Om død og tid
Forfattere: Erik Nielsen
Tidsskrift: kok (1993-03-17)

## Erik Nielsen

## Om d ~ d og tid

Og om Faulkner-novellen &gt;&gt;A Rose for Emily«

William Faulkner kaldte selv det fiktive univers i sine bedste romaner og storste noveller for Yoknapatawpha County. Ordet er indiansk og er afledt af navnet p A   den flod, som l ~ b e r gennem det nordvestlige Mississippi.

Novellen »A Rose for Emily« er Faulkners forste Yoknapatawpha-tekst i kortform. Den reprzsenterer  samtidig den forste novelle, han fik anbragt i et landsdzkkende magasin. 1  sin disputats om William Faulkners noveller lzgger Hans  H.  Skei  tiden  for  historiens udarbejdelse  helt  tilbage til  Arene 1925-1926.' Fomden at vzre en fremragende novelle (optrykt igen og igen i antologieme) er »A Rose for Emily« meget gavmild i sin beskrivelse af  Yoknapatawphas ideologiske og mentale profil. Som introduktion til forfatterskabet er den uovertmffen, idet den pa sine blot ti sider gennemspiller eller i det mindste berØrer en betragtelig del af dets tematiske og formelle substans.

Handlingen i »A Rose for Emily« er enkel: Historiens titelbzrende person er en zldre froken, som er blevet holdt i stramme tojler af sin fader. Novellen viser indirekte, hvordan faderen med tmsler om vold har sØrget for, at byens unge mznd ikke nzm~ede sig datteren, dengang noget siidant var aktuelt. Forst da faderen dode, fik Emily, som da var omkring de tredive A r   gammel, en slags kzreste.

Men glzden blev kort. Pa den ene side blev det nzvnt, at Homer Barron, som den udvalgte hed, »liked men«, og at han derfor ikke var &gt;&gt;a marrying man«, pi3 den anden side blev det beskrevet, og her ligger bade novellens og dette essays interesse, hvordan stzrke krzfter i byen uden toven overtog faderens rolle som den instans, der sikrede Emilys renhed ved at fastholde hende i en rzkke sociale, regionale, klassemzssige og reprzsentative (nzmiest museale) forpligtelser, som alle havde rod i Sydens reale og mytologiske fortid.

Det var saledes byen, som fortsat bandt hende til fortiden ved at tvinge hende til at reprzsentere den -ja,  til at vmre den. Faderen forhindrede hende i at se fremad, mens byen pressede hende til at se bagud. Byen kan dog nEppe klandres for, at Emily kobte arsenik, drzbte kzresten, blev mzrkelig, zgtede daden og sov med liget i fyrretyve Ar.

Da Emily dode 74 A r   gammel, borstede byens gamle mznd deres grA, konfederative uniformer. S A   modte de frem og deltog fulde af zrbodighed i begravelsen af det »faldne monument«, som gennem hele sit voksne liv havde vzret »a tradition, a duty, and a care; a sort of hereditary obligation upon tlie town«. Hvad der end skete med verden udenfor, ~nskede byen fortsat at kunne tznke p2 Emily som en »lady«, og p2 familien, som kun hun havde overlevet, som »the high and mighty Griersonsx. En sadan reprzsentationsforpligtelse har selvfØlgelig sin pris. Men ingeri tog sig af, hvad Emily tznkte pA, heller ikke fortzlleren, hvis synsvinkel i dette sp~rgsmAl er bundet til grupperinger i byen: til »we«, som lzseren fornemmer som tolerante hank~nsvzsener, eller til »they«, som man mzrker er byens ultra-konservative  kvinder. Forst Iznge efter at han havde vist, hvor hoj en pris Emily kom til at betale, sagde hendes forfatter: »I pity Emily«.'

Emily havde af sine omgivelser altid kun faet lov til at elske det afdede. Som en tragisk og grotesk konsekvens endte hun som nekrofil gammeljomfm.

Indholdsm~ssigt er »A Rose for Emily« en forfzrdende historie om en kvinde, der af en dominerende far, af gamle traditioner og af magtfulde krzfter i en lille by i Syden bliver fastholdt i et socialt og sexuelt adfzrdsm@nster, der kun kan fore til ulykker, da det blokerer for en kontakt med det levende liv.

