Hvordan prædike om dåben?
Forfattere: Carsten Haugaard Nielsen
Tidsskrift: dttk (23-10-2019)

## HVORDAN PRÆDIKE OM DÅBEN?

## Af sognepræst (kbf), cand.theol. Carsten Haugaard Nielsen

Hvis man skal svare på spørgsmålet om, hvordan man skal prædike om dåben, må man  begynde  med  det  mere  grundlæggende spørgsmål: Hvordan skal man prædike?

## 1. Hvordan skal man prædike?

Det er der mange, der har givet et bud på. I nyere homiletik peges der på, at der må gøres op med tidligere tiders fokus på det ord,  der tales .  Det  handler  derimod  om det ord, der høres . Det gør det noget mere vanskeligt at sige, hvordan man skal prædike.  For  mens  prædikanten  har  kontrol over  det,  der tales ,  så  har  han  eller  hun ikke på samme måde kontrol over det, der høres .

Men  det  betyder  på  den  anden  side ikke,  at  man  bare  kan  knytte  til  ved  tilhøreren  og  tilhørerens  erfaringer  og  så prædike ud fra det. For kender prædikanten tilhørerens erfaringer og dermed det, der  høres?  Det  hele  er  mere  komplekst. Marianne  Gaarden  peger  i  sin  ph.d.-afhandling (Gaarden 2014) på, at der sker en  »meningsproduktion«  hos  kirkegængeren. Her er prædikenen ét element, der påvirker kirkegængerens meningsproduktion. Det, som prædikanten siger, har altså  betydning.  Men  det,  prædikanten siger,  overtages  ikke  uden  videre  af  tilhøreren.  Derimod  forbinder  det  sig  med kirkegængerens  erfaringer,  og  der  sker en dialogisk interaktion i kirkegængeren, der fører til det, tilhøreren får ud af prædikenen. Sagt med andre ord: kommunikation = dialogisk interaktion =&gt; ny meningsproduktion.

Men  hvordan  skal  man  så  prædike? Her  peger  Gaardens  empiriske  undersøgelser på en række forskellige forhold:

1. Prædikantens ethos, det vil sige autenticitet  og  attitude  over  for  menigheden, prædikantens person og relation til menigheden, har betydning for det, der høres
2. At prædikenen aktiverer en indre dialog  hos  kirkegængeren  ud  fra  kirkegængerens egen erfaring
3. At prædikenen ikke nødvendigvis fører  til,  at  man  er  enig  med  præsten, og  at  det  ikke  er  afgørende,  at  man er  enig.  Kirkegængeren bruger under

- alle omstændigheder præstens ord til at danne sig sine egne meninger
4. At  prædikenen  nogle  gange  danner »emergens«. Det vil sige: når kombinationen af prædikenen og kirkegængerens egne overvejelser på baggrund af prædikenen danner »mere«: mere end både  prædikanten  og  kirkegængeren har forudset

Så hvordan skal man prædike, hvis man spørger  Marianne  Gaarden?  Man  skal være tro mod sig selv, skabe en god relation  til  den  menighed,  der  lytter,  bruge erfaringer til at aktivere den indre dialog hos tilhøreren - og så håbe og bede til, at der dannes et »mere«: en tro, holdning eller mening, som hverken prædikant eller kirkegænger har magt over.

## 2. Hvordan skal man så prædike om dåben?

Jeg vil i det følgende bruge indsigterne fra Gaardens ph.d.-afhandling til at overveje, hvordan man så kan prædike om dåben.

## 2.1 Den autentiske prædikant

Ifølge Gaarden er det afgørende for prædikenen,  at  prædikanten  er  autentisk. Skal man være det, må man først gøre sig klart: Hvad er der på spil for mig i dåben? Men autenticitet handler ikke kun om, at man er autentisk i forhold til sin egen tro, men også om, at der er dybde i det, man siger. Her kommer man ikke uden om at overveje dåben ud fra såvel Bibelen som den lutherske traditions forståelse af dåben og spørge: Hvordan kan det udtrykkes i dag?

## 2.2 Relationen til menigheden

Men  der  er  flere  ting  på  spil  i  dåbs  forkyndelsen. Relationen til menig  he  den har betydning. Derfor er dåbs  sam  talen vigtig for dåbsforkyndelsen.

