Virtuelle kroppe og flimrende signifianter
Forfattere: N. Katherine Hayles
Tidsskrift: passage (2002-06-01)

## Virtuelle kroppe og flimrende signifianter

## N. Katherine Hayles

Vi kan muligvis opfatte mønster eller forudsigelighed som selve kommuni  ka  tionens essens og raison d'être… kommunikation skabes af redundans eller mønster.

Gregory Bateson, Steps to an Ecology of Mind

I dette sidste årti i det 20. århundrede cirkulerer information som verdens valuta. Genetik, krigsførelse, underholdning, kommunikation, kornproduktion og finansmarkeder regnes blandt de dele af samfundet, der er revolutioneret af overgangen til informationsparadigmet. Denne overgang har også gennemgribende  påvirket  nutidig  fiktion.  Hvis  på  virknin  gerne af litteraturen ikke er alment anerkendte, skyldes det måske, at de på samme tid er både gennemtrængende og uhåndgribelige. En bog fremstillet på sættemaskine ligner måske umiddelbart en bog fremstillet  med  et  datastyret  program,  men  de teknologiske processer, der er forbundet med denne ændring, er ikke neutrale. Nye teknologier til tekstproduktion giver anledning til nye betydningsmodeller; ændringer i betydningsdannelse hænger sammen med ændringer i forbrug; ændrede mønstre i forbrug medfører nye erfaringer af legemliggørelse, og legemliggjorte erfaringer interagerer med repræsentationskoder i udformningen af nye former for tekstuelle verdener. 1  Faktisk er hver kateori - fremstillling,  betyd  ning,  forbrug,  kropslig  erfaring  og repræsentation  -  forbundet  med  hinanden  i  konstante  feedback-  og  feedforward-sløjfer.  Rør  ved hvilken som helst tråd i garnnøglet, og den vil vise sig at være viklet ind i de andre.

tage  tråden  op,  er  i  udviklingen  af  information  steorier i årene efter anden verdenskrig. I informationsteoretiske  termer  er  information  anderledes end den udformning, der legemliggør den, fx avispapir  eller  elektromagnetiske  bølger.  Frem  for  et nærvær er information et mønster, der er defineret af den mulighed, som distributionen af budskabets kodede  elementer  udgør.  Hvis  information  er  et mønster, så burde ikke-information være fraværet af mønster, hvilket vil sige vilkårlighed. Denne almindelige opfattelse stødte ind i uventede problemer, da visse udviklinger inden for informa  tionsteorien antydede,  at  information  lige  så  vel  kunne  være  lig tilfældighed som mønster. 2  At bestemme information som både mønster og vilkårlighed viste sig at være et frugtbart paradoks, der førte til erkendelsen af,  at  i  nogle  tilfælde  kan  tilførsel  af  støj  ind  i  et system bevirke en reorganisering på et højere niveau af  kompleksitet. 3   Inden  for  sådanne  systemer  er mønster og vilkårlighed bundet sammen i en kompleks dialektik, der nærmere gør dem til hinandens komple  men  ter  eller  supplementer  end  modsætninger. Hver især hjælper de til at definere hinanden; hver især bidrager de til informationens strøm gennem syste  met.

Sporet jeg vil følge gennem disse labyrintiske passager er tilvejebragt af følgende sætning: selvom information  er  grundlaget  for  en  stor  del  af  det  moderne samfund, er den aldrig selv nærværende .  Der hvor jeg vil Hvis dette dialektiske forhold blot var et aspekt af den  formelle  teori,  ville  dets  betydning  muligvis være begrænset til de problemer med at maksimere udnyttelsen  af  kanalerne  og  minimere  støjen,  der optager  elektroingeniørerne.  Gennem  udviklingen af  informationstekno  logier  blev  samspillet  mellem mønster og vilkårlighed dog et aspekt af hver  dags  livet. Et velkendt sted, hvor man bliver indviet i den  ne dialektik  er  katoderørs-displayet.  Når  jeg  arbej  der ved  computerskærmen,  kan  jeg  ikke  uden  hjælp læse de magnetiske markører, der er den fysiske ud- formning  af  informationen  i  computeren,  men  er meget bevidst om de mønstre af blinkende lys, der udgør  tekstens  udformning  på  skærmen.  Når  jeg tast, får jeg førstehåndsoplevelsen af vilkårlighedens opdager, at min datastyrede tekst er blevet forvansket, fordi jeg trykkede på den forkerte funktionsfor  styrrelse af mønsteret.