Novellen arbejder med et fastlasnings-motiv. Emily »bindes« til mange forskelligartede instanser, s2 at sammenf~jningens (virkeligheds- og lyst-fortrzngningens) resultater kan iagttages p2 flere forskellige niveauer. Og man forstar: Det skyldes egentlig ikke menneskelig ondskab, at Emily bliver en hel bys offer. Den socio-~konomiske del af tragedien, den der har med tid og sted at gore, sker bare.

## Faderbinding, jomfruelighed

Hvis man derpi, som novellens relativt tolerante udsigelsesinstans, »we«, gØr det, ser p4 Emilys skzbne fra hendes families synspunkt, s2 er det ikke svzrt at udpege faderen som tragediens virkeligt skyldige. Byen mindes, hedder det, hvordan the Griersons altid havde betragtet sig selv som lidt finere, end hvad deres status egentlig berettigede til. Den sociale selvovervurdering forte til at ingen af byens unge mznd blev fundet »helt gode nok« til Miss Emily. Om hr. Grierson og hans datter fortzlles folgende:

»We had long thought of them as a tableau, Miss Emily a slender figure in white in the background, her father a spraddled silhouette in the fore- ground, his back to her and  clutching  a horsewhip, the two of them framed by the back-flung front door« (p. 123).3

Selv om d ~ r e n til huset er slAet op p A   vid  gab, og selv om den endnu unge Emily er klzdt i jomfru-brudens hvide udstyr, sil skal man vzre mere end hensynsl~st forelsket i pigen for at turde trzde ind i dette magtens billede. Skilderiet viser, at hvis man vil vinde adgang til datterens yndigheder, s A   m A   man fØrst tage kampen op mod patemitetens bolvzrker og besejre fadertyrannen. For ved siden af den klassebestemte arrogance kan man jo ogsA udlzse jalousi af citatet. Emily har vaeret begzret af mange, forstar man, men ingen har nogensinde vovet at trznge sig ind. Hun er h ~ j e s t blevet betragtet p5 afstand, og da det hele var overstilet kunne byen ikke glemme »all the young men her father had driven away«.

Vi forstar: Emily overlever sin dominerende faders ridepisk som en sojlehelgen af hvid virginitet. Men, siger Mr. Cornpson i en hel anden Faulknertekst: »In the South you're ashamed of being a virgin it's like death: only a state in which the others are leftc4

I Yoknapatawpha County er jomfruelighed en negativ kvalitet. I Light in August forklarer fortzlleren os, at »the paramount sin would be to be publicly convicted of vir gi ni ty^^ I Syden, siger Faulkner med disse citater, er jomfruelighed uerfarenhedens kendetegn. Men da uerfarenhed er et varemzrke pil uvidenhed, er virginitet en negativ kvalitet -et tegn p A   et fravzr, som det er rimeligt at skamme sig over.

Da Emilys uindtagelige jomfruelighed giver hende en status i livet som d ~ d -som levende dØd, har hun silledes al grund til at vaere forlegen. Novellen meddeler ikke, om hun er det, men den viser hende som gold, erfaringsl~s og hoven. Meget tidligt i novellen hedder det om Emily, at hun »s2 oppustet ud, som et lig, der lznge har flydt i stille vand, og hun havde samme gustne farv e &lt; ~ . ~

Emily overlever sin far, men forvandt ikke den skzbne, han formede til hende, da han gjorde sig bred for at holde hendes fremtid p A   afstand. Skzbnens dom lod, at datteren for altid skulle forblive »un-virgined«, aldrig blive defloreret. Utilgzngelig og umenneskelig vzlger Emily forbrydelsen. I f ~ r t jomfruelighedens slØr drzber hun sin udvalgte, toner sil selv definitivt ind til stØv, viser sig aldrig offentligt mere -og derefter er det, at hun gor kzresten til hanrej ved at zgte og ligge med d~den.

