Fodboldens krav til kommunale stadionfaciliteter - et institutionelt perspektiv.
Forfattere: Jens Alm, Rasmus Klarskov Storm
Tidsskrift: forumforidraet (2014-03-21)

Kilde: Patrick Maynon

Fodboldens krav til kommunale stadionfaciliteter - et institutionelt perspektiv

20,000

15.000

10.000

5,000

Hann

## INDLEDNING

Spørgsmålet om fodboldens krav til stadionfaciliteter  har  ikke  været  voldsomt  debatteret  i Danmark. Selvom Dansk Boldspil-Union (DBU) opstiller Skandinaviens skrappeste krav til opvisningsanlæg, synes de danske kommuner, der som regel løfter facilitetsbyggeriet for fodboldklubberne, at  betale  investeringerne,  der  kræves  for,  at  klubberne  kan  opnå  ligalicens.  Da DBU i 2003 skærpede kravene, blev det blandt andet en forudsætning for at opnå licens, at superligaklubberne kunne få adgang til at afvikle deres  kampe  på  stadionanlæg  med  minimum 10.000  tilskuerpladser.  For  1.  divisionsklubberne er der krav om 4.000 pladser. At lokale politikere velvilligt bidrager til at imødekomme kravene indikeres af, at kommuner med superligahold  i  perioden  2000-2014  har  foretaget investeringer i kommunalt ejede opvisningsanlæg  for  1,06  mia.  kroner  (løbende  priser) (Alm, 2014).

Som det fremgår af nedenstående Figur 1, er det imidlertid klart, at behovet for de nye udvidelser er tvivlsomt. Tager man den konkrete ef- terspørgsel i betragtning, er det kun FC København og Brøndby IF, som har et gennemsnitligt tilskuertal, der retfærdiggør de nye stadionkrav. Begge klubber spiller i øvrigt på egne privatejede stadions.

I det hele taget er det gennemgående, at superligaklubberne  spiller  på  opvisningsfaciliteter, der har overkapacitet. Specifikt i forhold til offentligt ejede stadions fremgår det af nedenstående Tabel 1, at den højeste udnyttelsesgrad i forhold til kapaciteten i sæsonen 2013/14 kan findes på Nordjyske Arena i Aalborg. Lavest udnyttelse var på Mascot Park i Silkeborg. 2  Selv på de bedst udnyttede stadions er kapaciteten relativt høj i forhold til det nødvendige.

Set i forhold til Sverige, hvor fodboldklubbernes og eliteidrættens generelle krav har haft relativt stor offentlig bevågenhed, og er blevet debatteret  (Sveriges  Kommuner  och  Landsting, 2010;  Sveriges Television,  2011;  Svenska  Innebandyförbundet,  2011;  Mauritzson,  2014),  har fodbolden i Danmark tilsyneladende haft held til  at  få  indfriet  sine  krav  til  opvisningsanlæggene uden stor virak.

Figur 1: Tilskuergennemsnit pr. klub 2003/04-2012/13 1

## Hvorfor?

I en tid, hvor der ellers er kraftigt fokus på effektiv forvaltning af den offentlige sektors midler, er spørgsmålet, hvordan det er lykkedes fodboldens  parter  (DBU,  Divisionsforeningen  og klubberne) at indføre nye krav, selvom det umiddelbart  virker  som  velfærdsøkonomisk  overforbrug.

Formålet med denne artikel er med udgangspunkt i et institutionelt perspektiv at undersøge hvilke (driv)kræfter, der ligger bag danske kommuners økonomiske engagement i opvisningsanlæg  med  afsæt  i  de  nye  stadionkrav  fra  DBU. Artiklens centrale spørgsmål er: Hvad kan forklare byggeiveren og kommunernes velvilje til at imødekomme de nye stadionkrav?

Artiklen er bygget op som følger: Først foretages en kort gennemgang af den eksisterende lit- teratur på området. Dernæst gives en præsentation  af  artiklens  teoretiske  ramme,  hvorefter den empiriske analyse foretages. Herunder præsenteres  dataindsamling  og  -behandling,  ligesom en række forklaringsfaktorer bag udviklingen udfoldes. Afsluttende samles konkluderende op, og fremtidige perspektiver drøftes.

AF JENS ALM &amp; RASMUS K. STORM

| Klub            | Stadion               |   Kapacitet/ antal tilskuere |   Gennemsnit 2013/14 | Kapacitets- udnyttelse 2013/14   |
|-----------------|-----------------------|------------------------------|----------------------|----------------------------------|
| AaB             | Nordjyske Arena       |                       13.962 |                8.480 | 0,61                             |
| Viborg FF       | EnergiViborg Arena    |                       10.000 |                5.616 | 0,56                             |
| FC Nordsjælland | Farum Park            |                       10.300 |                5.172 | 0,50                             |
| FCVestsjælland  | Harboe Arena Slagelse |                       10.000 |                3.735 | 0,37                             |
| OB              | TREFOR Park           |                       15.790 |                7.819 | 0,50                             |
| Esbjerg fB      | Blue Water Arena      |                       17.181 |                7.667 | 0,45                             |
| Hobro IK        | DS Arena              |                        4.000 |                1.761 | 0,44                             |
| Randers FC      | AutoC Park Randers    |                       12.000 |                5.171 | 0,43                             |
| AGF             | NRGi Park             |                       19.433 |                8.131 | 0,42                             |
| SønderjyskE     | Sydbank Park          |                       10.000 |                3.481 | 0,35                             |
| Silkeborg IF    | Mascot Park           |                       10.000 |                2.724 | 0,27                             |

Tabel  1:  Gennemsnitligt  antal  tilskuere  og  kapacitetsudnyttelse  på  kommunalt  eller  delvist  kommunalt  ejede  stadions, 2013/14 3 Kilde: Alm, 2014

## EKSISTERENDE FORSKNING: ET KORT OVERBLIK

Opførelsen  af  store  opvisningsanlæg  målrettet eliteidræt har gennem de senere år fået en større opmærksomhed  inden  for sportsmanagementforskningen. Blandt andet er der kommet stort fokus på (samfunds-) økonomiske impactstudier af store idrætsbegivenheder og -venues.

I hovedsagen peger studierne på, at de økonomiske gevinster er små for byerne, der er vært for store sportsevents eller opfører stadions til elitesport. Spørgsmålet er i mange tilfælde, om de eksisterer overhovedet (Baade &amp; Sanderson, 1997; Siegfried &amp; Zimbalist, 2000; Baade &amp; Matheson,  2004;  Matheson,  2006; Tien,  Lo,  &amp;  Lin, 2011).  Typisk  tilfalder  eventuelle  økonomiske gevinster  de  internationale  organisationer,  der ejer rettighederne til de store events (fx IOC eller FIFA). Det samme gælder de klubber og ejere,  der  får  stillet  opvisningsfaciliteterne  til  rådighed for deres aktiviteter - enten gratis eller til  stærkt  subsidierede  priser  (deMause  &amp;  Cagan, 2008; Bennett, 2012).

Der findes enkelte studier, der ser specifikt på spørgsmålet om, hvilke beslutningsprocesser der er gået forud for opførelsen af nye opvisningsanlæg. Delaney og Eckstein (2006; 2007) peger på, at  byer  med  stærke  netværk,  såkaldte  'growth coalitions',  der  rejser  en  vision  om  økonomisk vækst relateret til et nyt stadion, er mest succesfulde i forhold til at vinde opslutning til offentlig finansiering  af  (nye)  opvisningsanlæg.  Vækstdagsordenen står stærkt i disse byer sammenlignet med byer, der har svage netværk eller ikke formår at skabe en sammenhængende lokal forankret vision for projektet.

