Krop og hjem: Forhandling af slægtskab i Astrid Andreasens Babyboom
Forfattere: Lotte Nishanthi Winther
Tidsskrift: periskop (2024-10-31)

enceu

PERISKOP

PERISKOP

FORUM FOR KUNSTHISTORISK DEBAT

79÷P

Periskop: Forum for kunsthistorisk debat

Nr. 32, 2024

'Færøsk kunsthistorie i dag'

Titel: 'Krop og hjem: Forhandling af slægtskab i Astrid Andreasens

Babyboom '

Forfatter(e): Lotte Nishanthi Winther

Sidetal: 80-84

Dato: 31.10.2024

DOI: 10.7146/periskop.v2024i32.150341

## Lotte Nishanthi Winther

## Krop og hjem Forhandling af slægtskab i Astrid Andreasens

## Babyboom

Færøsk  billedkunst  indgår  i  forskellige  typer  af  oversigtsværker (Winther 2014, 4). I disse oversigter er nogle kunsthistorier veletablerede. Det er især  dem,  hvor kunstnere gennem modernismens forestillinger om autenticitet og originalitet gør Færøernes natur til destination for dannelses- og ekspeditionsrejser (Sven Havsteen-Mikkelsen) eller hjemstavnsfortællinger (Sámal Joensen-Mikines). 1   Andre  kunsthistorier  er  underbelyste. Det er f.eks. dem, hvor kunstnere med deres værker omvendt vender sig bort fra nationens natur og insisterer på at skabe stofl  ige eller konceptuelle undersøgelser af det abstrakte værks poetik (Hansina Iversen). I disse færøske kunsthistorier er Astrid Andreasens Babyboom (1997) [1] et værk, der er, om ikke direkte kanoniseret, så heller ikke ukendt,  og  som  det  er  værd  at  genbesøge.  I  dette  essay vil jeg derfor se på, hvordan værket på en fl  ertydig måde forhandler slægtskaber i senmoderniteten.

## Babyboom

Babyboom består af 26 sammenstrikkede skibstrøjer med hvert  deres  mønster.  Brunt,  lyst  og  indfarvet  uld  udgør værkets  materialer.  Garnet  er  fra  Mona  Olsens  spinderi i Klaksvík, der lavede garner af færøsk uld på gamle engelske maskiner i perioden 1967-2000. 2  Ophængt i et gridsystem forbinder trøjerne sig serielt i en vertikal og horisontal  komposition.  De  kraftigt  indfarvede  felter spejler  facadefarverne  i  en  traditionel  færøsk  bygd, 3 og tekstilobjektet  iscenesætter  således  krop  og  hjem  på en  både  konkret  og  fabulerende  måde.  Andreasen  har strikket på Babyboom i  sin egen stue, og efter et halvt år kunne  værket  færdigmonteres  i  målene  260  x  160  cm. Ved at  anvende  skibstrøjer  som  grundstruktur  benytter kunstneren  sig  af  en  slags  hverdagsobjekter  og  lokalhistorie. Det er en strategi, hun også har anvendt i værket Jens  Vejmand ( Palleba) fra  1997,  der  er  ophængt  på  et plejehjem i Tórshavn - Røktarheimið á Mørkini - og som forvandler hjemmesko ( Skóleistur ) til en stiliseret folkemængde.

## Feministisk praksis

Kunstkritiker Trine Rytter Andersen (2006) læser Andreasens praksis i et feministisk perspektiv, idet hun kobler  de  usikre  levevilkår,  som  arbejdet  for  at  fi  nde fodfæste  som  fuldtidskunstner  indebærer,  til  livet  som mor. Hun ser kunstnernes praksis som bestående af tre spor:  billedkunst,  designs  og  videnskabelig  tegning.  I lange perioder stykker Andreasen sin rolle som kunstner sammen  med  et  arbejde  som  lønmodtager,  og  generelt har  de  færøske  kvindelige  kunstnere  haft  vanskeligere ved at opnå professionel interesse og vinde terræn uden for Færøerne end deres mandlige kolleger (6). Babyboom bliver af Andersen læst som et værk, der dels - gennem sin  titel  -  hylder  et  højt  fødselstal  på  Færøerne,  og  dels udtrykker  en  uformel  anerkendelse  af,  at  striktrøjer fungerer som en 'nationaluniform', der følger en færing fra vugge til grav (92). En nationaluniform, må det tilføjes, der  gennem  generationer  er  blevet  skabt  af  kvinder  i hjemmet og i kvinders bearbejdning af garnet som råmateriale.  Men  også  en  nationaluniform,  der  i  takt  med kvinders ændrede arbejdsforhold og yngre generationers digitale liv i sjældnere grad bliver opdyrket som (kunst) håndværk. I  forlængelse  heraf  fungerer Babyboom også som en hommage til Mona Olsens særlige erhverv som kvindelig garnproducent.