Det evokative tableau med den skrzvende far og hans stovler og pisk foran sin datter er s5  eksplicit et billede af en tyran og et faderbundet pigebarn, at det ikke kan gØre krav p3 yderligere fortolkning. Opstillingens semantiske indhold: bØddel versus offer bekrzeftes ogsA flere steder i novelleil. Da en offent- lig deputation tredive ar senere kom for at d r ~ f t e Miss Emilys skatteforhold med hende, kikkede et handlavet portrzt af faderen stadigvzk myndigt ned over forsamlingen (ud ad sin forgyldte ramme) fra stuens bedste plads ved kaminen. Og da byen p A   et tidspunkt, hvor faderen havde vzret d ~ d i ca. halvandet A r ,   ikke havde set Emily i et halvt, tznkte den, at det var: »as if that quality of her father which had twarted her woman's life so many times had been too virulent and too furious to die.«

En af ondskabens praksisformer er tyveriet. Mr. Grierson er saledes ond, idet han stjzler sin datters defloreringsbegzr -ikke ved selv at tilfredsstille det ved incest (et motiv Faulkner har bearbejdet i mestervzrket »The Bear«), men ved med tyranniske midler at blokere for dets tilfredsstillelse ved en anden. Faderen og hans ondskab overlever p A   sin vis datteren.

I Jefferson, som er navnet p3 Yoknapatawphas vigtigste by, dØr fortiden ikke, blot fordi tidens strØmmen forvandler det, der engang var fremtid til nutid, og den opbrugte nutid til fortid. Den proces er i Øvrigt et alment menneskeligt vilkar. Men hos Faulkner er det ekstremt, og som sAdant tematisk signifikant. I Jefferson forsvinder tiden ikke. Den opdzmmes og akkumulerer skzbne. Ordet »glemsel« synes ikke at have plads i en Yoknapatawpha-ordbog.

Det er helt konsekvent, at det tegnede portrzt af faderen er blevet anbragt (af hvem egentlig?) over Emilys ligbare, da hun d ~ d e cirka femogtredive A r efter sin far. Emilys faderbinding er tragediens dybeste Arsag. Ingen tvivl om det. Men den er ikke den eneste.

## Emilys binding til  fortiden,  til regionen og til sin samfundsklasse

Faulkner har nzppe vzret interesseret i -det er i hvert fald ikke lykkedes ham -bare at skrive en psykologisk historie om dominans og faderbinding og om en psykisk invalideret jomfms martyragtige bundethed til sin egen virginitet. Faulkner har ikke n~jedes med det.

Da sflrgeperioden efter faderens d ~ d er overstaet, og dramaet, hvor Emily nzgter at se dØdsfaldet i Øjnene og udlevere liget, er fzrdigspillet, forsoger Emily endelig og for f~rste gang at profilere sit liv og imØdekomme sine egne behov ved at trzde ind i virkeligheden. Smuk som en kirkeengel, »tragisk og afklaret« og med haret klippet efter tidens mode, viser hun sig p i  ny  i byen.

Og nu finder novellens afg~rende begiverihed sted: Byen skal modemiseres. Der skal lzegges fortorve. Man entrerer med krzefter fra nordstateme. Arbejdsholdets leder hedder Homer Barron. Ham moder Emily. Og s A   lykkes det alligevel for byen at se Emily med en mand. Og, kan man tilfoje, sa lykkes det ogsa for Emily at blive set med en. Byen splittes ~jeblikkeligt. Teknisk sker det ved, at novellens udsigelsesinstans revner i for nzvnte we og rhey:

»At first we were glad that Miss Emily would have an interest, because the ladies all said, »of course a Grierson would not think seriously of a Northemer, a day laborer.« But there were still others, older people, who said that even grief could not cause a real lady to forget noblesse oblige -without calling it noblesse oblige. They just said, »Poor Emily««(pp. 124-125).

I denne gengivelse af byens interesse i Emily og hendes repræsentationsforpligtelser, som jo  ikke udtales direkte, og som aldrig pål~gges hende, kan 1zseren mzrke, hvor usensitivt og hensynsl~st hun bruges. Emily skal instrumentaliseres, s2 hun kan tjene dem som tegn og ikon. Hun skal fastholdes i rollen som de konservative krzfters levende symbol. Emily skal personificere fortiden i nutiden og de gamle dyders forbliven. Hun szttes med blid vold til at legemliggore guldalderens uforanderlige  integritet.