Desuden er denne viden ikke udelukkende begrebslig. Den er også sanselig og kinæstetisk. Som Frederick Kittler viser i Discourse Networks 1800/1900 eksisterer  skrivemaskiner  i  et  diskursivt  netværk, hvor grundlaget er dialektikken mellem nærvær og fravær. 4   Tasterne  på  en  skrivemaskine  er  direkte proportionale  med  den  skrift  de  frembringer.  Ét anslag  giver  ét  bogstav,  og  hvis  man  slår  hårdere frembringer tasten et mørkere bogstav. Systemet er velegnet til en betydningsmodel, hvor signifiant er knyttet direkte til signifié, fordi der er et 1:1 forhold mellem  tasten  og  det  bogstav  den  frembringer.  I modsætning hertil er forholdet mellem en computer  tast  og  tekstbearbejdning    ikke-proportionelt  og elektronisk.  T ydeligheden af det som skærmen fremviser er ikke relateret til hårdheden af tastningen og anslag på én tast kan medføre omfattende ændringer i  hele  teksten.  Når  jeg  arbejder  med  elektroniske billeder  frem  for  materielle  modstandsdygtige  tekster, optager jeg gennem så vel mine fingre som gennem min bevidsthed en betydnings  model, hvor der ikke eksisterer et simpelt 1:1 forhold mellem signifiant og signifié. Jeg ved kinæstetisk så vel som begrebsligt, at teksten kan manipuleres på måder, der ville være umulige hvis den eksisterede som fysisk objekt frem for visuel fremstilling. Når jeg arbejder med tekst-som-billede, frembringer jeg umiddelbart i min krop de vanemæssige bevægelsesmønstre, der gør  mønster  og  vilkårlighed  mere  virkelige,  mere relevante og mere kraftfulde end nærvær og fravær. 5

I  samfund  som  USA  og  andre  I-lande,  der  er spundet ind i informationsnetværk, er der tusindvis af  den  slags  eksempler.  Penge  opleves  i  højere  og højere grad som informa  tionsmønstre, der lagres i computerbanker end i tilstedeværelsen af kontanter; i  sager  om  rugemødre  og  reagensglasbefrugtning konkurrerer informative genetiske mønstre med fy- sisk  nærvær om retten til at bestemme den 'legitime'  forælder;  automatiserede  fabrikker  kontrolleres af programmer, der som strøm af information gennem systemet udformer de fysiske opgaver og produktionsplaner; 6  kriminelle kædes i højere grad sammen med gerningsstedet gennem DNA-mønstre end  gennem  øjenvidneforklarin  ger,  der  verificerer deres tilstedeværelse;  ni  tiendedele  af  computerlovgivningen bestemmes i højere grad af adgangsrettigheder til computernetværk end af fysisk ejendom af  data; 7   seksuelle  forhold  forsøges  i  højere  grad realiseret gennem computernetværks virtuelle rum end gennem møder hvor deltagere er fysisk til stede. 8 Effekten  af  disse  forandringer  er  skabelsen  af  et yderst  heterogent  og  spaltet  rum,  hvori  diskursive formationer,  der  er  baseret  på  mønster  og  vilkårlighed, skubber til og konkurrerer med formationer baseret på nærvær og fravær. Hvis man tager den lange tradition for dominans som nærvær og fravær har  nydt  i  vestlig  tankegang  i  betragtning,  ligger overraskelsen ikke i at formationer, der bygger på dem, fortsat eksisterer, men i at de i en bred vifte af kulturelle områder bliver fortrængt med så stor hast. Kritisk teori er også blevet påvirket af denne fortrængning. På samme tid som fravær blev gendannet som begreb i poststrukturalistisk teori, så det ikke er at opfatte som rent ingenting, men som en produktiv  kraft,  der  lagde  kimen  til  diskurs-  og  psykolingvistik, blev vilkårlighed omdefineret inden for det videnskabelige felt, så det ikke er rent sludder, men en produktiv  kraft,  essentiel  for  udviklingen  af  komplekse systemer. Denne parallel antyder at dialektikken mellem fravær og nærvær kom tydeligt i fokus, fordi den allerede var i færd med at blive fortrængt som  en  kulturel  forudsætning  af  vilkårlighed  og mønster. Nærvær og fravær blev, for at udtrykke det sådan, tvunget til synlighed, fordi de allerede var ved at miste deres væsentlige kraft til at danne grundlag for diskurs og i stedet blev diskursens emne. I denne forstand er dekonstruktion et barn af informationsalderen, når den formulerer sine teorier ud fra lag, der skubbes opad ved frem  komsten af underliggende lag.

Fortrængningen  af  nærvær/fravær  antyder  hvor centralt mønster/vilkårlighed kan være i udbredel- sen af nutidige idéer om sprog, fortælling og subjektivitet.  De nye virtual reality-teknolo  gier illu  strerer den  type  fænomener,  der  fremhæver  mønster  og vilkårlig  hed, og får nærvær og fravær til at virke irrelevante. I en industri, der er mange millio  ner dollars værd, forbinder  VR allerede brugerens sanse  system i en direkte feedback-sløjfe med en computer. 9  I én udgave bærer brugeren en stereovisuel hjelm og en heldragt med sensorer på forbundne punkter. Bruge  rens bevægelser reproduceres af et simulakrum på compu  terskærmen, der kaldes en duk  ke. Når brugeren  drejer  hovedet  skifter  computerdisplayet  på tilsvarende måde. På samme tid skaber høretelefoner  ne  et  tredimensionelt  rum  af  lyd.  Kinæstetiske sansninger  såsom  G-tryk  for  flysimulatorer  kan påføres af heldragten. Resultatet er en multisanselig interaktion, der skaber illusionen af, at brugeren er inde i computeren. Gennem min erfaring med VR fra Human Interface Technology Laboratory og andre steder,  kan  jeg  bekræfte  den  desorienterende, oplivende effekt ved følelsen af, at subjektiviteten bliver spredt ud i det kybernetiske kredsløb. Brugeren  lærer  kinæstetisk  og  proprioceptisk  i  disse systemer, at grænserne for selvet i mindre grad er defineret  af  huden  end  af  feedback-sløjferne,  der forbinder krop og simulation i et in  te  greret teknobio kredsløb.