Den relation, der skabes i selve gudstjenesten, er også vigtig. Her har Martin Modeus  lært  os,  at  gudstjenesten  skal være »menneskelig«: at der skal skabes en atmosfære af menneskelig varme, inklusion og tillid (Modeus 2017, 131). Det kan der tales og skrives meget om, men det fører for vidt i denne artikel.

## 2.3 At aktivere den indre dialog hos kirkegængeren

Både  den  autentiske  prædikant,  der  går til kilderne for at finde sin dåbsforståelse (2.1), og prædikantens relation til menigheden  forud  for  og  under  gudstjenesten (2.2)  er  altså  væsentlig  i  forhold  til  at skabe  den  indre  dialog  hos  kirkegængeren om dåben.

Men der skal mere til. Hvis prædikenen skal aktivere en indre dialog hos kirkegængeren,  må  dåbsforkyndelsen  også have  et  udgangspunkt  i  kirkegængerens erfaring. Det er ikke let. For prædikanten kender  ikke  den  konkrete  kirkegængers erfaring.  Her  må  man  så  knytte  til  ved generelle erfaringer. Det kan oplagt være erfaringer  om  at  have  fået  et  barn,  men også mange andre erfaringer kan komme i spil - afhængig af situationen, tilhørerne og prædiketeksten.

## 2.4 Dåben - en række muligheder for at prædike om dåben

Hvordan skal der så prædikes om dåben? Kan vi konkludere noget, så vidt som vi er kommet?  Hvis  der  skal  opstilles  en  delkonklusion ud fra det foregående må det blive: Det kan der kun vanskeligt tales generelt om. Men der er en række elementer, der bør indgå i eller forud for en prædiken om dåben: Bibelen og den lutherske tradition  om  dåben,  prædikantens  egen tro, prædikantens relation til menigheden og menighedens erfaringer. Men dermed er det hele ikke gjort. For der er ingen garanti  for,  at  det  skaber  »emergens«  hos den enkelte.

Det betyder, at vi snarere end at tale om, hvordan der skal prædikes om dåben, må tale om, hvordan kan der prædikes om dåben.  Hvilke  muligheder  er  der  for  at prædike om dåben? Hvilke vinkler er der for prædiken om dåben?

I et udvalg nedsat af provstierne i Aarhus var jeg med til at lave en dåbsrapport, der undersøgte udviklingen i dåbstallene og  kom  med  en  række  anbefalinger  til kirkerne i  Aarhus  (Høgild  et  al.  2016).  I forlængelse af det har jeg været med til at formulere nogle overvejelser om, hvordan der kan prædikes om dåben. Her præsenteres et revideret resumé af disse overvejelser:

## 2.4.1 Dåben som løfte

Alt, hvad der bærer livet, bygger på løfter. Mennesker lever livet på udtalte eller uudtalte  løfter  om  kærlighed,  forståelse  og respekt fra andre. Dåben indebærer også et løfte: At Jesus vil være med os alle dage indtil verdens ende (Matt 28,20).

## 2.4.2 Dåben som taknemmelighed

I  den  tyske  bog  »Die  Taufe«  (Die  Taufe 2008) fremhæves taknemmeligheden som en af de mulige temaer i en nutidig dåbsteologi, der når ind til forældre i dag. Når  man  får  et  barn,  fyldes  mange  forældre med tak for den gave, der er lagt i deres hænder, og af tak for at være kommet godt ud af den trussel, som en fødsel er. Vi finder også dette tema i nogle nyere dåbssalmer,  for  eksempel  salmen  »Fyldt af glæde over livets under« (Den Danske Salmebog, nr. 448)

I  den  teologiske  tradition  om  dåben tematiseres taknemmeligheden dog ikke som sådan. Dog berøres takken for dåben i dåbskollekten, og takken er en del af enhver gudstjeneste.

## 2.4.3 Dåben og truslen

Christian  Thodberg  fremhæver  i  bogen »Dåben og dåbsritualets historie« (Thodberg 2017) truslen som en væsentlig baggrund  for  dåben.  Hos  såvel  Luther  som Grundtvig var truslen fra død og Djævel det  vigtigste  ved  dåben,  jf.  salmen  »Sov sødt barnlille«, hvor der i v. 2 står: »… thi skal ingen djævel dig skade« (Den Danske Salmebog, nr. 674 v. 2).