I citatet kan vi erfare, hvorledes Emily bindes til krzfter, som er langt stzrkere end selv den magtfuldkomne faderfigur. Emily mindes ganske u-diskret om, at hun er bundet af klassemzssige, sydstatsmzssige og historiske forpligtelser. Og har lzseren forst faet ~jnene op for disse motiver i novellen og set dem som det, der bade efterf~lger og konkretiserer dens centrale tema, faderbindingen, sa bliver folgende tydeligt: Faulkner har fiktiviseret sin novelles alment psykologiske indhold p i  en sadan made, at teksten f r i g ~ r sit tema fra den psykiske tidsloshed for at forankre det i en bade historisk og regional konkrethed. Herved mister temaet sin abstrakte karakter og vinder i trovzrdighed.

Som sydstatskvinde, som bevidst og zgte efterkommer af den Konf~deration, som blev nedkzmpet i 1865 i Den amerikanske Borgerkrig, og som nzvnes flere gange i teksten, er Emily regionalt bundet, Emily kan ikke, ma  ikke, og b@r ikke kzresterere med en »Yankee«. Selv om vi er nAet helt frem til den moderne tids begyndelse med sgasoline pumps«, »cotton gins«, »garages« og ikke mindst med brolagte fortorve, s2 siger byens kvinder -i det mindste de af dem, der forstar sig selv som »ladies« -at Emily skal lade vzre. Byen er s A lille, at den ikke kan tale, at der i en af de gamle slzgter findes en renegat. Da Homer Barron ikke er fra Syden, fra byen Jefferson, har han aldrig deltaget i skabelsen af det evokative tableau: Gruppebillede med jomfiu  og mand med pisk. S3  Homer Barrons trampen ind over gzldende sociale konventioner er ikke begrundet  i andet end den livsduelige mands uskyldighed.

Omvendt forholder det sig med Emily. Efter sin fars d ~ d er dette det eneste, Emily overhovedet kan: finde en mand udefra, et klart alternativ, nordstatsmanden, arbejderen, en modemitetens budbringer, en person, som er helt uberort af Sydens lugt af nederlag og forfald. Og intet er faktisk smartere. Men Emilys ufrihed sztter sig igennem. Og det er her byens moralske taleror, the ladies siger: »Of course a Grierson would not think senously of a Northemer.~

Endelig er Emily ogsA klassemzssigt bundet. »Noblesse oblige«, siger den forargede del af byen, der forlanger s A   meget p A   Emilys vegne, at den chokeres, da hun for f~rste gang lader sig se med Homer Balron. Nar man er Emily, kan man ikke tillade sig at blive set sammen med en »day laborer«. Og aristokraten Emily giver dem p2 en made ret, nar hun netop da »to reaffim her imperviousness« krzver »more than ever the recognition of her dignity as the last Grierson.~ Det er ikke for meget forlangt. They krzver  jo det samme. Problemet er bare, at det Emily gor, lige inden hun krzver sin vzrdighed anerkendt, viser dem, der skulle have anerkendt den, at den er mistet.

S A   Emily forvandler sig ikke. Hun kan ikke forvandle sig. Hendes fire bindinger: den psykologiske, regionale, temporelle og klassemzssige er alie af en sadan karakter, at de forhindrer hendes muligheder i at blive til virkeligheder, ja  selv hendes drifter i at blive til muligheder.

Kun frustrationen, galskaben og forbrydelsen blev tilbage. Omgivelserne var hende for skrke; og Yankeen, kavaleren med de gule handsker og cigaren mellem tandeme, var den eneste, der nogensinde dukkede op. »Poor Emily« nekrofile martyr og fortidsbundne knogleknepper.  Poor Emily -perverse  pebermo.