Helt  generelt  synes  initieringsfasen  at  være af betydning for den lokalpolitiske beslutningsproces om at få 'et problem' til at blive accepteret af andre som et problem, der bør tages hånd om (Richardson, 1994; Falkemark, 1999; Houlihan, 2005; Hedlund &amp; Montin, 2009).

Historisk  set  var  det  ifølge Wøllekær  (2007) primært idrætten, der i Danmark identificerede 'idrætsproblemet',  hvor  både  centrale  aktører og foreninger havde ønsker og krav til idrætsfaciliteter, og spillede en betydende rolle for beslutninger  angående  opførelse  eller  udvidelse af opvisningsanlæg. Også kommunerne har dog haft ønsker om skabe forskellige velfærdspolitiske  eller  symbolske  værdier  med  nye  anlæg (Mortensen, 2004; Wøllekær, 2010). 4

Tidligere  tiders  argumenter  reproduceres  i høj grad af kommunerne i dag, men kommunale investeringer i opvisningsanlæg målrettet eliteidræt legitimeres i større udstrækning end tidligere med formålet om, at anlægget skal medvirke  til  at  skabe  lokaløkonomisk  vækst  (Ibsen, 2006b; Henriksson, 2008; Wøllekær, 2009).

Storm og Brandt (2008) peger på, at udviklingen mere generelt indskriver sig i en oplevelsesøkonomisk  udviklingstrend.  Her  står  opfattelsen af, at sport kan bidrage til at skabe samfundsmæssig vækst og brande regioner, byer og lokalsamfund stærkt. Oven på en generel velfærdspolitisk  byggeiver  er  oplevelsesøkonomiske væksthensyn dermed kommet i større fokus, især i tiden frem mod finanskrisen i 2008.

Andre studier har vist, hvordan idrættens homogeniserede  krav  og  regler  har  påvirket  udformningen  af  anlæggene  i  de  skandinaviske kommuner (Moen, 1992; Hansen, 1995; Jørgensen, 1995; Toft, 1995; Sjöblom, 2006; Wøllekær, 2007), ligesom det er afdækket, hvordan kravene har påvirket anlæggenes funktion, og hvem der har haft adgang, samt hvilke aktiviteter der er fundet sted (Bøje &amp; Eichberg, 1994; Goksøyr, 1996; Rafoss &amp; Tangen, 2009; Rafoss &amp; Troelsen, 2010).  Men  selvom  den  danske  kommunale idrætspolitik i stor udstrækning kendetegnes af at være anlægspolitik (Ibsen, 2006a; Wøllekær, 2007), og på trods af at kommunerne mestendels ejer,  driver  og  finansierer  anlæggene  for  klubberne i fodboldens superliga og 1. division (Alm, 2014; Bang, Alm, &amp; Storm, 2014), så har tidligere forskning i kommunal idrætspolitik ikke foretaget nærmere studier af årsagerne til opførsel eller  udvidelser  af  kommunale  opvisningsanlæg målrettet eliteidræt. Det vil vi søge at råde bod på i det følgende.

## STADIONBYGGERI OG INSTITUTIONEL TEORI

Artiklens teoretiske ramme bygger på en institutionel  tilgang  (DiMaggio  &amp;  Powell,  1983;  DiMaggio &amp; Powell, 1991), da den er anvendelig til analyser af processer og beslutninger præget af magtforhold. Tilgangen  er  også  velegnet  til  at forstå situationer, hvor aktører eller organisationer bliver en del af homogeniseringsprocesser.

Som et resultat af DBU's introduktion af et nyt klublicenssystem  i  2004  (Danmarks  BoldspilUnion, 2003) er der inden for dansk superliga- og 1. divisionsfodbold sket en sådan tydelig homo- geniseringsproces. Siden stadionkravenes introduktion  er  de  danske  superligaklubbers  opvisningsanlæg  blevet  udbygget  og  moderniseret. Processen, som licenskravene har igangsat, har været  et  kommunalt  spørgsmål,  eftersom  klubberne er afhængige af kommunale midler til renovation/nybyggeri af hjemmebanefaciliteterne. I  den  forstand  er  licenskravene  i  stor  udstrækning  blevet  et  problem,  kommunerne  har  erkendt og ageret i forhold til. 5

Aarhus Stadion. Kilde: neindanke

## Organisationsfelter

Ifølge  DiMaggio  &amp;  Powell  (1983;  1991)  opstår homogeniseringsprocesser  som  dem,  der  er  på spil i forhold til opvisningsfaciliteterne i dansk fodbold,  generelt  i  forbindelse  med  strukturering  af organisatoriske  felter ,  der  kan  defineres som sammenhængende komplekser ' (…) af organisationer,  der  indg å r  i  faste  indbyrdes  relationer  omkring  frembringelse,  anvendelse  og  regulering af et bestemt produkt eller en bestemt ydelse (…)' (Nielsen, 2005, s. 212; se også: Scott, 2001; Gammelsæter &amp; Senaux, 2011).

Organisatoriske  felter  kan  ikke  bestemmes ved andet end en nærmere empirisk observation  (DiMaggio  &amp;  Powell,  1983;  1991),  hvilket  i forhold  til  denne  artikels  problemstilling  sker ved at definere analysens primære organisationer, der arbejder for frembringelse, anvendelse og regulering af et bestemt produkt, her professionel fodbold.

Feltets  organisationer  udgøres  for  det  første af DBU og Divisionsforeningen, der hhv. organiserer (regulerer) og har klare interesser i udviklingen og ekspansionen af professionel fodbold i Danmark. For det andet består organisationsfeltet af fodboldklubber i superligaen og 1. division,  der  afvikler  deres  hjemmekampe  på  kommunalt ejede stadions, og endelig for det tredje er de kommuner, der ejer de stadions, hvor klub- berne afvikler deres hjemmekampe, den sidste primære part i organisationsfeltet, denne analyse omhandler.

## Isomorfistiske kræfter

For at forstå udviklingsprocessen, som licenskravene sætter i gang, er det relevant at inddrage DiMaggio &amp; Powells (1983; 1991) ide om, at organisatoriske felter ordnes efter specifikke principper.  Homogeniseringsprocesser  sker  i  overensstemmelse med tre isomorfistiske (driv)kræfter: tvingende, mimetisk, og normativ isomorfi .

Den tvingende isomorfisme er herunder typisk et resultat af både formelt og uformelt pres baseret på en relativt klar hierarkisk magtrelation, fx  mellem  to  organisationer,  mellem  en  bevilgende myndighed og én eller flere modtagende organisation(er).  Isomorfi  i  organisatoriske  felter virker i denne form fx ved, at de modtagende organisationer må leve op til bestemte krav for at  være  berettigede  til  støtte  eller  bevillinger. Det medfører en vis homogenisering af de pågældende organisationer.

Den tvingende isomorfi kan også være foranlediget af et eksternt pres, som organisationsfeltet i sin helhed er underlagt. Eksternt opståede chok som finansielle kriser kan ramme en branche og igangsætte isomorfistiske processer, der tvinger branchens organisationer til at tilpasse sig en ny situation.