Men er vi truet i dag, netop i velfærdssamfundet  med  al  den  sikkerhed,  der spændes ud under os? Ja, grundlæggende er vi lige så meget truet som tidligere. Død og det onde eksisterer stadig og truer. Og mange forældre erfarer sig da også truet, når de får et lille barn, og de oplever en eksistentiel  magtesløsheden,  når  det  for eksempel bliver sygt. Her kan en forkyndelse om befrielse fra det onde og dåben som tryghed knytte til.

## 2.4.4 Dåben og synden

Giver  det  mening  at  fastholde,  at  dåben er  syndernes  forladelse?  Det  spiller  en stor  rolle  i  dåbsforståelsen  traditionelt. Syndernes forladelse nævnes de to steder i  dåbsritualet,  der  formulerer  en  teologi om dåben: i dåbsbønnen og i dåbsvelsignelsen. Men giver det mening i en folkelig sammenhæng at fastholde dette element i dåben?

Hvis talen om arvesynd skal give mening i dag, må det ske i en nutidig fortolkning af arvesynden: At mennesket - også i  dag  -  er  på  kanten  med  tilværelsen,  og arver en tilbøjelighed, som det er fastlåst eller fanget af: at vi ikke gør det gode, vi gerne vil.

Hvad  betyder syndernes forladelse i  dåben så konkret? At vi bliver sat fri af syndens herredømme og får givet nye muligheder dér, hvor vi ellers var låst fast.

## 2.4.5 Dåben og at være eller blive et Guds barn

I  dåbsbønnen takker vi Gud for, at han i dåben »gør os til dine børn«. Hvordan skal vi forholde os til det? Er vi Guds børn allerede i skabelsen eller bliver vi det først i dåben?

Kan begge dele fastholdes i en dialektik?  Vi  er  allerede  Guds  børn  på  skabelsens  plan,  for  vi  er  skabt  i  Guds  billede. Alligevel bliver vi først Guds børn på frelsens plan i dåben, fordi vi dér bliver forbundet med Kristus.

Ind i  dette  skal  det  fastholdes,  at  dåben er givet for vores skyld. Dåben er nødvendig, men Guds frelse er ikke afhængig af dåben. Vi er afhængige af at være døbt, for at vi kan vide med sikkerhed, at vi er Guds børn.

## 2.4.6 Dåben som et holdepunkt i livet

Dåben var for Grundtvig også noget, han kunne  vende  tilbage  til  og  hvile  i.  Her røres  der  ved  det  sakramentale  i  dåben: Dåben er en Guds handling, der sker uden vores  fortjeneste  på  nogen  måde.  Det sakramentale  i  dåben  kommer  især  til udtryk i de konkrete tegn: vand, korstegnelse og håndspålæggelse.

Også i dag har mennesker brug for et holdepunkt uden for sig selv, som ikke er afhængig af deres eget valg. Her taler vi imod en folkelig  tendens,  som  vi  for  eksempel finder i undersøgelsen »Dåb eller ej«  (Leth-Nissen  og  Trolle  2015)  og  som mange  kender  fra  dåbssamtaler:  Dåben for forældre har i dag foreløbig karakter. Konfirmationen er det vigtige, hvor man selv tager stilling.

Her  kan  en  forkyndelse  kommunikeret  den  lettelse  eller  det  holdepunkt  i livet, som dåben er: At dåben ikke er afhængig  af  det,  der  kommer  inde  fra  dig selv, men et holdepunkt uden for dig, der hviler hos Gud.

2.4.7 Dåben som indgang i menigheden, at blive en del af noget større / dåben og troen Ifølge »Dåb eller ej« er nogle af de vigtigste argumenter for forældre for at få deres børn døbt tradition, og at det er en del af at være dansk. Dette kan give anledning til  at  tale  om  dåben  som  indgang  til  at blive en del af noget større, en del af menigheden.

Dette  element  kan  understreges  ved, at troen bekendes i fællesskab i forbindel- se med dåben. Den fælles bekendelse kan også understrege trosbekendelsens funktion ved dåben: Trosbekendelsen er ikke et  forhør,  men  snarere  at  fælde  sig  ind  i fællesskabets tro. Og her står menigheden bag og tager derved på en måde en byrde fra dåbsforældrenes skuldre.