## Perspektivering

Det er muligt at understrege folgende trzk fra novellen, som vil optrzede igen og igen i forfatterskabet:

Den dominerende far kan godt gore krav p A   en vis opmzrksomhed. I dette tilfzlde kan han tyrannisere  sine nzrmeste omgivelser ved fremvisning af skrzvende lAr og ridepisk. Personen Sutpen fra hovedvzrket Absalom, Absalom! bmger muskler og pistol. Han er en forvaret variant af typen. I andre sarnrnenhznge er den militante styrkedemonstration erstattet af afmagtens kynisme eller af svaghed. S A   bliver de karaktertrzk de determinerende (f. eks. Mr. Compson i The Sound and the Fury).

OgsA den fraværende mor er bemzrkelsesværdig. Vi horer ikke ét ord om Emilys eventuelle moder. Da novellens tematiske keme er af psykisk art er fravzret bemzrkelsesvzrdigt. En ofte genkommende variant af ikke-moderen er den svagelige, syge eller dekadente moderskikkelse, f. eks. Mrs. Compson fra The Sound and the Fury og Ellen Coldfield fra Absalom, Absalom! At Emily optræder uden fiktiviseret mor anbringer hende i et skæbnefællesskab med Temple Drake og Popeye fra Sanctuary, med bade Lena, Joanna og Joe Christmas fra Light in August og igen med Sutpen fra Absalom, Absalom!.

Hovedpersonernens psyko-sexuelle profil bliver fastlagt tidligt i de fortalte historiers udviklingsforlob.  Derpi star de ikke til at ændre, hvilket jo er szerdeles pessimistisk. Emilys onske om at omforme sit skæbnem~nster, krænke de sociale spilleregler og forvandle sig gores vedvarende til skamme. Joe Christmas er et tragisk eksempel p A   en sadan fastlasning.

I fiktionsuniversets baggrund kan vi ofte finde en ældre person af hankon. Den diskrete (meget svagt eller slet ikke handlende) aktant er af mytologisk omfang og har stor indflydelse pi, hvad der foregar i omgivelserne. Der er tale om en person, der lyttes til. Hans ord er fa, men har anvisningens karakter. Han er Loven over loven, og han er Ordet i begyndelsen. I »A Rose for Emily« spiller oberst Sartoris denne rolle. Ved sit skattefriheds-arrangement  garanterer han Emilys mulighed for at opretholde den aristokratiske facade, samtidig med at han giver de usandsynlige hændelser sandsynlighed. Ofte er det de handlende personers bedstefædre,  som spiller denne rolle. »Your Grandfather said«, lyder det igen  og igen  bade  i The Sound  and  the Fury og i Absalom, Absalom! Og er der blevet sagt noget dengang, bliver det bestemt ikke modsagt senere.

Faulkners metafysiske tidskonception er inddigtet i de fleste Yoknapatawpha-værker. Den har mærkbare folger for fremstillingen af plot, kausalitet, kronologi og psykologi. Nar William Faulkner vil »undersoge« the enigma of the past, er hans undersogelsesfelt -som i »A Rose for Emily« -the  past  in thepresent. I enkeltværkerne findes tidens kvalitative fylde side om side med den lineære fremadskriden, som formidler kodets forfald.

## Om tiden

Da de gamle mænd i deres nyborstede, gra uniformer modte frem til Emilys begravelse, hed det sig, at de »forvekslede tiden med dens matematiske progression~.

En sadan opfattelse, der modstiller de to begreber rime og its mathematical progression, fremhæver ved selve kontrasteringen tidens fylde p A   bekostning af dens lineære fremadskriden. At der ikke er tale om en skor ide hos en flok senile borgerkrigsveteraner (selv om det fremtræder lidt sadan i novellen) ses ved at modstillingen er s A   iojnefaldende i Faulkners ovrige værker, at det genkommende motiv mindre ligner en tanke end en erfaret oplevelse.

I Faulkners litterzre univers fremstilles tiden ofte som en permanent kvalitet, som en nutidighed, hvis nzrvzrende rumlighed blokerer for en opfattelse af den som en blot forbistrommende kvantitet.

At kunne forestille sig tiden som en kvalitet, i modsztning til og som supplement til en forstaelse af den som noget blot kvantitativt, hznger for Faulkner sammen med en evne (eller er det en forbandelse) til at kunne erfare den som noget statisk. Faulkners fiktive personer bringes tit til at opleve tid som et negeret kontinuum, som et rum, hvor fortid, nutid og fremtid altid allerede er blevet gjort til en AL-TID.