Den tvingende isomorfi kan også være baseret på kulturelle forventninger i det miljø, hvor organisationerne  agerer,  og  (delvist)  virke  omvendt.  Siden  idrætten  blev  institutionaliseret har den haft indflydelsesrige aktører inden for det idrætspolitiske område, og etableringen af mange idrætsfaciliteter er sket i vekselvirkning mellem  det  offentlige  og  idrætten.  Med  tiden blev  der  etableret  en  politisk  konsensus  om idrætspolitiske  spørgsmål  (Wøllekær,  2007),  i hvilken der er opstået forventninger om, at kommuner skal støtte opførslen eller moderniseringen af idræts- og sportsanlæg. 6

Usikkerhed blandt organisationer i organisationsfeltet er også en magtfuld (driv)kraft, der bidrager til isomorfisme i form af efterligning mimetisk isomorfisme . Ifølge DiMaggio &amp; Powell (1983;  1991)  tenderer  organisationer  mod  at forme  sig  efter  organisationer  inden  for  deres felt, som de anser for at være succesfulde, eller som på anden måde nyder status.

I  organisationsfelter  præget  af  stor  grad  af konkurrence er denne kraft tydelig, idet organisationer konstant må finde nye løsningsmodeller for at håndtere konkurrencen. Opfattelsen af, at bestemte organisationer er særligt effektive eller succesfulde, fører i denne sammenhæng til, at de efterlignes, selvom det kan være usikkert, at givne løsningsmodeller reelt er en fordel.

Ifølge DiMaggio og Powell (1983; 1991) tilpasser  organisationer  sig  i  større  udstrækning  til det, de anser som passende, og til de forventninger,  omverdenen  har  til  dem  end  til  løsninger, der  måske  reelt  er  bedre  for  organisationerne selv. Som vi skal se nærmere på i den empiriske analyse er mimetisk isomorfi en forklaringsfaktor,  når  kommunerne  imødekommer  de  nye  licenskrav.

Normativ isomorfi er den tredje homogeniserende  drivkraft  i  teorirammen.  Den  handler  i korthed om, at professionsmæssig tilpasning og udvikling af et relativt ens sæt af fælles fagnormer og -identiteter sker i takt med, at organisatoriske  felter  tager  form.  Man  kan  tale  om,  at udvikling  eller  tilpasning  af  et  organisatorisk felt er en proces, hvor organisationer og de medarbejdere,  der  er  ansat  heri,  opbygger  en  fagmæssig identitet - en professionalisering - gennem etablering af en fælles bevidsthed om, hvad branchens kerne er, og hvori dets faglighed be- står (Storm, 2013). Når organisationsfeltet er tilpas  etableret,  virker  denne  proces  yderligere stabiliserende derved, at feltets institutionaliserede opfattelser socialiserer de mennesker, der løbende inkluderes i feltets organisationer i feltets fagnormer (DiMaggio &amp; Powell, 1991).

De  tre  skitserede  drivkræfter  er  i  praksis overlappende, men alle har de en tendens til at stamme fra distinkte forhold. Set fra en analytisk synsvinkel er det primært tvingende former for  isomorfi,  der  påvirker  organisationsfeltet eksternt  ved  at  sætte  strukturelle  rammer  for feltets  homogeniseringsprocesser.  De  to  andre, mimetiske og normative former for isomorfi, er primært interne, og medvirker til at forklare udbredelsen af bestemte strukturer og roller i selve organisationsfeltet (Frumkin &amp; Galaskiewicz, 2004).  I  det  nedenstående  vil  det  blive  mere klart jf. den måde, hvorpå den empiriske analyse er opbygget. Først præsenteres dog det empiriske data for analysen samt indsamlingen heraf. Derefter introduceres kort til analysens opbygning, inden selve analysen foretages.

## ANALYSE

Metode: Indsamling af empiri samt behandling af samme i relation til den teoretiske ramme

Artiklens empiriske data er indsamlet via såvel kvalitative som kvantitative metoder og består af dels  en  spørgeskemaundersøgelse  og  dels  en række interview. Der er tale om en variant af et mixed methods-design, hvor kvalitativt og kvantitativt data er indsamlet nogenlunde parallelt (jf. Johnson &amp; Onwuegbuzie, 2004; Creswell, 2009).

## Spørgeskemaundersøgelsen

I  juni  2013  blev  der  udsendt  et  spørgeskema (Elbe, 2013) til alle 98 danske kommuner adresseret  til  de  respektive  kommunaldirektører.  I følgebrevet blev adressaten bedt om at besvare spørgsmålene på vegne af kommunen, men fik mulighed  for  at  diskutere  eller  videresende spørgsmålene, hvis vedkommende mente, at det var nødvendigt, eller at andre i kommunen var bedre i stand til at svare.

Samlet indeholder spørgeskemaet 16 spørgsmål,  der  tager  udgangspunkt  i  fire  forskellige temaer:  1)  danske  specialforbund  og  klubbers krav  til  og  investeringer  i  opvisningsanlæg;  2) kravenes indhold og relevans; 3) finansiering af opvisningsanlæg  målrettet  eliteidræt;  samt  4) den politiske opbakning til eliteidræt i kommunen.  Kommunaldirektørerne  valgte  i  stor  udstrækning at videresende spørgeskemaet til en embedsmand  inden  for  idrætsområdet  i  den kommunale  forvaltning,  hvilket  typisk  var  en forvaltningschef eller konsulent. 7

55  pct.  af  alle  danske  kommuner  besvarede spørgeskemaet. Men da fokus i denne artikel er kommuner med én eller flere klubber i Superligaen og/eller 1. division, koncentrereres analysen i det følgende på de 19 kommuner med et kommunalt  ejet  stadion,  hvor  superliga-  og/eller  1. divisionskampe  afvikles.  Her  er  svarprocenten noget  højere,  i  alt  79  pct.  (N=15).  Det  giver  et godt  overblik  over  kommuners  holdninger  til kommunale stadionbyggerier relateret til eliteklubfodbold.

## De kvalitative interview

Ud over spørgeskemaet er der gennemført seks kvalitative  interview  i  perioden  28.  oktober 2013 til 25. november 2013. Fire er gennemført med udvalgte kommuner, ét med to ansvarlige i DBU samt ét med Divisionsforeningen. To kommuner blev valgt på baggrund af, at de i 2011 var værtsbyer for EM for U-21 herrer, og at de kommunalt  ejede  stadions  derfor  ikke  bare skulle følge DBU's stadionkrav, men også UEFA's. De to andre kommuner har for nylig væ- ret  eller  er  i  gang  med  stadionbyggeri, hvilket gør dem interessante for artiklens hovedspørgsmål. Ligesom spørgeskemaet blev interviewene foretaget  med  embedsmænd  inden  for  idrætsområdet i den kommunale forvaltning.

Alle  kvalitative  interview  er  foretaget  efter en semistruktureret spørgeramme (Kvale, 2000; Christiansen, 2011). Interviewene med kommunerne tog udgangspunkt i spørgeskemaet og indeholdt  spørgsmål  vedrørende  kommunernes relation  til  de  lokale  elitefodboldsklubber  og DBU, kommunernes holdninger til DBU's stadionkrav  samt  klubbernes  betydning  for  den  respektive kommune.