Folkeligt kan spørgsmålet, om man nu tror nok til at få sit barn døbt, fylde en del hos nogle. For både Luther og Grundtvig er troen noget, der bliver kaldt frem i dåben. Det fremgår også af, at det er barnet, der bliver spurgt om troen, ikke den, der bærer barnet.

## 2.4.8 Dåben som velsignelse

Markusteksten om Jesus og de små børn i dåbsritualet var i Luthers dåbsritual begrundelse  for  dåbsvelsignelsen.  Senere fik teksten den nuværende placering, hvor den  bliver  en  begrundelse  for  barnedåben.

Velsignelse  i  forbindelse  med  dåben kan  ses  som  dåbens  »magiske«  betydning, en berøring af Guds hånd. Det knytter tilbage til Det Gamle Testamente, der grundlæggende  formulerer  en  velsignelsesreligion.  Der  er  livskraft,  styrkelse, opretholdelse og bevarelse i velsignelsen, og derfor vil mødrene have Jesus til at velsigne deres små børn. Og det samme vil vi i dag. Velsignelsen er også en sendelse ud i livet, jf. formuleringen: »Herren velsigne din udgang og indgang…«

Velsignelsen har også fundet vej ind i nye dåbssalmer, for eksempel et dåbsvers af digteren Simon Grotrian: »Velsign mit barn, du kære Gud/ og lad det holde livet ud/og  tænd  et  lys  på  sjælens  tinde/  for verden selv, for os herinde« (100 salmer, nr. 840 v. 1).

## 2.4.9 Dåben og dåbslivet

At blive døbt er at dø og opstå med Kristus (Rom 6). Det er at blive en del af den nye menneskehed,  Jesus  kom  for  at  oprette. Det  giver  dåbslivet  et  fortegn:  At  være discipel og stille sig solidarisk med menneskehedens  kaos  og  lidelse,  som  Jesus gjorde. Dåbslivet er derfor på en måde alvorligt og farligt. Det er at bære Jesu kors (Willams 2016, 9-33).

## 2.4.10 Konklusion

Ovennævnte forskellige indfaldsvinker til forståelse af dåben er ikke udtømmende, men de kan ses som en række muligheder for at forkynde om dåben. De peger samtidig  på,  at  forkyndelsen  om  dåben  kan have mange facetter, også flere end der er i den traditionelle, lutherske tradition.

## 3. Hvordan prædikes der om dåben i folkekirken i dag?

Hvordan prædikes der så rent faktisk om dåben?  I  efteråret  2018  udkom  bogen »Dåbstaler  til  trinitatis«  (Davidsen,  Mårup  og  Nielsen  2018).  Vi  var  en  række præster  i  folkekirken,  der  blev  inviteret til at udarbejde og bidrage med dåbstaler. Bogen giver et indblik i, hvordan der rent faktisk prædikes om dåben i dag.

I  en  indledende  artikel  peger  professor Anders-Christian Jacobsen på, at der er sket et skred i dåbsforståelsen i folkekirken i dag: fra forståelsen af dåben som nødvendig til frelse (Confessio  Augustana, art. 9) til  forståelse  af  dåben  som tryghed.  Det  hænger  igen  sammen  med en bevægelse fra, at kristendommen forstås som frelsesreligion, til at kristendommen er en velsignelsesreligion.  Endelige peger han på, at dåben i dag er mere et initiationsritual  end  et  overgangsritual: Den handler mere om at blive en del af et familiemæssigt, folkeligt og kirkeligt fællesskab end en overgang fra syndens herredømme til Guds (Jacobsen 2018).

I de konkrete dåbstaler i bogen »Dåbstaler til trinitatis« er der kun få dåbstaler, der tager udgangspunkt i den traditionelle  dåbsforståelse  som  frelse  fra  synden. Dog nævnes dåben som »tilgivelse«: »Dåben rummer i sig både de uendeligt høje krav og den modsvarende uendeligt dybe tilgivelse«  (Sønderby  2018a,  58).  En  anden taler om Guds kærlighed i dåben og knytter det sammen med de traditionelle kirkelige ord om dåben: »Her i kirken kalder vi det at modtage syndernes forladelse og det evige liv. Vi kunne også sige, at vi bliver frelst« (M.L.O. Møller 2018, 88-89). Et  par  af  talerne  tematiserer  dåben  i  relation til arvesynden (Bacher 2018, 110111;  Nielsen,  2018).  Nogle  få  taler  også om, at bliver Guds barn i dåben: »Når vi i dag døber, fødes troen i Benedikte og hun bliver Guds barn« (Davisen 2018, 96).

