive  svar. De  to  spørgsmål,  som  kan  tolkes  både  som  udtryk  for religiøs autoritetsudøvelse og som udtryk for individets religiøse autonomi (femte og sjette spørgsmål fra oven i Tabel 1), får et antal positive svar, som ligger midt imellem.  45  pct.  af  danskerne  stiller  sig  positive  over  for,  at  religiøse  ekstremister  skal kunne holde  offentlige  møder,  men  kun  cirka  9  pct.  stiller  sig  positive  overfor,  at præster og andre religiøse ledere må forsøge at påvirke politiske beslutninger. Forskellen i positive tilkendegivelser på spørgsmålene er 36 procentpoint. Det er så stor en forskel, at det må konkluderes, at danskernes tolerance er markant større over for religion  i  situationer  med  religiøs  selvudfoldelse  end  over  for  religion  i  situationer med religiøs autoritetsudøvelse. Det forstærker kun konklusionen, at afstanden mellem  spørgsmålet  om  religiøs  autoritetsudøvelse,  som  danskerne  var  mest  positive overfor  og  spørgsmålet  om  religiøs  autonomi,  som  danskerne  var  mindst  positive overfor er 36 procentpoint (afstanden mellem det spørgsmål som flest svarede positivt på og det som færrest svarede positivt på er hele 72 procentpoint).

Bemærk også hvem aktørerne er i spørgsmålene om religiøse ekstremisters ret til at holde offentlige møder, og om hvorvidt præster og andre religiøse ledere bør påvirke  politiske  beslutninger.  I  det  første  spørgsmål  er  aktørerne  religiøse  ekstremister. For de fleste danskere vil det formentlig blive tolket negativt som en henvisning til muslimske maksimalister som f.eks. Hizb ut-Tahrir. I det andet spørgsmål er aktørerne præster og andre religiøse ledere. Ordet præst vil formentlig af de fleste blive tolket som en henvisning til præster i folkekirken, som jo er den slags præster, som er mest synlige i danskernes bevidsthed. Analyser af den europæiske værdiundersøgelse har vist, at danskerne er blevet mere åbne over for en offentlig rolle for folkekirken og dermed også over for dens præster, må man formode (Andersen &amp; Lüchau 2011). Det  betyder  også,  at  det  næppe  er  den  religiøse  aktør,  som  er  det  centrale  i  de  to spørgsmål, men derimod hvad de to religiøse aktører foretager sig. Selv ellers vellidte  præster  afvises,  hvis  de  forsøger  at  udøve  religiøs  autoritet,  mens  selv  religiøse ekstremister kan accepteres, når bare de ikke forsøger at påtvinge andre deres religiøse opfattelser.

Spørgsmålene om hvorvidt religiøse grupper bør have deres egne skoler, og om folk må bære religiøse symboler, når de betjener offentligheden i deres arbejde, kunne som nævnt tolkes både som udtryk for individets religiøse autonomi og som udtryk  for  religiøs  autoritetsudøvelse.  Disse  spørgsmål  havde  som  nævnt  en  accept, som lå midt imellem de to andre grupper af spørgsmål, idet henholdsvis 31 pct. af danskerne accepterede, at visse religiøse grupper havde deres egne skoler og 38 pct. accepterede, at folk, der betjener offentligheden i deres arbejde, kunne bære religiøse symboler. Når det er sagt, er det værd at bemærke, at danskerne er langt mere positive over for, at religiøse bør have deres egne skoler end overfor, at præster må forsøge at påvirke politiske beslutninger. 31 pct. stiller sig positive  over for det førstnævnte, mens 9 pct. stiller sig positive over for det sidstnævnte. Det antyder, at danskerne finder, at det primære aspekt i spørgsmålene om religiøses ret til at bære f.eks. slør  på arbejdet  og  drive  deres  egne  skoler,  er  religiøs autonomi.  At  spørgsmålene kan tolkes tvetydigt, forstærkes af, at over 12 pct. af de adspurgte ikke kunne besvare spørgsmålene. Danskerne er med andre ord næppe enige om, hvilket aspekt af de to problemstillinger, som vejer tungest.

Holdningen til religiøs autoritetsudøvelse må siges at være konsistent. 7 pct. mener,  at  præster  må  forsøge  at  påvirke,  hvordan  folk  stemmer  til  valgene,  og  9  pct. mener at de må forsøge at påvirke politiske beslutninger. Forskellen i accepten er så lille, at den reelt set er ikke-eksisterende. Ser man på spørgsmålene om religiøs selvudfoldelse, er forskellene større. 79 pct. stiller sig positive overfor, at en person med anden religiøs  baggrund  gifter  sig  med  en  af  den  adspurgtes  slægtninge,  mens  45 pct. stiller sig positive overfor, at religiøse ekstremister må afholde offentlige møder. Forskellen er 34 procentpoint, og spredningen dermed større. På den anden side er denne forskel markant mindre end den forskel, der var på accepten af religion i det offentlige  rum,  hvor  forskellen  var  66  procentpoint.  I  den  forstand  kan  man  argumentere for, at holdningen til religiøs autonomi er mere konsistent end holdningen til religion i det offentlige rum, idet spredningen i accept er klart mindre her.