Interviewerne med DBU og Divisionsforeningen blev gennemført med udgangspunkt i kravene til stadions, og spørgsmålene behandlede baggrunden  for  kravene,  klubbernes  engagement  i  udformningen  af  kravene,  organisationernes relation til kommunerne samt kravenes effekter. Alle interview blev gennemført telefonisk eller 'face to face', og varede mellem 30 og 60  minutter.  Efterfølgende  blev  interviewene transskriberet med henblik på bearbejdning. 8

## Analysens opbygning

Forklaringselementerne bag homogeniseringen af de danske fodboldstadions er flerledede. De er sammensat af en række forklaringsfaktorer, der  vanskeligt  lader  sig  præsentere  enkelt. Af hensyn til analysens overskuelighed opdeles artiklens  analyse  derfor  i  to  hoveddele,  hvor  vi sætter fokus på isomorfe kræfter, der henholdsvis  virker  ved  ekstern  og  intern  påvirkning  af organisationsfeltet,  hvorom  analysen  handler. Gennemgående er der under hvert punkt fokus på såvel fodboldens (DBU, Divisionsforeningen og  klubberne)  som  kommunernes  interesse  og ageren i organisationsfeltet samt disses (fælles) interesseflader,  modsætninger  og  magtrelatio- ner.  I  overensstemmelse  med  teoriens  ramme skaber  denne  tilgang  en  god  forståelse  for  de med- og modstandsstrategier, som forskellige typer af aktører i organisationsfeltet har i forhold til  de  isomorfe  kræfter  og  omverdensforhold, der er på spil. 9

## Eksternt tvingende isomorfe kræfter: Konkurrencedygtighed, oplevelsesøkonomi og branding

I 2003 udsendte DBU den første udgave af 'Krav til  danske  fodboldstadioner'  (Danmarks  Boldspil-Union,  2010).  Et  år  senere  søsattes  DBU's klublicens, hvor specifikke krav til danske stadions blev en del af de krav, klubber er nødt til at opfylde for at få licens til Superligaen og 1. division (Danmarks Boldspil-Union, 2003).

Kravene er udviklet fra forskellige referencepunkter,  hvor  myndigheds-  og  sikkerhedskrav har en haft en betydning (Interview Divisionsforeningen, 2013). Ud fra et idrætsligt perspektiv har UEFA's krav til deltagelse i de europæiske  klubturneringer  haft  stor  indflydelse  på udformningen (Interview DBU, 2013; Interview Divisionsforeningen,  2013),  men  ønsket  om  at sikre et højt kvalitetsniveau i dansk fodbold har også  spillet  stærkt  ind  (Interview  Divisionsforeningen, 2013).

Dette er i stor udstrækning udtryk for en tendens til tvingende isomorfisme. Den virker dels via  den  internationale  organisationsstruktur  i fodboldens hierarki, dels ved at DBU som organisationsfeltets nationale myndighed bredt lægger pres på de parter, klubberne henholdsvis kommunerne, der i sidste ende må bringes i spil for at sikre de overordnede mål. Skal dansk fodbold være konkurrencedygtig internationalt, men også højne efterspørgslen lokalt, er fodboldens danske organisationer nødt til at tage initiativer, der sikrer konkurrencedygtighed.

Hvor UEFA's overordnede krav indlysende virker nedad i forhold til DBU, er det mindre indlysende,  at  de  danske  kommuner  imødekommer DBU's  krav,  da  der  i  princippet  ikke  findes  en hierarkisk ordnet magtrelation mellem DBU og kommunerne. DBU har ingen formel magt til at sende nye krav til stadions videre til kommunerne. Det har fodboldklubberne formelt set heller ikke. Her kan man i stedet argumentere for, at en anden form for tvingende isomorfi er i spil.

Offentlig støtte til idrætten i Danmark er typisk  blevet  legitimeret  gennem  frivillighed  og idræt  for  alle  (Skille,  2011;  Bergsgaard  &amp;  Norberg, 2010). Imidlertid mener Ibsen og Jørgensen (2009), at der findes en voksende kommunal interesse  i  at  bruge  idrætten  i  relation  til  beskæftigelse- og erhvervspolitikker, hvilket er på linje med nye tendenser i den kommunale kultur- og idrætspolitik, der også synes drejet ind på  et  mere  vækstmæssigt  spor.  Økonomiske rationaler  om  vækst  tænkes  her  sammen  med kultur- og idrætspolitik (Bille &amp; Lorenzen, 2008) og ses som elementer, der kan gå hånd i hånd (Storm, 2009).

Denne interesse findes ikke kun hos kommunerne, men også hos elitefodboldens egne organisationer, hvor Divisionsforeningen argumenterer  for  en  række  positive  samfundsmæssige effekter,  herunder  arbejdspladser  og  skatter, der følger af at have et superligahold i kommunen (Interview Divisionsforeningen, 2013).

Wøllekær  (2009)  har  konkret  vist,  hvordan Odense  Kommune  har  foretaget  et  idrætspolitisk sporskifte og brugt store summer på idrætsbyggeri  for  at  imødekomme  kravene  til  eliteidrættens  opvisningsanlæg  og  videre  brande byen med henblik på at skabe vækst.

Eliteidrætten har i den forstand fået stor betydning  for  kommunen,  hvilket  også  i  andre kommuner synes at være tilfældet. Dette viser sig både i de kvalitative interview og i spørgeskemaundersøgelsen. Således anfører 73 pct. af de 19 kommuner i undersøgelsens survey, at eliteidrætten i høj eller nogen grad tillægges værdi i  kommunen, og at det derfor er en politisk prioritet at stille gode faciliteter til rådighed.

Ålborg Stadion. Kilde: Mathies Jespersen

Klubbernes værdi bliver også fremhævet i flere  af  de  kvalitative  interviews.  En  kommune med en klub, som på daværende tidspunkt spillede  i  superligaen,  udtrykker  klubbens  betydning på følgende måde:

(…) men det er da klart, at det betyder noget at have et hold, som på en eller anden måde  repræsenterer  byen  og  sælger  både byen og regionen (…). (Interview kommune 1, 2013).

Videre er 87 pct. af kommunerne, der ejer et stadion hvor Superliga og 1. divisionskampe bliver afviklet, enige i, at investeringer i opvisningsanlæg målrettet eliteidræt i høj eller nogen grad er en kommunal opgave. Kommunernes udsagn giver  dog  samtidig  indtryk  af,  at  kommunerne ikke entydigt underlægger sig fodboldens krav. Derfor er billedet ikke helt klart.

Ganske vist tyder de indsamlede data på, at kravene fra DBU og de efterfølgende kommunale  investeringer  er  i  overensstemmelse  med kommunale formål og visioner. Men når 87 pct. af  kommunerne  samtidig  mener,  at  de  danske specialforbund i høj eller nogen grad bør bidrage økonomisk, hvis de stiller krav til anlæggene, og når visse kommuner i spørgeskemaundersøgelsen  fx  udtrykker  at: '  (…)  DBU  stiller  store krav og bidrager meget lidt på trods af en velpolsret pengetank', samt at 'Det er af afgørende betydning, at de, der stiller krav, samtidig er med til at finansiere disse krav' ,  er det rimeligt at konkludere, at en form for tvingende isomorfisme er i spil,  og  at  kommunerne  efterkommer  det  eks- terne pres. Dette eksemplificeres af en kommune med en klub i Superligaen:

(…)  så  der  er  selvfølgelig  nogle  krav,  som DBU  har  stillet,  som  vi  ikke  er  udpræget enige i, men omvendt så har vi ikke mange andre  muligheder  end  at  følge  efter,  kan man sige. Ellers kan vi risikere, at de ikke giver klubben licens, så skal de spille i anden by, og det har man (læs kommunen) på ingen måde interesse i.

(Interview kommune 2, 2013).

Åbenbart findes der en diskrepans mellem DBU's krav  og  det,  nogle  kommuner  opfatter  som  de faktiske behov. Således mener mindre end halvdelen af kommunerne, 40 pct., at ønsker og krav fra specialforbund og eliteklubber til opvisningsanlæg i høj eller i nogen grad er rimelige i forhold til det behov de reelt oplever. Kommunernes modstand genkendes endog af DBU:

(…) Når det er sagt, så ved man selvfølgelig godt,  at  tilskuerkapaciteten  er  et  problem for  mange,  og  det  er  nok  også  der,  hvor  vi har hørt mest kritik. (Interview DBU 2013).