I denne forbindelse har spørgsmål om nærvær og fravær ikke meget indflydelse, for dukken både er og er  ikke  til  stede,  præcis  som  brugeren  både  er  og ikke  er  inde  i  skærmen.  I  stedet  skifter  fokus  til spørgsmålet  om  mønster  og  vilkårlighed.  Hvilke forandringer regulerer forbindelsen mellem bruger og dukke? Hvilke parametre styrer konstruktionen af  skærmverdenen?  Hvilke  mønstre  er  brugeren  i stand til at opdage gennem interaktionen med systemet? Hvor glider disse mønstre over i vilkår  lighed? Hvilke påvirkninger kan ikke omsættes til koder inden for systemet og derfor kun eksistere som uvedkommende støj? Hvornår og hvordan løber denne støj sammen til et mønster?

Eksemplet taget fra teknologien viser forhold, der også gør sig gældende i litterære tekster. Det kan virke mærkeligt at sammenkæde postmodernistiske kroppe  med  trykte  medier  frem  for  elektroniske, men kroppe og bøger har afgørende karakteristika tilfælles, der ikke er til stede i elektroniske medier. I modsætning til radio og  TV , som modtager og transmitterer signaler, men ikke lagrer beskeder permanent, bærer bøger information i deres kroppe. Ligesom  menneskekroppen  er  bogen  en  form  for transmission og lagring, der inkorporerer sine koder i et varigt materielt substrat. Når først noget er kodet ind i det materielle udgangspunkt, er det ikke let at ændre. I den forstand har print og proteiner mere tilfælles  med  hinanden,  end  med  en  hvilken  som helst  magnetisk  eller  elektronisk  indkodning,  der kan slettes og omskrives blot ved at ændre de magnetiske polariteter. Den metaforisering af bog, alfabet og print, der er udbredt i genetikkens diskurs, er konstitueret gennem og med denne lig  hed af kropslig indkodning.

Sammenblandingen  af  signal  og  materialitet  i bå  de kroppe og bøger giver dem en parallel dobbelt  hed. Ligesom den menneskelige krop i molekylær biologi på samme tid forstås som en fysisk struktur og et udtryk for genetisk information, så er det litterære korpus på samme tid et fysisk objekt og et repræsentationsrum, en krop og en meddelelse. Fordi de har en krop, har bøger og mennesker noget at miste,  hvis  de  udelukkende  opfattes  som  informationsmønstre, nemlig den modstandsdygtige materialitet, der traditio  nelt har kendetegnet op  level  sen af at læse i lige så høj grad, som den har kendetegnet oplevelsen af at leve som legemliggjorte skabninger. Fra denne beslægtethed udspringer komplekse feedback-sløjfer mellem nutidig litteratur, teknologier  ne, der producerer den og de legemliggjorte læsere, der producerer  og  bliver  produceret  af  bøger  og  teknologier. Resultatet er et netværk af forandrin  ger, der bevæger sig i en kompleks synkope med hinanden. Forandrin  ger af kroppe, som de repræ  sen  teres i litterære tekster, er tæt forbundet med for  andringer i tekstuelle kroppe, som de er udfor  met i informationsmedier, og begge står i komplekst forhold til forandringer i konstruktionen af den menneskeli  ge krop, som den interagerer med informa  tions  tek  no  logier.  T ermen jeg bruger til at beteg  ne dette netværk af relationer er 'informatik'. I forlængelse  af  Donna  Haraway  betyder  informatik  i min definition informationsteknologierne, såvel som de biologiske, sociale, lingvistiske og kulturelle forandringer,  der  initierer,  ledsager  og  kompli  cerer deres udvikling. 10

Jeg er nu i stand til at eksplicitere min tese. Presset i retning af dematerialisering, forstået som et epistemeskift mod  mønster/vilkårlighed og væk  fra nærvær/fravær, påvirker den menneskelige og den tekstuelle  krop  på  to  niveauer  samtidig,  som  en forandring i kroppen (det fysiske substrat) og som en forandring i meddelel  sen (repræsentationsko  der  ne). For at undersøge disse transforma  tioner vil jeg først udrede og derefter igen sammenfiltre de netværk, der forbinder teknologiske former for pro  duk  tion med de objekter, der produceres og konsumeres, le  gemliggjort  erfaring  med  litterær  repræsentation.  Sammenhængen mellem disse dele og døre er, som man udtrykker  det  i  computerindustrien,  massivt  parallelle  og  højst  interdigitaliserede.  Min  fortælling  vil derfor væve frem og tilbage mellem de verdener, der fremstilles i nutidslitteraturen, de betydnings  mo  deller, der ligger implicit i tekstbehandling, legemliggjort erfaring, som den er konstrueret gennem interaktion med informationsteknologier, og tek  no  lo  gierne selv.