Der er ingen tvivl om, at denne tidskonception er den direkte arsag til forfatterskabet~ mange »sprzngte« tidslinier, til enkeltvzrkernes brudte kronologi og til den »ulogiske« rzkkefolge, i hvilken lzseme far przsenteret fiktionens begivenheder og deres kausalitet. Nar tidens linearitet er nedtonet til fordel for en understregning af dens permanente przsens-karakter, kan en historie af Faulkner selvfolgelig begynde hvor som helst p i  historiens rekonstruerbare, men aldrig helt eksplicitte, begivenhedsrakke.

Faulkner-vzrkets opbrudte plotlinie er saledes et markant stiltrzk. Den forskelsl0se temporalitet  medforer en usikkerhed angaende begivenhedernes kausalitet. Og jeg er nzppe den eneste lzser, som bade lader sig henrykke og irritere over dette varemzrke, som gor sin forfatter identificerbar, men svzr at lzse.

Allan Tate perspektiverer tidsoptagetheden hos Faulkner kulturhistorisk, nar han i en artikel om forfatteren hzvder, at Sydens egentlige »beszttelse« er dens binding til fortiden. Motivet, som Tate kalder »the past in the present«,' har hzrget den amerikanske sydstatslitteratur, og Faulkner har del i beszttelsen og bekrzfter opfattelsen af fortidens fortsatte eksistens i nutiden, nar han lader en af sine fiktive helte, Gavin Stevens udbryde:

i  A Requiem for  a Nun »The past is not dead. It's not even the pasta.*

Faulkners digtning er som veteranemes hukommelse. Ikke sadan at forsta, at han blander noget sammen med noget andet, men saledes, at hans plot-liniers mangel pa konventionel tidsf~lge i dette perspektiv er udtryk for en eksistentiel respekt for den tidsopfattelse, som afviser en fetichering af vore urskivers og kalenderkonstmktioners  informationer.

I vores hverdag er de fleste af os tilbojelige til at visualisere tiden som en uendelig lang og indholdsl~s linie i rummet. I sig selv er tidslinien ingenting. Vi instrumentaliserer den bare og bruger den som et maleredskab, der er i stand til at adskille i dug fra i morgen, og klokken fem fra klokken otte. Nar det, som tiden maler, forsvinder, s4 siger vi paradoksalt nok, at det er tiden, som er gaet, eller, hvis vi har kedet os, at vi har slaet tiden ihjel.

Men vi taler ogsi om tidensfylde. Det er et udtryk, der i stedet for at ud1F;lse forestillingen om en indholdstom linearitet forbinder sig med et l ~ f t e om lykke. Som sadan er det en indholdskategori. Men helt ud i vores sprogs struktur opfatter de fleste af os vist det tidspunkt, hvor tidensfylde indtræffer, som noget fremtidigt. »Nar tidens fylde kommer«, siger vi i dag. Tilsyneladende lever ingen af os nogensinde i noget, man kunne kalde tidensfylde. Vores sprog afviser ligefrem formuleringer som: »Da tidens  fylde var der«. Udtrykket m2 være en lingvistisk rest efter afdode Messiasforventninger.

Hos Faulkner er tidens fylde imidlertid noget, som allerede er indtruffet. Den er altid til stede. Men den forbindes ikke med noget specielt lykkebringende. Faulkners tid er altid fyldt op med tid. Tidens fylde er hos ham noget, der rummer bade erindring, nærvær og varsler. Og der er ingen grund til (i hans fiktive verdener) at fremmedgore tiden med malemærker og tal, der ved at trække den ud til en linie mellem skabelse og d ~ d blot g@r  den tynd. Det er som om tidens metafysik hos Faulkner forlanger en anden approach: vi siger fjorten minutter, fjorten dage eller fjorten timer, nar vi maler tiden; Faulkners temporalitet er rumlig, s5 maske er det mere relevant, nar emnet er hans værker, at sige fjorten kubikmeter. I slutningen af »The Bear« males tiden ligefrem i square miles.