Modstanden bliver tydelig når kommuner med superligaklubber  i  spørgeskemaundersøgelsen udtrykker, at det er ' Urealistisk at der skulle være behov  for  10.000  pladser  ud  over  i  de  4  største byer' samt at ' 10.000 tilskuerpladser er i overkanten til det realistiske tilskuerantal' .

Der  findes  således  en  bevidsthed  både  hos DBU og kommunerne om problematikken vedrørende  de  opstillede  krav.  Imidlertid  tyder både  DBU's  og  kommunernes  ageren  på,  at DBU's forventninger og mål får højere prioritet end effektivitet i kommunerne, idet kravene reelt bliver indfriet.

Dette  bekræftes  af  Divisionsforeningen,  der peger på, at de øgede krav til stadions generelt er blevet imødekommet af kommunerne (Interview  Divisionsforeningen,  2013)  på  trods  af modstand. Tilsvarende  anfører  73  pct.  af  kommunerne i surveyen, at de har valgt at investere i  opvisningsanlæg for at imødekomme krav fra klub eller DBU. Koblingen til oplevelsesøkonomiske trends spiller herunder med og legitimerer byggerierne.

## Interne isomorfe kræfter: Økonomiske problemer i klubberne og behovet for forbedrede forhold

Kommunerne, fodboldklubberne og fodboldens parter er en del af et organisationsfelt, der er påvirket  af  ekstert  pres,  som  søgt  beskrevet ovenfor. Men også interne forhold har betydning for den homogeniseringsproces, det danske stadionbyggeri  er  igennem.  Her  spiller  først  og fremmest mimetiske former for isomorfi ind, da de konkurrencemæssige forhold i organisationsfeltet skaber en stor grad af usikkerhed for dets organisationer,  hvorved  behov  for  løsningsmodeller til håndtering opstår.

Konkret viser den hårde konkurrence sig ved, at  professionel  fodbold  i  Danmark  aldrig  har været en guldrandet forretning.  Siden  de  danske  amatørregler  blev  ophævet  i  1978  har  de danske fodboldklubber ganske vist oplevet markant stigende omsætninger, men de økonomiske problemer i klubberne gennem tiden har i stor udstrækning opvejet succesen (Sperling, Nordskilde,  &amp;  Bergander,  2010).  Profitpotentialet  i den omsætningsmæssige vækst, klubberne har oplevet især i de seneste 20 år, konkurreres ganske enkelt væk i kampen for at opnå sportslig succes (Storm, 2013). Et forhold der er gælden- de i europæisk fodbold generelt (Whitney, 1993; Hervik,  Ohr,  &amp;  Solum,  2000;  Dietl,  Franck,  &amp; Lang, 2008).

Problemet  med  fodboldens  'ruinerende  konkurrencestruktur' er, at presset for at forbedre rammerne for fodboldproduktet er højt. Ikke sådan forstået, at andre brancher ikke også er underlagt et pres for innovation og udvikling, men blandt fodboldklubberne synes presset radikaliseret (Storm, 2013).

Marginale forskelle i klubbernes sportslige resultater har meget stor indflydelse på klubbernes indtægter og gør det fundamentalt svært at styre klubbernes finansielle forhold (Szymanski &amp; Zimbalist,  2006).  For  at  optimere  chancerne for klubbernes sportslige og økonomiske succes er en konstant optimering af klubbernes interne og eksterne forhold derfor nødvendig.

En sådan situation præget af høj grad af konkurrence  og  usikkerhed  igangsætter  isomorfe processer,  hvor  organisationer,  fodboldklubberne,  i  et  givent  felt  mimetisk  efterligner  hinanden, fordi de søger løsninger på de problemer, de slås med (DiMaggio &amp; Powell, 1991).

Konkret sker det i relation til denne artikels fokus ved, at der i takt med kommercialiseringen af dansk fodbold opstår en opfattelse af, at de eksterne rammer, faciliteterne, for klubbernes virke skal styrkes (Storm, 2013). Det handler om, at optimering af rammerne for klubbernes  aktiviteter  endsige  de  stadions,  klubberne bruger til deres kampe, anses som værende af stor betydning.

Med henblik på at skabe bedre tilskueroplevelser for fans, optimere tv-transmissionerne eller sikre bedre hospitality-forhold for sponsorer er forbedring og udbygning af stadions en del af svaret på spørgsmålet om, hvordan succes i organisationsfeltet  opnås.  Stadionkravene  bliver  et svar på organisationsfeltets problemer. Det mi- metiske element i processen består i, at den ene klubs (gode) forhold bliver iagttaget og omdannet til et krav af de andre. Det virker homogeniserende set for organisationsfeltet som hele.

Krav og ønsker til forbedrede forhold sendes i den proces videre til kommunerne, hvor 87 pct. ifølge  den  gennemførte  survey  har  oplevet  et pres  fra  de  lokale  eliteklubber.  Kommunerne bliver derved medspillere i en gensidig konkurrence  mellem  klubberne  baseret  på  mimetisk isomorfi.

Den  mimetiske  isomorfisme  er  ganske  vist ikke  lige  så  fremtrædende  i  det  indsamlede data  som  den  tvingende  isomorfisme,  men  to kommuner  nævner  i  de  kvalitative  interview, hvordan andre kommuner har været succesfulde i deres udnyttelse af det kommunale superligastadion,  samt  hvordan  nogle  kommuner  har profileret  sig  gennem  oplevelsesrettede  arrangementer.

Dette  har  virket  inspirerende  på  de  pågældende  kommuner,  der  har  ladet  inspirationen spille  med  i  imødekommelsen  af  DBU's  krav. Det kan være svært at skelne præcist mellem, hvornår det er den ene eller anden form for isomorfi, der spiller ind på udviklingen, men det er klart, at såvel mimetiske som tvingende kræfter er i spil.

Det er i den sammenhæng relevant at nævne, at der også i forhold til de mere mimetiske former for isomorfi eksister modstand i organisationsfeltet. Fx viser den indsamlede data, at der er skepsis blandt nogle af kommunerne vedrørende ideen om at bygge store opvisningsfaciliteter.

Således påpeger en kommune, at det oplevelsesøkonomiske marked i Danmark ikke er af en størrelse, der gør, at alle kommuner med et superligastadion vil få mulighed for at udnytte kapaciteten  til fx  at  afholde  store  events  på rentabel vis (Interview kommune 2, 2013).

Videre  mener  kommunen,  at  det  kan  være problematisk, hvis den lokale klub rykker ned, da kommunen er afhængig af, at den lokale klub spiller i superligaen, hvis de inden for en overskuelig tid skal tjene investeringen lavet i forbindelse  med  tilpasningen  til  DBU's  krav  ind. Skal investeringen give mening, kræver det, at klubben  vedbliver  med  at  være  i  den  bedste række (Interview kommune 2, 2013).

Den normative isomorfisme, der er den tredje homogeniserende drivkraft i artiklens teoriramme, er ikke i samme grad let at identificere i det indsamlede data, som det er i forhold til de to andre  former  for  isomorfi.  Indirekte  udvikles den  normative  isomorfi  via  det  klublicenssystem, DBU har sat op for deltagelse i superligaen og 1. division. Ud over krav til stadions, stiller DBU således administrative og ledelsesmæssige krav til klubberne. Der skal fx være en klubdirektør, økonomimedarbejdere, mediemedarbejdere,  en  sikkerhedschef  samt  kontrollører  på stadion,  for  at  klubberne  kan  få  licens  (Danmarks Boldspil-Union, 2014).

