Edward Broadbridge og Hans Raun Iversen: Grundtvig. Biografi og breve (Aarhus Universitetsforlag, 2023)
Forfattere: Kurt E. Larsen
Tidsskrift: dttk (13-06-2024)

## GRUNDTVIG. BIOGRAFI OG BREVE EDWARD BROADBRIDGE OG HANS RAUN IVERSEN AARHUS UNIVERSITETSFORLAG, 2023 568 SIDER

## Anmeldt af Kurt E. Larsen

N.  F.  S.  Grundtvig  skrev  meget  gennem et  langt  liv,  og  der  er  også  skrevet  utroligt meget om ham. Nu er der kommet en ny  stor  biografi,  der  er  udkommet  både på  dansk  og  engelsk  -  i  nogle  henseender målrettet hvert sit publikum. I denne anmeldelse forholder jeg mig kun til den danske udgave. Bogen er bygget op med en biografisk hoveddel (312 sider), nogle tematiske  kapitler  om  hans  tid,  personlighed og følgevirkninger ude og hjemme (106 sider), et udsnit af breve af biografisk interesse (56 sider) samt et righoldigt noteapparat og litteraturliste (59 sider).

Bogen fortjener at blive standardværket  om  Grundtvig  fremover.  Forfatterne er  i  stadig  debat  med  den  omfattende Grundtvig-litteratur og tager selvstændigt stilling dertil. Mest kritisk er bogen over for Kaj Thanings Grundtvig-tolkning, der i  1960'erne  tolkede  Grundtvigs  teologi  i tidehvervsk ånd som en omvendelse til livet - men »som siden har spillet en stadig mindre rolle i Grundtvigforskningen« (s.

517). Forfatterne lægger afstand til fx Kaj Thaning og P. G. Lindhardt, der »bruger« Grundtvig i en intern dansk debat (s. 431). Det vil en senere tid måske også sige om denne bog - fx fylder Grundtvigs forhold til  kvinder,  det  kvindelige  og  kvinders ligestilling en usædvanlig stor rolle i bogen.

Bogen skal dog især roses for ikke at lægge skjul på de aspekter hos Grundtvig, der  ikke  i  dag  er  »politisk  korrekte«,  såsom hans hyldest af enevælden og kongestyret (s. 227; 250). Det samme gælder en lang række emner, der ikke er »teologisk korrekte«  i  dag.  Grundtvig  var  en  flittig bibellæser, der efter sin omvendelse nærmest sugede Bibelen til sig, så hans salmer emmer af bibelsprog, og hans bibelsyn må man  kalde  »ortodoks«  i  den  henseende, at  han  regnede  den  bibelske  tidsregning for  historisk  sand  (s.  137;  362).  Med  al sin åbenhed over for skabelsen, stod han selv rodfæstet i en åbenbaringsteologi (s. 282).  Han  var  en  stridsmand,  der  ville kæmpe for  kristendommens  sandhed  og var  modstander  af  en  tolerance  over  for løgnen  (s.  145f.),  og  det  standpunkt  forlod han ikke, selvom han senere kom til at  beskæftige  sig  med  historiske  studier, politik, skolesag osv. Derfor skulle forsagelsen  også  bevares  ved  dåben  (s.  153), og han måtte forberede sin forlovede Lise på, at livet med ham ville indebære delagtighed i »verdens spot og dårers had« (s. 159).

Hans  kristne  omvendelse  i  1810  får grundig omtale, men tolkes på en måde, der ikke kun lægger vægten på det skarpe skel  før  og  efter,  men  også  peger  på  en form for kontinuitet (s. 107f.). Det virker ret overbevisende, men til gengæld burde det  nok  have  være  fremhævet  mere  undervejs i bogen, at han livet igennem var en vækkelseskristen, der fastholdt et skel i kirken mellem »levende« og »døde«. Man kan frygte at nutidige historikere og filmmanus-skribenter udelader Grundtvigs tidlige  -  men  bestemt  ikke  kun  tidlige  kirkelige  indsats,  til  fordel  for  det  mere spiselige:  Frihedssyn,  politik  og  skoletanker. Grundtvig havde det svært ved at skulle betjene de vantro i sognet (s. 165) og  havde  det  svært  med  at  vie  fraskilte, som præster skulle dengang (s. 227), og han så det ikke som noget ideal at være »præst for hele sognet« (s. 280). Pietist var Grundtvig ikke i livsstil, selvom mange af hans venner og senere disciple havde den baggrund,  men  bogen  lægger  ikke  skjul på, at han selv før sin omvendelse var et moralsk menneske, der holdt sig fra studenterlivets fester og udskejelser (s. 75).

Bogens biografiske hoveddel er meget informativ og spændende skrevet. Den er afbalanceret  i  sine  vurderinger  undervejs,  og  man  når  vidt  omkring  i  dansk historie  og  kulturliv  og  teologi.  Blandt bogens sidste kapitler med temaer og appendikser står et kapitel om Grundtvig i psykologiens lys stærkest. Derimod virker kapitlerne  om  Grundtvigs  betydning  for Danmark  og  verden  ret  opremsende  og selektive.  Det  er  naturligt  at  nævne  folkehøjskolerne  i  forbindelse  med  Grundtvig, men hvorfor ikke også diskutere hans eventuelle  negative  betydning  for  den danske folkeskole, der måske/måskeikke på grund af Grundtvigs ønske om at få Kristendomskundskab ud af skolen (s. 210; 225) blev mere sekulariseret end i fx Norge og Finland? Virkningshistorien fra Grundtvig er også svær at skrive om, fordi han i så høj grad levede med i tidens anliggender, så det er svært at sige, hvornår han blev formet af tiden eller selv formede tiden.  Fra  den  righoldige  litteraturliste savner  jeg  kun  værkerne  af  den  bevidst ikke-grundtvigske kirkehistoriker Elith Olesen.

Alt  i  alt  en  glimrende  bog,  som  man kan ønske stor udbredelse. Den giver læserne  en  mere  omfattende  indsigt  i  den hele  Grundtvig,  hvilket  er  godt  både  for de »erklæret grundtvigske« og de mange »kultur-grundtvigske«. For den »erklæret ikke-grundtvigske« er bogen nyttig, fordi Grundtvig udfylder så stor en plads i vort lands historie og udvikling.