Det må konkluderes, at danskerne er langt mere positive over for religiøs selvudfoldelse end over for religiøs autoritetsudøvelse. Det må også konkluderes, at danskernes holdning til religiøs autoritetsudøvelse er konsistent, og der kan argumenteres, for at danskernes holdning til religiøs selvudfoldelse ligeledes er konsistent omend ikke i lige så ekstrem grad. Hermed er hypotese HI bekræftet, idet den empiriske analyse har vist, at danskernes tolerance er markant større over for religion i situationer med religiøs selvudfoldelse end over for religion i situationer med religiøs autoritetsudøvelse.

Resultatet af den empiriske analyse er konsistent med den teoretiske forventning, idet sekulariseringstesen måtte afvises, mens individualiseringstesen blev bekræftet. Som nævnt betyder de to tesers modsætningsforhold, at kun én af dem skulle kunne bekræftes. Havde de begge været bekræftet, ville de begge skulle være afvist af teoretiske årsager. Den samlede konklusion på baggrund af Tabel 1 bliver således, at de holdningsmæssige grænser for den danske religionsmodel ikke afgøres af, hvor religion optræder, men i hvilken rolle .

## Den danske religionsmodels holdningsmæssige grænser i det danske værdimæssige landskab

Spørgsmålet er så, om danskere er enige om, hvor de holdningsmæssige grænser for den danske religionsmodel går, eller om spørgsmålet deler dem på tværs af eksisterende grupper. Er de holdningsmæssige grænser for den danske religionsmodel for eksempel en del af en politisk skillelinje, ligesom holdningen til indvandrere er det (se Thomsen 2006, 149ff)? Hvis det er tilfældet, kunne det kaste lys på forholdet mellem de politiske og holdningsmæssige grænser for den danske religionsmodel.

Hvis  de  holdningsmæssige  grænser  er  en  del  af  en  politisk  skillelinje,  skal  de flugte eksisterende skillelinjer, som ofte defineres af politisk orientering, uddannelse, alder og urbanisering. Da der er tale om grænser for religion, er det oplagt også at tage religiøsitet med i analysen. Konkret er der lavet en række multivariate analyser af  de  otte  spørgsmål i Tabel 1. Alle er blevet anvendt som afhængige variable i en OLS multiple regression med selvplacering på en politisk venstre/højre skala, højeste færdiggjorte uddannelse, alder, antal indbyggere i hjemby samt kirkegang som uafhængige  variable.  Spørgsmålene  om  personer,  som  betjener  offentligheden  i  deres arbejde må vise deres tro, og om religiøse bør have deres egne skoler, er testet ved hjælp  af  logistisk  regression  men  med  samme  uafhængige  variable.  Multivariate analyser kan vise, hvad som er styrende for danskernes accept af religion i bestemte situationer, når man tager effekten af alle uafhængige variable i betragtning på samme tid. Analysen prioriterer så at sige mellem de mulige forklaringer, så man kan afgøre, hvad som er den vigtigste.

De multivariate analyser viser to ting. For det første at danskernes holdninger til religions  rette  plads  fordeler  sig  langs  eksisterende  værdimæssige  kløfter.  For  det andet at disse kløfter er forskellige alt efter hvilke specifikke spørgsmål, der er tale om.

De tre spørgsmål, som danskerne stiller sig mindst positive overfor, er alle styret af den samme bagvedliggende faktor nemlig graden af religiøsitet, forstået som hvor ofte man går i kirke. Jo oftere folk går i kirke, jo mere åbne er de overfor, at præster kan påvirke, hvordan folk stemmer, kan påvirke politiske beslutninger og overfor, at religiøse bør have mulighed for at danne deres egne skoler. Åbenhed over for religiøs  autoritetsudøvelse  findes  primært  blandt  individer,  som  selv  er  mere  religiøst aktive end gennemsnittet. Man kan man sige, at disse mennesker er en del af den traditionelle  eller  kollektive  måde  at  være  religiøs  på,  som  individualiseringen  jo netop er en bevægelse væk fra.

Accept af at personer med en anden religion gifter sig med ens slægtning eller stiller op for ens foretrukne parti og accept af religiøse ekstremisters ytringsfrihed er styret af de samme to faktorer nemlig uddannelse og politisk orientering. Jo længere uddannelse man har, jo mere åben er man over for religiøs selvudfoldelse, og jo mere højreorienteret man er, jo mindre åben er man over for religiøs selvudfoldelse.