Man kan argumentere for, at dette i udgangspunktet er en slags tvingende isomorfi, der udgår  fra  organisationsfeltets  regulerende  nationale myndighed. Men den tilpasning af feltet i form af øget organisatorisk professionalisering, som kravene afstedkommer, medvirker i anden omgang til at etablere en fælles bevidsthed om, hvad feltets kerne er, og hvori dets primære mål består.  Herunder  institutionaliseres  organisationsfeltets centrale opfattelser af, hvad der skal til for at gøre feltets organisationer succesfulde, hvilket medvirker til at sætte kraft bag de centralt stillede krav, fx til opvisningsanlæggene.

Blue Water Arena . Kilde: Niels Linneberg

Den normative kraft virker i den forstand gennem klubberne og de mennesker, der arbejder i dem. På det lokale niveau bevirker det en påvirkning af kommunerne i konkrete netværk, da kravene selv er (blevet) en del af organisationsfeltets dominerende opfattelse af, hvad der skal til for at sikre klubbernes succes.

Samlet set virker den normative kraft således selvforstærkende på den homogeniseringsproces, det danske stadionbyggeri har været igennem.

## KONKLUSION OG PERSPEKTIVERING

Denne artikel har søgt at besvare spørgsmålet om,  hvorfor  fodboldens  parter  i  Danmark  har haft stort held til at få de danske kommuner til at forbedre og udbygge opvisningsanlæg til superligaklubberne på trods af, at efterspørgslen målt på tilskuere langt fra er stor nok til at fylde kapaciteten. Problemstillingen er blevet angrebet med hjælp fra en institutionel teoretisk ramme, og data indsamlet med henblik på at belyse problemstillingen.

Analysen  viser,  at  en  række  isomorfistiske (driv-)kræfter har virket ind på udviklingen og bidraget  til  den  homogeniseringsproces,  som kommunernes efterlevelse af DBU's stadionkrav har afstedkommet.

For det første viser analysen, at der er tvingende former for isomorfi på spil i homogeniseringsprocessen.  Overordnet  ledes  UEFA's  krav til deltagelse i de europæiske turneringer i over- sat og tilpasset form via DBU og klubberne ned til de danske kommuner. Med henvisning til, at specifikke krav til opvisningsanlæggene er nødvendige for, at de danske klubber kan være slagkraftige i såvel den nationale som internationale  konkurrence,  har  fodboldens  organisationer og klubberne i stor udstrækning haft held til at få realiseret deres ønsker.

For det andet er der mimetiske former for isomorfi på spil. Den konkurrencemæssige situation i organisationsfeltet gør, at klubberne iagttager hinanden og søger løsninger på deres essentielt usikre forhold, der synes at opstå enighed om er nødvendige. I samspil med forestillinger om klubbernes betydning i oplevelsesøkonomien - en trend der synes at opstå som et slags eksternt  udviklet  omverdensforhold - finder kommunerne  og  klubberne  i  varierende  udstrækning  et  fælles  fodslag,  der  resulterer  i  imødekommelse af de nye stadionkrav og klubbernes ønsker om forbedrede forhold.

Én kommunes styrkelse af deres respektive ligaklubbers  forhold  synes  herunder  at  påvirke andre kommunernes lyst til at imitere.

Analysen viser dog også, at kommunerne har ydet modstand i forhold til de nye krav. Både af det kvantitative data samt de kvalitative interview  fremgår  det,  at  nogle  kommuner  er  utilfredse  med  udviklingen,  og  ønsker  en  større grad af medfinansiering af byggerierne. DBU's krav er uproportionale, men det er dog samtidig klart, at magtforholdet i stor udstrækning er tippet til fordel for fodboldklubberne. På trods af modstanden  har  kommunerne  i  stor  udstrækning givet efter.

Det  er  svært  præcist  at  sætte  fingeren  på, hvorfor fodboldens organisationer og klubberne har så stor magt, som det generelt synes at være tilfældet. I en tid hvor der er kraftigt fokus på effektiv  forvaltning  af  den  offentlige  sektors midler, og hvor privatiseringer og afreguleringer søger  at  effektivisere  den  offentlige  sektor,  er det  på  en  måde  overraskende,  at  DBU,  Divisionsforeningen og klubberne formår at få de danske kommuner til at betale gildet i så stor udstrækning,  som  det  er  tilfældet.  Det  er  også bemærkelsesværdigt, at kommunerne så relativt klart  selv  ser  investeringer  i  opvisningsanlæg målrettet eliteklubber som en kommunal opgave.  Endelig kan det undre, at kommunerne alt andet  lige  imødekommer  kravene  uden  voldsomt stor debat.

Hvad angår det første spørgsmål, må det især påpeges,  at  fodbold  som  dansk  nationalsport nyder  stor  grad  af  opbakning  lokalt.  Idrætten yder som tidligere nævnt stor indflydelse på beslutninger  angående  facilitetsbyggeri.  At  have et  superligahold  i  byen  opfattes  mange  steder som vigtigt og synes at gøre kommunerne villige til at imødekomme de krav, som sporten formulerer. Man kan spekulere over, om fodboldklubbernes  ukonkrete  og  svært  målbare  værdi  for lokalområdet bliver til en fordel og et magtmiddel  for  klubberne  i  at  tilsikre  sig  offentlig  opbakning? I det omfang det er tilfældet, svarer det samtidig på det andet spørgsmål ovenfor.

Hvad angår det tredje og sidste spørgsmål om den  fraværende  offentlige  debat,  har  analysen ikke søgt at afdække de reelle lokale drøftelser i forbindelse med de konkrete projekter, men i de kvalitative interview fremgår det, at der har været debatter i byrådene i samtlige fire kommuner.

Debatterne  har  berørt  kommunernes  økonomiske engagement, og en kommune medgiver, at det  altid  er  kontroversielt,  når  man  investerer mange penge i en tid, hvor der i øvrigt er pres på alle kommunens områder. Imidlertid belyser interviewerne,  at  der  generelt  er  få  byrådsmedlemmer, der har været imod en kommunal investering, og i én af kommunerne var den store sag ikke  spørgsmålet  om  investering  eller  ej.  Her var spørgsmålet alene, hvor i byen stadion skulle placeres. Opbakningen til at forbedre det lokale superligaholds forhold var stor.

I det omfang der ud over det skitserede har været bredere offentlige debatter, er det i princippet et sundhedstegn, da det er de lokale skatteyderes penge, der bruges til forbedring af anlæggene. Men på et mere nationalt politisk og idrætspolitisk plan er debatten næsten fraværende, og set i lyset af problemet med overkapacitet synes det relevant med en generel offentlig drøftelse af hensigtsmæssigheden af DBU's krav.

Det er håbet, at denne artikel kan bidrage til udvide vidensgrundlaget for en sådan diskussion, idet det ovenstående dels har løftet et argument for at tage debatten, dels har søgt at anskueliggøre  årsagerne  til,  at  homogeniseringsprocessen har fået det resultat, den har. Analysen  er  ikke  udtømmende,  men  relevant,  og fremtidige  studier  bør  især  studere  de  mikroprocesser, der påvirker beslutningerne om afvisning eller imødekommelse af fodboldens krav i de danske kommuner.

Dette kan formentlig kaste yderligere lys over spørgsmålet  om,  hvorfor  de  danske  kommuner forbygger sig, når de søger at i møde komme fodboldens krav til kommunale opvisningsanlæg.

## LITTERATURLISTE

Alm,  J.  (2014). Eliteidrættens  krav  til  offentlige idrætsanlæg. København: Idrættens Analyseinstitut. http://www.idan.dk/vidensbank/udgivelser/eliteidraettens-krav-til-offentligeanlaeg/2fe82d9f-9d33-4417-b8c0-a2c700da83ae. Accessed: 2-6-2014.