Der  er  er  mange  andre  temaer  om dåben i bogen, der mere går i retning af forståelse  af  dåben  som  tryghed.  Guds kærlighed  går  igen  i  flere  taler:  »Regnskabsdagen er aflyst. Gud elsker dig, Gud elsker os alle - og det er den Gud, der om lidt tager imod dig i dåben« (Larsen 2018, 62). Trygheden udtales også mere direkte: »Holder vi os til ham, så kan det i den sidste enden ikke gå helt galt for os, også

selv  om det selvfølgelig af os til går galt for os i vores liv« (Mårup 2018, 78).

Dåben  som  overgangsritual  ind  i  et større  menneskeligt  og  åndeligt  fællesskab er også tema i flere taler: »Med den erfaring peger vi på dåben som troens begyndelse« (K.M. Møller 2018, 93) og »Om lidt  bliver  jeres  små,  Villads  og  Katrine, døbt  ind  i  det  fællesskab  af  alle  mulige slags mennesker. Vi kalder det fællesskab menighed…« (Sønderby 2018b, 114).

Konkluderende kan det siges, at dåbstalerne  illustrerer  en  bevægelse  i  folkekirkens  dåbsforkyndelse.  Den  mere  traditionelle  forståelse  af  dåben  fastholdes af nogle, men de fleste taler bevæger sig tættere på tilhørerens verden og taler om dåben  med  ord,  der  er  mere  generelle: kærlighed, tryghed og at blive en del af et større fællesskab.

Man kan også sige det sådan: Talerne illustrerer, at det ikke er let at prædike om dåben - men også, at der arbejdes med det i folkekirken! Det er godt.

## 4. Konklusion

Tilbage  står  spørgsmålet,  der  for  mig  at se er afgørende: Hvordan på den ene side fastholde  dåbens  afgørende  betydning  i en luthersk sammenhæng og på den anden side bevæge sig, så forkyndelsen kommer i dialog med tilhørerens erfaringer? Det gøres for mig at se ikke ved at gentage de traditionelle formuleringer om dåben, på den anden side heller ikke ved at udvande  dåbens  betydning  i  generelle  ord og  vendinger.  Men  at  lægge  sig  et  sted imellem. Og det handler alt sammen om den balance, som Gaarden peger på: Både at være autentisk og samtidig prædike, så

det  rører  ved  menneskers  erfaringsverden.

Og  så  om  én  ting  mere,  der  er  afgørende  for  enhver  prædiken  -  også  en prædiken om dåben: Bønnen til Guds Helligånd, der alene kan giv e troens »emergens«:  At  prædikenen  virker  mere  end både prædikant og tilhører kan forudse, så der skabes tro.

## Litteratur

- 100  salmer .  2016.  Frederiksberg:  Eksistensen.

Bacher,  Jesper.  2018.  »16.  Søndag  efter Trinitatis«.  I Dåbstaler  til  trinitatis. Anden  Tekstrække ,  redigeret  af  Mads Davidsen,  Arne  Mårup  og  Kjeld  Slot Nielsen,  108-111.  Frederiksberg:  Eksistensen.