Danskerne er generelt enige, når det gælder det, som er udenfor de holdningsmæssige grænser for religionsmodellen, dvs. udøvelsen af religiøs autoritet. Her er politiske holdninger, alder, uddannelse og urbanisering ikke en faktor. Kun de traditionelt religiøse skiller sig ud. Holdningen til religiøs selvudfoldelse derimod lægger sig  langs  eksisterende  værdimæssige  kløfter,  der  netop  skiller  i  forhold  til  politisk orientering  og  uddannelse.  Eller  sagt  på  en  anden  måde:  Alle  de  situationer,  hvor danskerne accepterer tilstedeværelsen af religion, er en almindelig del af det værdimæssige  landskab  i  Danmark.  De  egenskaber  ved  et  individ,  som  forklarer  dets holdninger  til  f.eks.  indvandring  og  skattepolitik,  er  de  samme,  som  styrer  deres holdning til religiøs selvudfoldelse. De venstreorienterede og de højtuddannede er mere  tolerante  end  de  højreorienterede  og  de  lavere  uddannede,  hvad  enten  det gælder  øget  indvandring,  højere  skatter  eller  religiøs  selvudfoldelse.  Kun  religiøs autoritetsudøvelse, som jo netop er uden for religionsmodellens grænser, er usæd- vanligt,  derved  at  religiøsitet  er  en  faktor.  Alle  andre  på  tværs  af  uddannelse  og politiske uenigheder er enige om, at religion, som optræder autoritært, er uacceptabelt.

Spørgsmålet om, hvorvidt man må vise sin religiøse overbevisning gennem sin påklædning, når man betjener offentligheden i sit arbejde, er usædvanligt derved, at det deler danskerne langs flere værdimæssige skillelinjer. Både politisk orientering, alder,  kirkegang og uddannelse viser sig at være styrende for, hvordan danskerne svarer  på  spørgsmålet.  Det  betyder,  at  holdningen  til  dette  spørgsmål  både  skiller danskerne  langs  eksisterende  værdimæssige  kløfter  og  langs  en  religiøs  skillelinje. Danskerne kan ikke afgøre med sig selv, om det er acceptabelt eller uacceptabelt, og derfor  er  både  religiøsitet  og  uddannelse  og  politisk  orientering  bagvedliggende faktorer. Betragter man de otte spørgsmål som en form for skala, kan man argumentere for, at danskerne opfattelse af, hvor religions rette plads er i samfundet skiller ved, om personer skal have lov at vise deres tro over for offentligheden i deres arbejde.

## Konklusion

Målene med denne artikel var trefold: at vise hvor de holdningsmæssige grænser for den danske religionsmodel går, forklare hvorfor de går, hvor de går, og undersøge om de lægger sig langs eksisterende værdimæssige kløfter i Danmark.

Analysen af ISSP 2008 viste, at de holdningsmæssige grænser for den danske religionsmodel gik langs et skel mellem religiøs selvudfoldelse og religiøs autoritetsudøvelse.  Som  danskerne  ser  det  står  det  enhver  frit  at  være  religiøs  på  sin  egen måde. Selv religiøse ekstremister har denne ret. At forsøge at udøve religiøs autoritet over andre er derimod uacceptabelt, selv når autoriteten udøves af folkekirkens præster.

At de holdningsmæssige grænser for den danske religionsmodel går mellem religiøs  selvudfoldelse  og  religiøs  autoritetsudøvelse,  passer  fint  med  individualiseringstesen. Hypotese HI bekræftes, idet danskernes tolerance er markant større over for  religion  i  situationer,  hvor  religion  alene  er  et  udtryk  for  individets  egen  selvstændige religiøsitet end situationer, hvor der optræder religiøs autoritetsudøvelse. Omvendt passer de holdningsmæssige grænser dårligt med sekulariseringstesen og hypotese  HS  må  afvises,  da  danskernes  tolerance  ikke  kan  siges  at  være  markant større over for religion i det private rum end over for religion i det offentlige rum. Danskerne  har  det  fint  med,  at  deres  slægtning  gifter  sig  med  en  person  med  en anderledes religion, og de har det også fint med, at deres foretrukne politiske parti opstiller denne religiøse anden som kandidat. Det vigtige er ikke, hvor religion optræder, men med hvilken intention, det sker.

At grænserne for den danske religionsmodel kan forklares ud fra individualiseringsteori  antyder,  at  individualisering  ikke  alene  har  ændret  måden  danskerne er religiøse på (se Andersen &amp; Lüchau 2011) men også deres holdning til religion i det hele taget. Det antyder desuden et vigtigt perspektiv til at forstå nuværende konflikter om religion i det danske samfund. Man kunne eksempelvis argumentere for, at den megen modstand mod islam i den danske offentlighed netop skyldes, at islam fremstilles  som  en  religion,  der  ønsker  at  bedrive  religiøs  autoritetsudøvelse  f.eks. ved at tvinge kvinder til at gå med slør eller indføre sharia lovgivning.