Den næste tråd jeg vil tage op i dette indfiltrede garnnøgle  omhandler  de  betydningsmo  deller,  som informationsteknologien fremsætter og aktualiserer. Information  steknologier gør mere end at forandre måder  for  tekstproduktion,  lagring  og  udbredelse. De ændrer grundlæggende forholdet mellem signifiant og signifié.  V ed at føre den ustabilitet, der ligger implicit  i  de  lacanianske  flydende  signifianter,  et skridt videre, skaber informationsteknologier, hvad jeg vil kalde flimrende signifianter, karakteriseret ved deres tilbøjelighed til uventede metamorfoser, svækkelser og spredninger. Flimrende signifianter signalerer  et  betydningsfuldt  skift  i  sprogets  grund  læggen  de  tektonik.  Megen  nutidig  litteratur  er  under direkte  påvirkning  af  informationsteknologi  er;  for eksempel bruger cyberpunk informatik som centralt tema. Selv fortællinger uden dette fokus kan næppe undgå  informatikkens  stigende  virkning,  for  de modeller for betydning, der er under forandring, påvirker koderne såvel som de fremstillede subjekter.

## Produktionsprocessernes betydning

'Sprog er ikke en kode' hævdede Lacan fordi han ønskede at anfægte et 1:1 forhold mellem signifiant og signifié. 11  I tekstbehandling er sprog dog en kode. Forholdet  mellem  assemblersprog  og  kompilatorsprog er karakteriseret ved et arrangement af koder, og det samme er forholdet mellem kompilatorsproget  og  de  programmeringskommandoer, som brugeren betjener sig af. Gennem disse utallige transformationer er der noget kvantitativt, der bevares, men det er ikke den mekaniske energi, der ligger implicit i et system af løftestænger eller den molekylære  energi  i  et  termodynamisk  system.  Det  er nærmere den informationsstruktur, der udsprin  ger af samspillet mellem mønster og vilkårlighed. Tekstens immaterialitet, der stammer fra oversættelsen af  mekaniske løftestænger til informationsmønstre, tillader transformationer, der ville være utænkelige, hvis spørgsmålet om energi var den pri  mæ  re baggrund for udvekslinger i systemet. Denne tekstlige omskiftelighed, som læseren lærer på sin krop, når hun  interagerer  med  systemet,  antyder  at  tegn nærmere flimrer end flyder.

For  at  forklare,  hvad  jeg  mener  med  flimrende signifianter, vil jeg kort skitsere Lacans idé om flydende signifianter. Lacan, der opererede inden for en opfattelse af sprog, som i højere grad var baseret på print end elektronisk medieret, opfattede ikke overraskende  dialektikken  mellem  nærvær  og  fravær som den mest interessante. 12   Da  han  formulerede begrebet om flydende signifianter byggede han på Saussures  idé  om,  at  signifianter  i  højere  grad  er definerede gennem netværk af relationelle forskelle, end gennem deres forhold til signifiéer. Han komplicerede dette billede ved at fastholde, at signifiéer ikke eksisterer i sig selv, undtagen i det omfang, de bliver  produceret  af  en  signifiant.  Han  forestillede sig dem som en uhåndgribelig strøm under et netværk af signifianter, der selv er konstituerede gennem bestandige glidninger og forskydninger. Så  ledes er der for ham et dobbelt forstærket fravær i betydningsdannelsens  kerne  -  fravær  af  signifiéer  som ting-i-sig-selv såvel som fravær af et stabilt forhold mellem signifianter. Katastrofen i den psy  ko  - lingvistike udvikling, der svarer til dette fravær i betydningsdannelsen,  er  kastration,  det  øjeblik  hvor (hankøns) subjektet symbolsk konfronteres med erkendelsen af at subjektivitet, ligesom sprog, bygger på fravær.