[1] Astrid Andreasen: Babyboom, 1997. Strikkede uldtrøjer, 258 x 159 cm. Listasavn Føroya. © Astrid Andreasen.

## Den nationale ramme

Babyboom blev i 2006 solgt til den off   entlige samling på Listasavn  Føroya,  Færøernes  Nationalgalleri,  hvor  det ofte  hænger  fremme.  Den  nationale  rammesætning  af værket fremhæves også i den tekst, værket på nuværende tidspunkt ledsages af i ophængningen  på  Listasavn Føroya.  Her  bliver Babyboom forklaret  med  udgangspunkt  i  uldens  historie,  der  her  betragtes  som  noget særligt færøsk: 'Mænd til søs bærer ofte sweatre af uld, da de er gode til at holde varmen i. Et udvalg af de mange karakteristiske mønstre ses i Astrid Andreasens strikkede værk Babyboom med de mange sammenstrikkede trøjer.' 4

Men værket er knyttet til en national fortælling gennem mere end sit materiale.  Kunstneren  fortæller  selv, at  hun med titlen Babyboom refererer til fertile kvindekroppe og mere specifi  kt færøske kvindekroppe, idet den færøske fødselsrate omkring værkets skabelse er markant højere end de andre nordiske landes. 5

Jeg vil imidlertid gerne udfordre dette nationale 'babyboom' som den altoverskyggende forståelse af værket og afsøge andre af værkets aff  ektive logikker og samfundsmæssige  kontekster.  I  årene  1973-2020  var  Færøerne nemlig også modtager af det højeste antal transnationalt adopterede børn i forhold til sin population (DIA 2022). De fl   este  børn  er  kommet  fra  Indien,  Colombia,  Sydko- rea og Etiopien, men der lever børn fra i alt 28 forskellige lande i det færøske samfund i dag.

## Udviskede slægtskaber

I et senkapitalistisk industrisamfund som det færøske er færøtrøjen almengjort både som håndarbejde, souvenir, nostalgi og kulturarv. Ansporet af Babybooms iscenesættelse af trøje og hjem kan jeg imidlertid ikke undlade at spørge til, hvilke kroppe og ansigter der bebor de mange trøjer.  Hvordan  er  de  racialiserede?  Hvilke  slægtskaber udtrykker  de,  og  hvilke  udviskes  med  de  ansigtsløse fi   gurer?

At  få  udvisket  sine  brune  og  sorte  slægtskaber  og erstattet dem med hvide er omstændigheder, som transracialt  adopterede  lever  med  og  imod.  Disse  omstændigheder fi  nder samtidig sted i en uafsluttet forhandling med  majoritetssamfundets  normer  og  fortællinger  om slægtskaber. På Færøerne er den altovervejende slægtsforståelse den hvide kernefamilie. Men i et samfund, hvor brune  slægtskaber  sjældent  bliver  adresseret  off  entligt, kan  et  værk  som Babyboom -  trods  dets  (hvide)  nationale fortælling - faktisk være med til netop at synliggøre og tilgængeliggøre brune slægtsfortællinger. Babybooms ansigtsløse  fi  gurer  viser  os  ingen  ydre  fysiognomiske træk. Der er hverken kindben, læbemuskulatur, øjenform eller modermærke, der kan etablere et menneskeansigt. Og alligevel - eller måske snarere derigennem - forstår jeg  alle  disse  ikketræk  i  værket  som  et  billede  på  udviskede slægtskaber.

Den skandinaviske adoptionskritik har i mange år gjort opmærksom på de bagvedliggende ideologier, markedsmekanismer og raciale strukturer, der konstruerer fænomenet transnational adoption. 6  I dette komplekse system udslettes,  tilføjes  og  forhandles  slægtskaber;  brune  og sorte  kroppe  og  omsorgsforståelser  udviskes  af  et  hvidt opsyn og en hvid omsorgsforståelse. I den sammenhæng handler  kritikken  af  transnational  adoption  meget  lidt om, hvorvidt den enkelte hvide danske eller færøske adoptant er en god eller dårlig forælder eller bedsteforælder. Kritikken  sætter  i  stedet  fokus  på  strukturelle  forhold, der generelt gør sig gældende for transnationale adoptioner med modtagerlande i Norden. Omstændigheder, hvor den brune krop forhandler raciale slægtskaber, kulturelle tilhørsforhold, identitet og tvivlsomme samtykkepapirer fra biologiske familier. De strukturelle forhold kan erfares som tab af identitet, oprindelsessprog, kultur og forbindelser til biologisk slægt. Ikke desto mindre peger disse omstændigheder  på,  at  den  transnationalt  adopterede engang levede i et andet land under et andet navn med en anden religion og et andet statsborgerskab. Ændringer i disse forhold produceres igennem adoptionssystemet og omdannes til nye fælles vilkår for transnationalt adopterede i den danske og færøske velfærdsstat og dens familieidealer. 7