Denne vigtige del af Faulkner-vzrkets indhold af fiktiv tid kræver, at vi tænker p2 den som en rumkategori. Der er tale om en fortidsfyldt, datidsdetermineret og derfor skæbnesvanger tid.

Da den matematiske kronologis progression imidlertid styrer og organiserer s2 stor en del af det moderne menneskes liv, er forestillingen om tiden som en linie selvf~lgelig ogsa æstetisk gestaltet hos Faulkner. Men tidens næsten håndgribelige fremtrzden i form af kalenderblade, talrækker, kirkeklokker og urskiver spiller oftest kun rollen som et negativt alternativ. Det er »ekskrementer«, siger Mr. Compson i The Sound and the Fury, hvor ogsa sonnen Quentin viser, at en for stor optagethed af den matematiske tid, som er »længere end en hvilken som helst  distance^,^ er sygdommen til derden.

Men vi kan ogsa ved siden af Faulkners metafysiske tidsopfattelser finde den ganske realistiske tanke, vi alle deler, da den lader sig erfare foran spejlet, at et menneskeliv kan males ved den tid der gar mellem dets fodsel og dod. »A Rose for Emily« begynder da ogsa med en reference til denne tidsopfattelse: »When Miss Emily died ... K. Faulkner ved det selvf~lgelig godt. Og menneskets biologiske tid er derfor ogsa altid nærværende i hans værk. Men som noget tr~steslØst. Om den vigtige biperson Charles Bon hedder det litotisk i Absalom, Absalom!: »One day he was not. Then he was. Then he was not« (p. 125). S2 kort er livet, s2 presset er tiden, s2 afsnuppet m2 sproget der skal beskrive det derfor formes: »to0 short, too, fast, too quick« (ibid.). Det er som William Butler Yeats har sagt det:

»Alt hvad mennesket szetter pris p i varer kun en stund eller en dag. Kzrlighedens glader slar hans kzrlighed p2 flugt, malerens pensel fortzrer hans d r ~ m m e . « ' ~

Det fysiske menneskelivs temporelle begrznsning, sindets og kroppens gradvise forfald, er som digteriske kendsgerninger p2 ingen made fortrangt ud af forfatterskabet. Tvzrtimod: Emily ligner et oppustet lig. Hun klynger sig i flere dage til sin faders afsjnlede legeme. Hun er selv d ~ d ved novellens begyndelse. Hun skal begraves ved dens slutning. Efter sin forsvinden genfindes Homer Barron som kadaver. P i   de mellemliggende sider har Emily, det mere end antydes, dyrket nekrofili med den kzreste, hun matte drzebe for at fa. Den tarvelige og banale biologiske tid er saledes demonstrativt til stede som den matematiskeeller l i n e ~ r e tids antropomorfiserede fremtrzdelsesform. I enkeltvzrkerne optræder den side om side med Faulkners insisterende og meget spektakulzere metafysik.

Men den linezre tid er sjzldent noget blot forbipasserende. Den gores nzrvarende ved at blive stoppet og dzmmet op for. Faulkners fiktive tid lober ikke som vores linezere tid ind i deden. Den opsamles i et nutidsrum, som indeholder den datid  (the past in  the present), som modelleres om til przsens (not even the past), s2 at den kan blive formgivet som forpligtende fylde -ikke for at vzre kunstig, men af mimetisk tvang: Sadan var det. Sadan er det. Fortiden lever videre. Kun fremtiden er forzldet. Den er forzldet i den forstand, at den del af F a u h e r ,  som er forblevet naturalist, lader fzedrenes synder nedarves pil bomene, saledes at den efterf0lgende tid er mzrket. Emily har saledes fra starten kun en fyldt fortid foran sig.