Hvordan  forandres  dette  scenario  når  flydende signifianter viger for flimrende signifianter? V ed at fremhæve mønster og vilkårlighed, opererer informationsteknologier  i  en  verden  hvor  signifianten åbnes for et righoldigt indre spil af forskelle. I informatikken kan signifianten ikke længere forstås som en enkel betegnelse, for eksempel et blækmærke på en  side.  Den  eksisterer  nærmere  som  en  fleksibel kæde af betegnelser, bundet sammen af de arbitrære sammenhænge, der er bestemt af de relevante koder. Mens jeg skriver disse ord på min computer kan jeg se lysene på skærmen, men for computeren er de relevante signifianter magnetiske spor på disketter. Ind i mellem det jeg ser, og det computeren læser, lægger sig den maskinelle kode, der sammenkæder alfanumeriske symboler med binære cifre, kompilatorsproget,  der  sammenkæder  disse  symboler  med de  højere  instruktionsniveauer,  der  afgør  hvordan symbolet skal manipuleres, tekstbehandlingsprogram  met, der medierer mellem disse instruktioner og de kommandoer jeg giver computeren, og så videre. En signifiant på et niveau bliver til signifié på niveauet en tand højere. Netop fordi forholdet mellem signifiant og signifié på hvert af disse niveau  er er arbitrært, kan det ændres med en enkel systemom  fattende kommando. Hvis jeg sætter blækmærker ved at bruge en flytbar type, kræver en ændring af font, at jeg ændrer hver linje af typer. Derimod skal systemet blot have en enkel kommando for at skifte font, når jeg producerer flimrende signifianter på en skærm. Jo flere led i en kæde af koder, jo mere radikale  er  de  transformationer,  der  kan  iværksættes. Når de fungerer som lingvistiske løfte  stæn  ger, giver kæderne af koder en utrolig kraft til selv meget små forandringer.  En  sådan  indflydelse  er  mulig,  fordi det, der konstant reproduceres gennem utallige lag af koder, er et mønster nærmere end et nærvær. Et mønster kan genkendes på redundans eller  gentagel  se af elementer. Hvis der kun er gentagelse, bliver der dog  ikke  videregivet  ny  information;  blandingen med vilkårlighed redder mønsteret fra sterilitet. Hvis der kun er vilkårlighed er resultatet nærmere volapyk  end  kommunikation.  Information  bliver  til gennem en avanceret dans mellem forudsigelighed og uforudsigelighed, gentagelse og variation.  Vi har set hvordan lange kodekæder forøger og forstærker mulighe  derne for mutationer. Vi kan nu forstå muta  tion  i  mere  grundlæggende  termer.  Mutation  er afgørende fordi det benævner det bifurkations  punkt, hvor  samspillet  mellem  mønster  og  vilkår  lig  hed forårsager systemets udvikling i en ny retning. 13  Mutationen  indebærer  både  gentagelsen  af  mønste  ret -  den  morfologiske  standard  i  forhold  til  hvilken den kan måles og forstås som mutation - og udbruddet  af  vilkårlighed  -  de  variationer,  der  karakteriserer den som en afvigelse så gennemgribende at den ikke længere kan assimi  leres i det samme mønster.

Mutation  er  katastrofen,  der  i  mønster/vilkårlighed-dialektikken svarer til kastrationen i nær  vær/ fravær. Den markerer åbningen af mønsteret til en vilkårlighed, der er så ekstrem, at forventningen om en kontinuerlig gentagelse ikke længere kan opretholdes. Men som det er tilfældet med kastrationen, finder denne forstyrrelse kun tilsyneladende sted i et bestemt øjeblik. Den vilkår  lighed, som mutationen bekræfter, er altid allerede spundet ind i mønsteret. En måde at forstå dette 'altid allerede' er gennem sandsynlighedsfunktionen, der matematisk definerer information i Claude Shannons klas  sis  ke ligninger inden  for  informationsteorien. 14   Hvis  vilkårlighed ikke  altid  allerede  var  immanent,  ville  vi  snarere befinde os i Newtons strengt kausale verden, end i den informationsteoretiske verden af sand  synlighed. Mere generelt inddrages vilkårlig  hed, fordi det kun er på baggrund af en bagved  lig  gende mulighed for ikke-mønster, at mønster kan opstå. Alle steder hvor mønster eksisterer, findes vilkårlighed implicit som den modsatte term, der gør et mønster i stand til at blive  forstået  som  et  sådant.  Betydningen  af  den krise,  der  er  blevet  kaldt  mutation,  er  lige  så  vidtrækkende og grundlæg  gen  de inden for dialektikken  mellem  mønster  og  vilkår  lighed,  som  kastrationen  er  det  inden  for  traditionen  for  nærvær/ fravær, for den er det synlige tegn, der bekræfter de dialektiske termers fortsatte samspil.

Skiftet fra at lægge vægt på nærvær/fravær til at lægge vægt på mønster/vilkårlighed foreslår andre valg  af  læretekster.  Frem  for  Freuds  diskussion  af 'fort/da' (et lille afsnit hvis gentagelse i hundredvis af kommentarer uden tvivl ville forbavse dets skaber), vil teoretikere, der er interesserede i mønster og vilkårlighed muligvis pege på noget som David Cronenbergs  film The  Fly .   På  et  tidspunkt  falder protagonistens penis af (han lægger den lidt ejendom  meligt i sit medicinskab som et memento om forgangne tider), men tabet bemærkes knapt i den større metamorfose han gennemgår. Den praktiske overgang er ikke fra maskulin til feminin-som-kastreret-maskulin, men  fra  menneskelig  til noget radikalt andet end menneskelig. Flimrende betydning sætter sprog sammen med en psykodynamik baseret på det symbolske øjeblik, hvor det menneskelige konfronteres med det post-menneskelige.