- Davidsen, Mads. 2018. »12. Søndag efter Trinitatis«.  I Dåbstaler  til  trinitatis. Anden  Tekstrække ,  redigeret  af  Mads Davidsen,  Arne  Mårup  og  Kjeld  Slot Nielsen,  93-96.  Frederiksberg:  Eksistensen.
- Davidsen,  Mads;  Arne  Mårup  og  Kjeld Slot  Nielsen,  red.  2018. Dåbstaler  til trinitatis.  Anden  Tekstrække .  Frederiksberg: Eksistensen.
- Den Danske Salmebog . 2003. København: Det kgl. Vajsenhus' Forlag.
- Gaarden, Marianne. 2014. »Den emergente  prædiken«,  ph.d.-afhandling,  Arts, Aarhus Universitet.
- Høgild, Karsten; Carsten Haugaard Nielsen;  Anja  Stokholm;  Marie  Ørgaard og  Esben  Thusgård.  2016.  »Giver  det mening?  Samtaler  om  dåb  i  en  tid  i forandring«.  Rapport  fra  dåbsudvalget  i  Aarhus.  https://www.fkuv.dk/
- videnscenter/projekter-undersoegelser-og-rapporter (set den 5. juni 2019). Jacobsen,  Anders-Christian.  2018.  »Dåb
-  Nogle  teologiske  overvejelser  over dåbsteologi og -praksis i folkekirken«. I Dåbstaler  til  trinitatis.  Anden  Tekstrække ,  redigeret  af  Mads  Davidsen, Arne Mårup og Kjeld Slot Nielsen, 1121. Frederiksberg: Eksistensen.

Larsen, Jesper Hougaard. 2018. »3. Søndag efter Trinitatis«. I Dåbstaler til trinitatis. Anden Tekstrække , redigeret af Mads Davidsen, Arne Mårup og Kjeld Slot Nielsen, 58-62. Frederiksberg: Eksistensen.

- Leth-Nissen, Karen Marie og Astrid Krabbe Trolle. 2015. »Dåb eller ej? Rapport om småbørnsforældres til- og fravalg af  dåb«.  Det  Teologisk  Fakultet,  Center for Kirkeforskning. https://teol. ku.dk/nyheder/2015/foraeldre\_op-fatter\_barnedaaben\_som\_foreloebig/ Leth-Nissen\_og\_Trolle\_2015\_D\_b\_el-ler\_ej.pdf (set den 5. juni 2019).
- Modeus, Martin. 2007. Menneskelig gudstjeneste . Frederiksberg: Alfa.
- Møller,  Kristian  Massey.  2018.  »11.  Søndag efter Trinitatis«. I Dåbstaler til trinitatis. Anden Tekstrække , redigeret af Mads Davidsen, Arne Mårup og Kjeld Slot Nielsen, 90-93. Frederiksberg: Eksistensen.
- Møller, Maria Louise Odgaard. 2018. »10. Søndag efter Trinitatis«. I Dåbstaler til trinitatis.  Anden  Tekstrække ,  redigeret af Mads Davidsen, Arne Mårup og Kjeld  Slot  Nielsen,  86-89.  Frederiksberg: Eksistensen.
- Mårup, Arne. 2018. »7. Søndag efter Trinitatis«. I Dåbstaler til trinitatis. Anden

Tekstrække ,  redigeret  af  Mads  Davidsen, Arne Mårup og Kjeld Slot Nielsen, 74-78. Frederiksberg: Eksistensen.

Nielsen,  Carsten  Haugaard.  2018.  »21. Søndag efter Trinitatis«. I Dåbstaler til trinitatis.  Anden  Tekstrække ,  redigeret af Mads Davidsen, Arne Mårup og Kjeld Slot Nielsen, 127-131. Frederiksberg: Eksistensen.

Sønderby,  Kirsten  Kruchov.  2018a.  »2. Søndag efter Trinitatis«. I Dåbstaler til trinitatis.  Anden  Tekstrække ,  redigeret af Mads Davidsen, Arne Mårup og Kjeld  Slot  Nielsen,  55-58.  Frederiksberg: Eksistensen.

Sønderby,  Kirsten  Kruchov.  2018b.  »17. Søndag efter Trinitatis«. I Dåbstaler til trinitatis.  Anden  Tekstrække ,  redigeret af Mads Davidsen, Arne Mårup og Kjeld Slot Nielsen, 112-115. Frederiksberg: Eksistensen.

Die  Taufe.  Ein  Orientierungshilfe  zu  Verständnis  und  Praxis  der  Taufe  in  der evangelische Kirche . 2008. EKD/Gütersloer.

Thodberg, Christian. 2017. Dåben og dåbsritualets historie. København: Fønix.

Williams,  Rowan.  2016. Kristen .  Frederiksberg: Eksistensen.

## Forfatter

Carsten Haugaard Nielsen

Christianskirken Frederikshaldsgade 13 8200 Aarhus N

chn@km.dk