Baade, R. A. &amp; Matheson, V. A. (2004). The Quest for the Cup: Assessing the Economic Impact of the World Cup. Regional Studies, 38, pp. 343-354.

Baade, R. A. &amp; Sanderson, A. R. (1997). The Employment Effect of Team and Sport Facilities. In R.G.Noll  &amp;  A.  Zimbalist  (Eds.), Sport,  Jobs  and Taxes. Washington: Brookings Institution Press.

Bang, S., Alm, J., &amp; Storm, R. K. (2014). Stadionleje i Danmark: Notat om danske superligaklubbers lejeforhold. København:  Idrættens  Analyseinstitut. http://www.idan.dk/vidensbank/udgivelser/ eliteidraettens-krav-til-

offentligeanlaeg/2fe82d9f-9d33-4417-b8c0a2c700da83ae. Accessed: 26-8-2014.

Bennett, J. T. (2012). They Play, You Pay. Why Taxpayers Build Ballparks, Stadiums and Arenas For Billionaire  Owners  and  Millionaire  Players .  New York: Copernicus Books.

Bergsgaard,  N.  A.  &amp;  Norberg,  J.  (2010).  Sports policy and politics - the Scandinavian way. Sport in Society: Cultures, Commerce, Media and Politics, 13, pp. 567-582.

Bille, T. &amp; Lorenzen, M. (2008). Den danske oplevelsesøkonomi: afgrænsning, økonomisk betydning og vækstmuligheder . (1 ed.) (vols. 1) København: Forlaget Samfundslitteratur.

Bøje,  C.  &amp;  Eichberg,  H.  (1994). Idrættens  tredje vej: Om idrætten i kulturpolitikken . Århus: Forlaget Klim.

Christiansen, A. V. (2011). Interview. In L.F.Thing &amp;  U. Wagner  (Eds.), Grundbog  i  Idrætssociologi. pp. 157-165. København: Munksgaard.

Creswell,  J. W.  (2009). Research  Design.  Qualitative, Quantitative and Mixed Methods Approaches. London: Sage Publications.

Danmarks  Boldspil-Union  (2003).  Årsberetning 2003. Brøndby: Danmarks Boldspil-Union. http:// www.dbu.dk/~/media/files/dbu\_broendby/aarsberetningen/aarsberetning\_2003.pdf. Accessed: 139-2014.

Danmarks Boldspil-Union (2010). Krav til danske fodbolstadioner for afvikling af kampe I Superligaen,  1.  division,  2.  division. Brøndby:  Danmarks Boldspil-Union. http://www.dbu.dk/~/media/Files/DBU\_Broendby/klubservice/krav\_til\_dan-ske\_stadions.pdf. Accessed: 13-9-2014.

Danmarks  Boldspil-Union  (2014). DBU's  klublicenssystem.  Manual  for  Superligaen  2014/2015. Brøndby: Danmarks Bold-Spilunion. http://www. dbu.dk/~/media/Files/DBU\_Broendby/klublicenssystem/2014-2015/SL\_Manual\_14-15.pdf. Accessed: 12-9-2014.

Delaney, K. J. &amp; Eckstein, R. (2006). Public Dollars,  Private  Stadiums:  The  Battle  over  Building Sports Stadiums . New Jersey: Rutgers University Press.

Delaney, K. J. &amp; Eckstein, R. (2007). Urban Power  Structures  and  Publicly  Financed  Stadiums. Sociological Forum, 22, pp. 331-353.

deMause, N. &amp; Cagan, J. (2008). Field of Schemes: How the Great Stadium Swindle Turns Public Money Into Private Profit .  Lincoln: University of Nebraska Press.

Dietl, H. M., Franck, E., &amp; Lang, M. (2008). Overinvestment  in  team  sports  leagues:  A  contest theory model. Scottish Journal of Political Economy, 55, pp. 353-368.

DiMaggio, P. J. &amp; Powell, W. W. (1983). The iron cage  revisited:  Institutional  Isomorphism  and Collective  Rationality  in  Organizational  Fields. American sociological review, 48, pp. 147-160.

Elbe, A.-M. (2013). Spørgeskemaer. In L.F.Thing &amp;  L.  Ottesen  (Eds.), Metoder  i  Idrætsforskning. København: Munksgaard.

Falkemark,  G.  (1999). Politik,  lobbyism  och  manipulation . Nora: Bokförlaget Nya Doxa.

Frumkin, P. &amp; Galaskiewicz, J. (2004). Insitutional Isomorphism and Public Sector Organizations. Journal  of  Public  Administration,  Research  and Theory, 14, pp. 283-307.

Gammelsæter, H. &amp; Senaux, B. (2011). Perspectives on the Governance of Football Across Europe. In H.Gammelsæter &amp; B. Senaux (Eds.), The Organisation and Governance of Top Football Across  Europe:  An  Institutional  Perspective. pp. 1-16. London: Routledge.

Goksøyr, M. (1996). Anlegg - idrettens materielle basis: Statens idrettskontor, STUI  og  Idrettsavdelingen 1946-1996. In M.Goksøyr (Ed.), Kropp,  kultur  og  tippekamp. Oslo:  Universitetsforlaget.

Hansen, J. (1995). Idrætsanlæg og idrætshaller. In E.Trangbæk, J. Hansen, &amp; N. K. Nielsen (Eds.), Dansk Idrætsliv 1-2. 2; Velfærd og Idrætsliv 19401996. Copenhagen: Gyldendalske Boghandel/ Nordisk Forlag A.S.

Hedlund, G. &amp; Montin, S. (2009). Governance på svenska . Stockholm: Santérus Academic Press.

Henriksson, M. (2008). Arenapolitik på 2000-talet - om kommuner som bestämmer sig för att satsa på en  ny  idrotts-  och  evenemangsarena. Göteborg: Förvaltningshögskolans rapporter.

Hervik,  A.,  Ohr,  F.,  &amp;  Solum,  N.  (2000). Tippeligaen  1999. Økonomiske  nøkkeltall.  (Rep.  No. Arbeidsrapport 0014). Molde: Møre Forskning.

Houlihan, B. (2005). Public Sector Sport Policy: Developing  a  Framework  for  Analysis. International  Review  for  the  Sociology  of  Sport,  40, pp. 163-185.

Ibsen,  B.  (2006a). Foreningsidrætten  i  Danmark: Udvikling og udfordringer. København: Idrættens Analyseinstitut.

Ibsen, B. (2006b). Kommunal idrætspolitik - mellem folkeoplysning og velfærd . København: Idrættens Analyseinstitut.

Ibsen,  B.  &amp;  Jørgensen,  P .  (2009).  Kommunal idrætspolitik under forandring. In B.Ibsen (Ed.), Nye stier i den kommunale idrætspolitik. København: Idrættens Analyseinstitut.

Johnson,  R.  B.  &amp;  Onwuegbuzie,  A.  J.  (2004). Mixed Methods Research: A Research Paradigm Whose Time Has Come. Educational  Researcher, 33, pp. 14-26.

Jørgensen, P. (1995). Copenhagen's Parken: A Sacred Place? In J.Bale &amp; O. Moen (Eds.), The Stadium  and  the  City. Edinburgh:  Edinburgh  University Press Ltd.

Kvale, S. (2000). InterView: En introduktion til det kvalitative forskningsinterview . Hans Reitzels Forlag.

Matheson, V. A. (2006). Mega-Events: The Effect of the World's Biggest Sporting Events on Local, Regional,  and  National  Economies. Holy  Cross Working Paper Series, 06-10, pp. 1-30.

Mauritzson, L. (2014). Kommunalt nej till ny arena. Helsingborgs Dagblad .

Moen, O. (1992). Från bollplan till sportcentrum: Idrottsanläggningar i samhällsbyggande under 100 år . Stockholm: Byggforskningsrådet.