Det er min opfattelse, at 'menneskelig' og 'postmenneskelig' er historisk bestemte konstruktio  ner, der udspringer af forskellige udformninger af legemliggørelse,  teknologi  og  kultur.  Et  godt  referencepunkt for opfattelsen af mennesket, er det billede, som 1800-tallets  amerikanske og britiske  antropologer skabte af  'mennesket' som bruger af værktøj. 15  At bruge værktøj er måske med til at forme kroppen  (visse antropologer argumenterede for det  te),  men værktøjet er trods alt udtænkt som et objekt, adskilt fra kroppen, som man efter behag kan samle op og lægge fra sig. Da man ikke kunne opret  holde påstanden om at menneskets unikke natur var defineret ved brugen af værktøj (fordi det blev påvist  at  også  andre  dyr  bruger  værktøj),  skiftede fokus tidligt i det 20. århundrede til mennesket som værktøjsmager. Typisk er Kenneth P . Oakleys Man the Toolmaker fra 1949, der var en afhandling autoriseret af British Museum. 16  Oakley, der var leder af den antropologiske sektion i museets natur  historiske afdeling, skrev i sin indledning: 'Brug af værktøjer er tilsyneladende [menneskets] vigtigste biologiske karak  teristikum,  for  i  funktionelt  hense  en  de  er  de aftagelige forlængelser af lemmer' (p. 1). Det værktøj han forestillede sig, var mekanisk og ikke infor- mationelt; det følger med hånden, ikke på hovedet. Det er bemærkelsesværdigt, at han forestil  lede sig værktøjet som 'aftageligt' og som en 'forlængelse' på samme tid, adskilt fra, men dog del af hånden. Hvis denne placering og form for værktøj markerer hans  slægtskab  med  den  menneskelige  epoke,  så peger konstruktionen af denne protese frem mod det postmenneskelige. Lignende flerty  dig  heder gennemsyrede  diskussionerne  på  Macy-konferencen,  der fandt sted i samme periode (1946-53), når deltagere svingede mellem en opfattelse af mennesket som en homøostatisk  selvregulerende  mekanisme  hvis  afgrænsning fra omgivelserne var klart trukket op, 17 og en mere truende refleksiv op  fat  telse af mennesket, som splejset ind i et infor  mations  kredsløb, der kunne  forandre  ham  på  ufor  udsi  ge  lige  måder.  Da man kom til 1960'erne var kon  sensus inden for kybernetikken  tydeligt  drejet  i  retning  af  refleksiviteten.  I  1980'erne  var  homøosta  sens  inertiske  tiltrækning  som  konstituerende  idé  blevet  afløst  af teorier om selvorganisering, der antydede at radikale forandringer var mulige inden for bestemte former for komplekse systemer. 18  Disse diskussioner begyndte  i  stigende  grad  at  fremmane  den 'postmenneskelige' fremtid for 'menneskelig  he  den'. Eksemplerne spænder fra Hans Moravecs påberåbelse af en 'postbiologisk'  fremtid,  hvor  den  menne  skelige bevidsthed  er  downloaded  i  en  computer,  til  den mere sindige (og til dels allerede reali  se  rede) udsigt til en symbiotisk forening mellem mennesket og den intelligente maskine, som Howard Rheingold kalder 'intelligensforøgelse'. 19   Selvom  disse  visioner  er forskellige  i  grad  og  i  den  form  for  interface,  de forestiller sig, så mødes de i forestillingen om at det posthumane indeholder en kobling mellem den biologiske organisme og det informationelle kredsløb, som det er spundet ind i. En kobling så intens og mangefacetteret,  at  det  ikke  længere  er  muligt  på meningsfuld vis at skelne mellem dem. Jeg har argumenteret for, at der med denne forandring følger en lignende ændring i måden hvorpå betydning bliver forstået og kropsligt erfaret. I modsætning til Lacaniansk psykolingvistik, der er afledt af den generative kobling af lingvistik og seksualitet, er flimrende betydning resultatet af den fascinerende og foruroli- gende kobling af sprog og maskine.

Informationsfortællinger og kroppe af informationer Lige fra den fysiske ting, der udgør teksten, til de faste  bestanddele  i  den  litterære  fortolkning  som person, plot, forfatter og læser, er skiftet fra nærvær og  fravær  til  mønster  og  vilkårlighed  indkodet  i hvert aspekt af nutidig litteratur. Udviklingen er på ingen måde jævn; nogle tekster vidner dramatisk og eksplicit om dette skift, mens andre kun udtryk  ker det implicit. Jeg kalder de tekster, hvor forskydningen er mest synlig, for informationsfor  tæl  linger. Informationsfortællinger viser i udpræget grad for  andringer, der også er mere afdæmpet til stede i andre tekster. Hvad enten det drejer sig om informationsfortællinger eller om nutidig fiktion generelt, så er forskydningens  dynamik  afgørende.  Man  kunne fokusere på mønster i en hvilken som helst æra, men det specielle ved mønsteret i disse tekster er mønsterets og vilkårlighedens gennemtrængning af hinanden, og den implicitte udfordring af materialiteten. Mønster  er  tilbøjelig  til  at  overvælde  nærvær, og markerer dermed en ny form for immaterialitet der ikke afhænger af åndelighed, end ikke af bevidsthed, men kun af information.