## Uudfoldet identitet

Det er tankevækkende, når et feministisk funderet værk som Babyboom knytter  tråde  til  andre  ubemærkede feministiske  diskurser,  der  handler  om  konstruerede moderskaber, børn, racialisering og slægtskaber. Det gør det umuligt at adskille en kunsthistorisk analyse fra min egen baggrund. Jeg kan således ikke huske, hvornår min færøske morfar ikke har sat sin færøske slægt og fædrelandskærlighed højere end min asiatiske slægt og ophav. Den færøske natur er eksempelvis også for mig blevet et enestående  sted  at  opholde  sig  i,  ikke  mindst  fordi  den aldrig spørger, hvor jeg kommer fra. Men min forbindelse til  færøsk  natur  og  kultur  er  etableret  på  bekostning  af mine  oprindelige  slægtskaber,  tilhørsforhold  og  sansninger af landskaber i det globale syd.

Vender  vi  blikket  tilbage  til Babyboom ,  er  kroppene strikket  sammen  og  forbundne.  I  min  læsning  af  værkets tilsyneladende ligefremme og lavmælte sprog bliver uldtrøjerne  tegn  på  kroppe,  der  både  er  forsvundne  og usynlige, og som ikke er fysisk til stede i værket. Det er samtidig  kroppe,  der  qua  uldgarnets  farve  og  materialitet er varme, brune og livskraftige. Kroppene er der ikke, men trøjerne overbeviser os om, at de kunne være der. De tomme trøjer gengiver symbolsk en uudfoldet identitet, dvs.  en  identitet,  der  engang  eksisterede  med  oprindel- sesnavne,  oprindelsesslægtskaber  og  genkendelig  spejling i andre menneskers ansigtstræk, men som aldrig kan blive udfoldet i et livsspor, fordi private data eller fysiske slægtskaber ikke fi  ndes eller er tilgængelige via et samfundsskabt, transnationalt adoptionssystem. 8

## Brun hjemlighed i Norden

Mangel  på  racial  og  biologisk  genkendelse  er  et  levet vilkår  for  brune  kroppe  i  et  majoritetshvidt  samfund, hvor  den  enkeltes  brune  slægtskab  er  blevet  udvisket. Men i  et  konkret  og  fabulerende  sprog  viser Babyboom et  fællesskab af kroppe, der er forbundne, et fællesskab af  brune  kroppe  i  racial  isolation,  men  også  et  fællesskab af livskraft, der peger tilbage på de frugtbare mødre, der  har  båret  og  født  deres  babyer. Babyboom viser således, hvordan intimitet og (om)sorg går i sammenfi  ltret  udveksling  med  normative  og  nationalt  funderede billeder på slægtskaber. I denne læsning kan værket siges at forestille et alternativt, men samtidigt udfoldet, fællesskab  til  den  hvide  nation  eller  den  hvide  kernefamilie, nemlig et fællesskab blandt transnationalt adopterede.

Babyboom er  blot  et  værk  blandt  mange,  der  giver anledning til at undersøge vilkårene for brun hjemlighed. Brun hjemlighed er mit eget begreb for de materielle og aff   ektive  betingelser,  der  former  idéer  om  hjem  og  tilhørsforhold for transnationalt og transracialt adopterede i  Norden.  Brun  hjemlighed  beskriver  det  at  befi  nde  sig mellem fremmedgørelse fra og tvunget assimilation ind i  en  hvid  national  norm,  men  også  forskellige  måder  at genetablere de forbindelser,  transnational  adoption  har forsøgt  at  udviske.  Denne  genetablering  kan  f.eks.  være at  skabe et sammenhængende sprog for tabte og skabte slægtskaber eller at fi  nde  andre indgange til kærlighedslogikker og økokritik med udgangspunkt i perspektiver fra det globale syd. Ved at undersøge, hvordan brun hjemlighed kommer til udtryk i, eller kan analyseres i relation til,  kunstværker bliver det muligt kritisk at genoverveje racialiserede  repræsentationer,  globale  magtdynamikker og kunsthistoriens nationale rammer, der alt for ofte tages for givet.