Mortensen, M. (2004). Idræt som kommunal velfærd. Mentalitet, velfærd og idrætspolitik i København, Ballerup og Skive 1870-1970. University of Copenhagen, PhD: Copenhagen.

Nielsen, K. (2005). Institutionel teori: En tværfaglig introduktion . Frederiksberg: Roskilde Universitetsforlag.

DiMaggio, P. J. &amp; Powell, W. W. (1991). The Iron Cage  Revisited:  Institutional  Isomorphism  and Collective Rationality in Organizational Fields. I W.W. Powell &amp; P.J. DiMaggio (Eds.) The New Institutionalism  in  Organizational  Analysis .  Chicago: The University of Chicago Press.

Rafoss,  K.  &amp;  Tangen,  J.  O.  (2009). Kampen  om idrettsanleggene. Planlegging, politikk og  bruk. Bergen: Fagbokforlaget.

Rafoss, K. &amp; Troelsen, J. (2010). Sports facilities for  all?  The  financing,  distribution  and  use  of sports facilities in Scandinavian countries. Sport in Society, 13, pp. 643-656.

Richardson, J. J. (1994). Pressure Groups . Oxford: Oxford University Press.

Scott, W. R. (2001). Institutions and organizations . Sage Publications, Inc.

Siegfried, J. &amp; Zimbalist, A. (2000). The Economics  of  Sports  Facilities  and Their  Communities. The Journal of Economic Perspectives, 14, pp.  95114.

Sjöblom,  P.  (2006). Den  institutionaliserade  tävlingsidrotten. Kommuner, idrott och politik under 1900-talet. PhD:  Stockolms  Universitet,  Stockholm.

Skille,  E.  (2011).  Sport  for  all  in  Scandinavia: sport,  policy  and  participation  in  Norway,  Sweden and Denmark. International Journal of Sport Policy and Politics, 3, pp. 327-339.

Sperling,  J.,  Nordskilde,  H.,  &amp;  Bergander,  E. (2010). Spillet  udenfor  banen:  Succes  og  fiasko  i dansk fodbold . København: L&amp;R Business.

Storm, R. K. (2009). Samfundets nye kulturpolitik: Sport i oplevelsesøkonomien. Nordisk Kulturpolitisk Tidsskrift, 12, pp. 113-139.

Storm, R. K. (2013). Kommercielle sportsklubber følelser eller  forretning? PhD-thesis,  Syddansk Universitet, Odense.

Storm, R. K. &amp; Brandt, H. H. (2008). Idræt og sport i  den  danske  oplevelsesøkonomi:  Mellem  forening og forretning . (vols. 1) København: Forlaget Samfundslitteratur.

Svenska Innebandyförbundet (2011). Angående SKL:s utspel mot idrotten. Retrieved, 16-4-2014 from  http://www.innebandy.se/sv/Arkiverade-nyheter/Nyhetsarkiv/November-2011/SKLs-utspelmot-idrotten-ar-forvanande-och-felaktigt/

Sveriges Kommuner och Landsting (2010). Kommunerna och elitidrottens arenor - enkätstudie om elitidrottens arenor .

Sveriges  Television  (2011).  Idrotten  ska  vara med och betala. Sveriges Televison .

Szymanski, S. &amp; Zimbalist, A. S. (2006). National Pastime:  How  Americans  Play  Baseball  and  the Rest of the World Plays Soccer . Washington D.C.: Brookings Instition Press.

Tien, C., Lo, H. C., &amp; Lin, H. W. (2011). The Economic Benfits og Mega Events: A Myth or Reality. A Longitidinal Study on the Olympic Games. Journal of Sport Management, 25, pp. 11-23.

Toft,  J.  (1995).  The  Copenhagen  Idrætsparken: from  Democratic  Institution  to  Private  Enterprise.  In  J.Bale  &amp;  O.  Moen  (Eds.), The Stadium and  the  City. Edinburgh:  Edinburgh  University Press Ltd.

Whitney, J. D. (1993). Bidding till Bankrupt: Destructive Competition in Professional  Team Sports. Economic Inquiry, 31, pp. 100-115.

Wøllekær, J. (2007). Tidens krav er sportens krav: Studier  i  den  kommunale  idrætspolitikdannelse  i Odense, Århus og Ålborg 1900-1950. University of Southern Denmark, PhD: Odense.

Wøllekær, J. (2009). Odense Kommune - en by uden flagskibe  er  leverpostej.  Odense  Kommunes idrætspolitiske sporskifte. In B.Ibsen (Ed.), Nye stier i  den  kommunale idrætspolitik. Copenhagen: Danish Instiute for Sports Studies.

Wøllekær, J. (2010). Tidens krav er sportens krav . Odense: Byhistorisk Udvalg.

## NOTER

- 1 FCK, Brøndby IF, OB, AaB, FC Nordsjælland og FC Midtjylland  har  spillet  i  Superligaen  siden  2003/04.  Øvrige klubber  har  spillet  én  eller  flere  sæsoner  i  1.  division. Gennemsnittene fra disse er beregnet på tilskuertal fra både  Superligaen  og  1.  division.  Gennemsnittet  for  FC Vestsjælland  er  beregnet  fra  og  med  sæsonen  2009/10. Kilde: Divisionsforeningen, egen grafisk opstilling.
- 2 Kapacitetsudnyttelsen er beregnet efter formlen: Kapacitetsudnyttelse = Gennemsnitligt tilskuertal / Stadionkapacitet.
- 3 Tilskuertal er baseret på Divisionsforeningens opgørelser. Stadionkapaciteterne er indhentet via de respektive kommuner.
- 4 Dette er et forhold, der også har været gældende i Sverige (Sjöblom, 2006).
- 5 Det skal nævnes, at mange kommuner ifølge DBU har udtrykt utilfredshed med de krav, som DBU opstiller (Interview DBU, 2013), men indtil videre har det ikke resulteret i,  at  kommunerne  har  modsat  sig  kravene  eller  forsøgt dem modificeret. Vi vender tilbage til dette i selve den empiriske analyse.
- 6 Konkret ændrer det fx magtbalancen i retning af fodboldklubberne,  selvom  kommunerne  principielt  i  udgangspunktet er en stærkere formel (myndigheds-)organisation. Det vender vi tilbage til.
- 7 Dette resulterer i praksis i, at en majoritet af besvarelserne mister en vis tyngde, men omvendt har de embedsmænd, der har besvaret spørgeskemaet et bedre overblik og indsigt i, hvad der faktisk sker i relationen til specialforbund og eliteidrætsklubberne, hvilket giver besvarelserne stor troværdighed.
- 8 Man kan kritisere, at det indsamlede empiriske materiale ikke inddrager en større spredning af personer, der måtte være en del af relevante beslutningsnetværk, fx i kommunerne.  Kommunerne  er  ikke  homogene  størrelser,  men indgår i større netværk, hvor forskellige beslutningstagere og interessenter påvirker beslutningsprocesserne. Det har imidlertid ikke været muligt - inden for de tidsmæssige  rammer for analysen - at inddrage yderligere data eller anlægge en bredere analysestrategi. Det er dog planen  at  gøre  dette  i  forbindelse  med  et  igangværende ph.d.-projekt forestået af artiklens førsteforfatter.
- 9 Som det vil fremgå af den kommende analyse, er processerne bag homogeniseringen af de danske fodboldstadions ikke et udtryk for en proces, hvor alle aktører arbejder i samme  retning. Der er også modstand, fx i kommunerne, mod at følge DBU's stadionkrav, mens der fra andre aktører er en interesse i at opfylde dem.