Jeg begynder min udforskning med William Gibsons Neuromancer (1984),  romanen  der  udløste  cyber  punkbevægelsen  og  var  motivationen,  der  fik softwarefirmaet,  Autodesk, til at tage et stort initiativ i udviklingen af  Virtual Reality-teknologi. Kort efter Neuromancer fulgte to bind mere, Count Zero (1986) og Mona Lisa Overdrive (1988). Neuromancertrilogien gav et tilholdssted og en betegnelse til de forskelligartede  rum  af  computersimulationer,  net  værk  og hypertekst-vinduer, der før Gibsons ind  blanding var blevet disku  teret som adskilte fæno  mener. Gibsons romaner fungerede som krystaller, der kastes i en overmættet opløsning; tiden var moden for teknologien kendt som cyberspace til at slynges ind i den offentlige  bevidsthed.  Fortæl  leren  definerer  cyberspace som en 'fælles hallucination', der er tilgængelig når en bruger kobler sig ind på en computer (p. 51/70). Her overgår forfatterens fantasi eksisterende  teknologier,  for  Gibson  forestiller  sig  en direkte neurologisk forbindelse mellem hjernen og computeren gennem elektroder. En anden ud  form- ning af denne forbindelse er et stik til computerchips, der implanteret bag øret tillader direkte neurologisk adgang til computerhukommel  se. Net  værks  brugere  skaber  i  samarbejde  cyberspaces over  dådigt strukturerede landskab, en  'gra  fisk fremstilling af data, abstraheret fra lagrene i enhver computer  i  hele  menneskehedens  system.  Ufattelig kompleksitet. Linjer af lys anbragt i be  vidst  hedens ikke-rum,  klynger  og  stjernebilleder  af  data.  Som byens lys, der trækker sig tilbage…' (p. 51/70). Cyberspace,  som  det  eksisterer  i  compu  ter  simu  lationens immaterielle rum, udgør et peri  me  ter i hvilket mønster er essensen af virkeligheden og nærvær en optisk illusion.

Ligesom de landskaber de færdes i, bliver subjektiviteterne der opererer i cyberspace også nærmere til  mønstre  end  fysiske  størrelser.  Computercowboyen, Case, der er romanens protagonist, har stadig en fysisk eksistens, selvom han opfatter sin krop som 'kød', der primært eksisterer for at opretholde hans bevidsthed indtil  han  næste  gang  kan  træde  ind  i cyberspace. Andre  har  fuldført  den  overgang  som Case antyder i sine værdier. Dixie Flatline, en cowboy som kom ud for noget i cyberspace, der udjævnede hans EEG, ophørte med at eksistere som fysisk krop, og lever nu inden i computeren, som en personlighedskonstruktion,  der  er  defineret  af  de magne  tis  ke mønstre, der lagrer hans identitet.

Kontrasten  mellem  kroppens  begrænsninger  og cyberspaces  kræfter  fremhæ  ver  mønsterets  fordele frem for nærvær. Så længe mønsteret holder stand, har man opnået en form for udødelighed. Sådanne synspunkter berettiges af kulturelle forhold, der gør materialitet til en tilstand, der er bedre at oprinde fra end at bebo. I en verden ødelagt af overudvik  ling, overbefolkning og miljøgifte, der udløses med tiden, er det en trøsterig tanke, at materielle former kan genvinde deres oprindelige renhed ved at blive rekonstrueret som mønstre af information i et multidimensionalt  computerrum.  En  cyberspace  krop  er, ligesom  et  cyberspacelandskab,  immun  over  for fordærv og forrådnelse. Det er ikke en tilfældighed, at de svagt apokalyptiske landskaber i The  T erminator, Blade Runner og Hardware forekommer i fortæl  linger, der fokuserer på kybernetiske livsformer. Følelsen af at verden i hast er ved at blive ubeboelig for mennesker  er  del  af  drivkraften  i  forskydningen  fra nærvær til mønster.