## Noter

- 1 Her tænker jeg blandt andet på malerierne Kirkegården, Tórshavn (1931) af Sven Havsteen-Mikkelsen, som ejes af Bornholms Kunstmuseum, og Mykines bygd på Færøerne. Gråvejr (1955) af Sámal Joensen-Mikines, som ejes af Statens Museum for Kunst og kan tilgås på SMK Open: https://open.smk.dk/artwork/image/KMS4911.
- 2 Tak til underviser og forsker Olga Birkopstø fra Fróðskaparsetur Føroya for oplysninger om Mona Olsens garnproduktion og til skolelærer Nita Næs fra Hvalba Skúla for omsorgsfuld udveksling af færøske slægtserfaringer.
- 3 Samtale med Astrid Andreasen d. 7. maj 2024.
- 4 'Uld og strik', udstillingstekst, Tórshavn: Listasavn Føroya, u.d. (besøgt marts 2023).
- 5 Samtale med Astrid Andreasen d. 10. maj 2024. Se også Trine Rytter Andersen (2006, 93).
- 6 Jeg henviser her generelt til adoptionsforsker Lene Myongs forfatterskab (e.g. Myong 2009) og til kunstnerkollektivet UFO's arbejde med en adoptionskritisk epistemologi (Myong 2024). Se desuden Tobias Hübinette (2021) og Kasper Eriksen (2024).
- 7 Upubliceret skypesamtale om huller i slægtskabsforståelser mellem adoptionsforsker og professor Lene Myong og undertegnede. Samtalen er en del af mit æstetisk eksperimenterende og uafsluttede billedprojekt, som jeg løbende arbejder på, The Welcome House Project . Dele af projektet er afviklet og fandt sted i mit hjem i København (2018) og henvendte sig til ikketransnationalt adopterede naboer (se også Mencke 2021).
- 8 D. 16. januar 2024 blev der foretaget et foreløbigt stop af transnationale adoptioner til Danmark og Færøerne, da landenes eneste formidlingsbureau, DIA, blev midlertidigt lukket. Ved lukningen har Social-og Boligminister Pernille Rosenkrantz-Theil oplyst, at der skal '[…] være den nødvendige sikkerhed for, at adoptionen er gennemført på ordentlig vis i forhold til biologiske forældre […]' (Brønd og Holmbo 2024).

## Litteratur

- Andersen, Trine Rytter. 2014. Fisken i dukkevognen - Et portræt i ord og billeder af Astrid Andreasen, billedkunstner, designer og videnskabelig tegner . Tórshavn: Forlaget Støplum.
- Brønd, Jacob Nagstrup og Mikael Dynnes Holmbo. 2024. '36 par på venteliste: Danmarks eneste internationale adoptionsbureau lukker'. Avisen Danmark , 16. januar 2024. https://avisendanmark.dk/danmark/adoptioner-tildanmark-stopper-efter-sanktioner (sidst besøgt 15. maj 2024).
- DIA. 2022. 'DIA besøger Færøerne'. https://d-i-a.dk/nyhed/ dia-besoeger-faeroeerne (sidst besøgt 12. maj 2024).
- Eriksen, Kasper. 2024. A Scandinavian way of Adoption? A comparative historical study of transnational adoption in Denmark, Norway, and Sweden during the late half of the 20th Century . Ph.d.-afh   andling. Odense: Syddansk Universitet.
- Hübinette, Tobias. 2001. 'The Birth and Development of Critical Adoption Studies from a Swedish and Scandinavian Lens'. Adoption &amp; Culture , 9(1): 34-38. https://doi.org/10.1353/ ado.2021.0003
- Mencke, Mathias Sonne. 2021. 'Fra humanitær hjælp til moralske skrupler: Er adoption fra udlandet et overstået kapitel?'. Kristeligt Dagblad , 20. marts 2021. kristeligtdagblad.dk/liv-sjael/fra-humanitaer-hjaelp-til-moralskeskrupler-er-adoption-fra-udlandet-et-overstaaet-kapitel (sidst besøgt 15. maj 2024).
- Myong, Lene. 2009 Adopteret. Fortællinger om transnational og racial tilblivelse. Ph.d.-afh   andling. Emdrup: Danmarks Pædagogiske Universitet.
- -. 2011. 'Raciale stilheder'. Nordiske Udkast 39(1): 119-26. https://doi.org/10.7146/nu.v39i1.134479
- -. 2024. 'UFOlab aktivisme Unidentifi  ed Foreign Objects (Introduction)'. Kunsten som Forum nr. 16: 4. København: Billedkunstskolernes Forlag.
- Winther, Lotte Nishanthi. 2014. 'Gisp! - billeder der fortæller'. I Gisp! (udstillingskatalog), red. Sif Gunnarsdottir, 4-5. Tórshavn: Nordens Hus.