Og Emilys far vil ikke do. Han overlever i  Emilys hjerte, i byen og i fikt i o n e n ~ erindring. Han er »to0 virulent and too furious to die«. Derfor lever han videre som feminin neurose, som ikke-defloreret hunk~nsvzsen og som fnistreret virginitet.  »Henvend jer til Sartoris«,  siger Emily til de myndigheder, som vil have penge til betalingen af et langt livs skatterestance: »See Colonel Sartoris«. Fortzlleren forklarer lzseme: ~Colonel Sartoris had been dead almost ten years.« For Emily og for Jeffersons hukommelse forbliver han »forever and forever immortal«. ''

## Om døden

Novellen begynder med at nzvne doden, og den slutter med dodens nzrvzr. P2 den f ~ r s t e side h ~ r e r vi om kirkegarden og dens rzkker af grave med Unionens og Konf~derationens anonyme soldater fra Borgerkrigens dage. Men ogsa beskrivelsen  af Emilys fo$aldne hus forer laeserens opmzrksornhed tilbage til Den amerikanske Borgerkrig og til tiden umiddelbart efter. P3 novellens sidste side gØr man klar til den begravelse, som allerede har fundet sted

ved dens begyndelse.

Novellen tematiserer en d ~ d , der er meget stárre og langt mere omfattende end Emilys private d ~ d og hendes fysiske og psykiske livsuegnethed. Historien handler ogsa om fortidens d ~ d . Samtidig med at »A Rose for Emily« viser sin hovedpersons binding til den d ~ d e fortid, demonstrerer den, at fortiden, tiden fer forfaldet satte ind, nu endelig selv er afg2et ved dáden -et  tema, som skal blive temaet i det kzmpeforfatterskab, som fárst her er ved at trzde i karakter, og som ikke blev belomet med Nobelprisen for i 1950.

Det er en hel region som er dád. Det er Syden -en kultur og en stolthed og en identitet, der er gaet under. Emily er bundet og bindes vedvarende til denne forfaldsbehzftede og undergangssvangre fortid, ligesom hun var bundet til sin biologiske fader.

Men region og tradition, by, hus og kvinde er ikke sindbilleder af hinanden. De er ikke hinandens metaforer. Det er ikke det, Faulkner digter om. I modsztning til en sadan taenkt allegori viser novellen omvendt, hvorledes alle disse st~rrelser er viklet konkret ind i hinanden som dele af en storre helhed: Idet Emily knytter sig -tvinges til at knytte sig -s2 stzrkt til en fortid, som allerede er afgilet ved dáden, sa tvinges hun til at ga under sanmen med den. Beskrivelsen af hendes hus som »et forfald«, som »en skzndsel blandt skzndsler« far i  denne sammenhzng tematiske overtoner, det samme gØr afbildningen af stueme i hendes hus med genkommende ord som »skygge«, »st~v« og »fugtig mug«. Sydens traditioner, dens kultur og identitetsgivende storhed fremtrzder i »A Rose for Emily« som fortrzngning og kirkegardsglemsel og som en alt for intim omgang med s t ~ v og lig og med den anmassende fortid. I novellens fiktive univers er fortiden stadig s3 nzrgaende, at den, inden fremtiden er blevet til nutid, har besejret dem begge. Historien handler saledes om tiden. Dád  er dens overordnede tema.

## Noter

1.  Hans H. Skei: The Novelist as Short Story Writer.  A study of William  Faulkner ' s Short Stories, Oslo, 1980.
2.  James B. Meriwether and Michael Millgate (eds.) Lions in the Garden:  Interview with William Faulkner, Lincoln, Nebraska, 1980.
3.  Der citeres fra »A Rose for Elnily«, 193  1, in: William Faulkner Collected Stories, New York, 1950.
4. The Sound and the Fury, N.Y.  1983, p. 75.
5. Light in  August, N.Y. 1985, p. 119.
6.  Nar danske citater anfores i citationstegn skyldes de Jens Kruses overszttelse af novellen, trykt i Kritik 49 (1979).
7.  Alan Tate: Memories and Essays, 1976, p. 150.
8. A Requiem  for a Nun, N.Y.  198  1,  p. 81.
9. Absalon, Absalom!, N.Y. 1982, p. 205.
10. Ordene af Yeats er fra digtet The Resurrection. Jeg har fundet dem et sA eksotisk sted, som i den danske overszttelse af Joyce Carol Oates bog Om boksning,  Århus 1988.
11. Absalom, Absalom!, p. 237.