De holdningsmæssige grænser for den danske religionsmodel  lægger  sig  langs eksisterende værdimæssige kløfter i Danmark. Så længe der er tale om det, som er inden  for  religionsmodellens  accepterede  grænser,  dvs.  religiøs  selvudfoldelse,  er uddannelse og politisk orientering afgørende for folks holdninger. Er der derimod tale om det, som er uden for de accepterede grænser, religiøs autoritetsudøvelse, er religiøsitet den afgørende faktor. Der syntes således at være et skel mellem de, som har en traditionel, kollektiv og normativ religiøsitet, og resten af danskerne, når det gælder religiøs autoritetsudøvelse. Danskerne er på tværs af eksisterende værdimæssige kløfter enige om at afvise religiøs autoritetsudøvelse. På dette område er religiøsitet den eneste skillelinje. Dette antyder, at normativ religiøsitet i sig selv er et randfænomen,  som  afvises  på  tværs  af  eksisterende  værdimæssige  kløfter  blandt  danskerne. Det, som er inden for de holdningsmæssige grænser for den danske religionsmodel, er derimod en integreret del af det danske værdimæssige landskab. En del af det at være dansk.

## LITTERATUR

| Andersen, Peter B. &Peter Lüchau                                          | Andersen, Peter B. &Peter Lüchau                                                                                                                                                                          |
|---------------------------------------------------------------------------|-----------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------|
| 2011                                                                      | 'Individualisering og aftraditionalisering af danskernes religiøse værdier', in: Peter Gundelach, ed., Små og store forandringer: Danskernes værdier siden 1981 , Hans Reitzels Forlag, København, 76-96. |
| Bruce, Steve                                                              | Bruce, Steve                                                                                                                                                                                              |
| 2002                                                                      | God is Dead: Secularization in the West , Blackwell Publishing, Oxford.                                                                                                                                   |
| Christoffersen, Lisbet                                                    | Christoffersen, Lisbet                                                                                                                                                                                    |
| 2012                                                                      | 'Den aktuelle danske religionsmodel', in: Lisbet Christoffersen et al., eds., Fremtidens danske religionsmodel , Hans Reitzels Forlag, København, 239-258.                                                |
| Christoffersen, Lisbet, Hans Raun Iversen, Niels Kærgaard &Margit Warburg | Christoffersen, Lisbet, Hans Raun Iversen, Niels Kærgaard &Margit Warburg                                                                                                                                 |
| 2012                                                                      | 'Den danske religionsmodel', in: Lisbet Christoffersen et al., eds., Fremtidens danske religionsmodel , Hans Reitzels Forlag, København, 13-20.                                                           |
| Davie, Grace                                                              | Davie, Grace                                                                                                                                                                                              |
| 2000                                                                      | Religion in Modern Europe. A Memory Mutates , Oxford University Press, Oxford.                                                                                                                            |
| Dobbelaere, Karel                                                         | Dobbelaere, Karel                                                                                                                                                                                         |
| 2002                                                                      | Secularization: An Analysis at Three Levels , P.I.E.-Peter Lang, Brussels.                                                                                                                                |
| Heelas, Paul &Linda Woodhead et al.                                       | Heelas, Paul &Linda Woodhead et al.                                                                                                                                                                       |
| 2005                                                                      | The Spiritual Revolution. Why Religion is Giving Way to Spirituality , Blackwell Publishing, Oxford.                                                                                                      |
| Jacobsen, Brian Arly                                                      | Jacobsen, Brian Arly                                                                                                                                                                                      |
| 2012                                                                      | 'De politiske partiers religionspolitik', i Lisbet Christoffersen et al., eds. Fremtidens danske religionsmodel , Hans Reitzels Forlag, København, 217-236.                                               |

Luckmann, Thomas 1967 The Invisible Religion: The Problem of Religion in Modern Society , The MacMillan Company, New York. Lüchau, Peter &amp; Peter B. Andersen 2012 'Socio-Economic Factors Behind Disaffiliation from the Danish National Church', Nordic Journal of Religion and Society 25 (1), 27-45. Rosen, Ina 2009 I'm a believer - but I'll be damned if I'm religious. Belief and religion in the Greater Copenhagen Area - A focus group study [Lund Studies in Sociology of Religion, Vol. 8], Lunds Universitet, Lund. Thomsen, Jens Peter Frølund 2006 Konflikten om de nye danskere: Om danskernes holdninger til etniske minoriteters kultur og rettigheder , Akademisk Forlag, København.

## Peter Lüchau, post.doc., ph.d. Sociologisk Institut, Københavns Universitet

124 Peter Lüchau