Disse  sammenhænge  ligger  tæt  på  overfladen  i Neuromancer .   'Man skulle bare trække den langt nok ud, komme ud i nogle desperate men underligt tilfældige vanskeligheder, og så var det muligt at se Ninsei som et dataområde, på samme måde som matrixen engang havde mindet ham om proteiner der indgår i forbindelser  for  at  lave  særlige  celleegenska  ber.  På den måde kunne man kaste sig ud i det og glide og kure af sted i fuld fart, totalt engageret, men samtidig uden for det hele, og alle vegne omkring en handelens dans, data som formeredes, data som blev til kød i sortbørsens labyrinter…'(p.16/28) De meta  foriske forskydninger me  l  lem tilfældig spredt urban bebyggelse, computer-matrix og biologisk protein kulminerer i den sidste elliptiske frase:  'data blev til kød'. Information er den formodede oprindelse, materialitet  er  den  afledte  udformning.  Kropsdele,  der sælges på sortbørsklinikker, kropslig neurokemi, der manipuleres af syntetiske stoffer, verdens krop dækket af spredt urban bebyggelse, vidner om usikkerheden ved den fysiske eksistens. Hvis kødet er inkarnationen af data, hvorfor så ikke vende tilbage til kilden og efterlade materialitetens farer?

Dette ræsonnement forudsætter at subjektiviteten og computerprogrammerne har et fælles rum, hvori de kan interagere. Historisk set blev dette sted først defineret af kybernetik  ken med skabelsen af en konceptuel  ramme,  hvor  mennesker,  dyr  og  maskiner blev indstiftet som informationsbehandlende indretninger, der modtager og sender signaler for at udføre målrettet opførsel. 20 Denne  tekniske  præstation matcher Gibson med to litterære opfindelser, der gør subjektiviteten,  med  dens  konnotationer  af  bevidsthed og selvbevidsthed, i stand til at blive artikuleret sammen med abstrakte data. Det første er en subtil  modifikation  af  synsvinklen  [point  of  view o.a.],  forkortet  i  teksten  som  pov.  Pov  er  ikke  så meget et akronym, som det er et substantivisk navneord,  der  udgør  personens  subjektivitet  ved  at tje  ne som positionel markør, der træder i stedet for hans fraværende krop.

I den gængse Jameske forstand forudsætter syns- vinklen  fiktionen  om  en  person,  der  observerer hand  lingen fra en bestemt vinkel og fortæller hvad han ser. I forordet til The Portrait of a Lady forestiller James sig et 'fiktionens hus' med 'millioner af vinduer'  formet  af 'det  individuelle  syns  behov  og presset fra den individuelle vilje'. 21  V ed hvert vindue  'står en figur med et par øjne eller i det mindste med en kikkert,  der  atter  og  atter  udgør  et  enestående værktøj for iagttagelsen, som sikrer den person, der gør brug af det, et indtryk der adskiller sig fra alle andre' (p. 46/598) For James er den ob  serverende en legemliggjort skabning, og hans spe  cifikke placering bestemmer hvad han kan se, når han ser på en scene, der selv er fysisk bestemt. Når der benyttes en alvidende synsvinkel, begynder begrænsningerne af fortællerens kropslighed at svinde, men opfattelsen  af  legemliggørelse  bliver  hængende  i idéen om fokus, 'scenen', der skabes af øjets be  vægelse.

Selv for James er synet ikke teknologisk umedi  eret. Det er sigende, at han tøver mellem øjet og kikkerten,  som  den  modtager,  der  konstituerer  synet. Cyberspace repræsenterer et kvantespring mod en teknologisk  konstruktion  af  synet.  I  stedet  for  at være en legemliggjort bevidsthed, der ser på scenen gennem vinduet, flyttes bevidstheden gennem skærmen, bliver synsvinklen og efterlader kroppen som en ubeboet skal. I cyberspace udsprin  ger synsvinklen ikke fra personerne; nærmere er pov bogstavelig talt  perso  nen.  Hvis  et  pov  tilintetgøres,  forsvinder personen sammen med det, og ophører med at eksistere som en bevidsthed både inden for og uden for cyberspace. Realistisk fiktion, hvor en fortæller observerer,  men  ikke  skaber,  demaskeres  således  i cyber  space. Effekten er dog ikke udelukkende metafiktiv,  men  i  bogstavelig  forstand  metafysisk, hævet over og hinsides materialitet. Den grundlæggen  de  forskel  mellem  James'  synsvinkel  og  cyberspaces pov er, at mens den første fordrer fysisk tilstedeværelse, gør den sidste det ikke.

Gibsons teknik leder tanken hen på Robbe-Grillets romaner, der var blandt de første informationsfortællinger,  der  udforskede  de  formelle  konsekvenser af at kombinere subjektivitet med data. Hos Robbe-Grillet blev effekten af at knytte fortæller- stemmen  sammen  med  den  objektive  beskrivelse dog paradoksalt brugt til at øge fortællingens subjek  tivitet  fordi  visse  objekter,  såsom  vinduer  med persienner  eller  skolopenderen  i Jalousi, redegøres for med en sygelig interesse, og dermed indikeres en be  vidsthed, der er alt andet end objektiv. Hos Gibson mangler rummet, hvori subjektiviteten færdes, dette  personaliserede  aftryk.  Cyberspace  er  den post  moderne kollektivitets domæne, skabt som resul  tatet af millioner af vektorer, der fremstiller menne  skets og den kunstige intelligens' divergerende og ofte modstridende interesser, bundet sammen gennem computernetværk.

For at få dette rum til at fungere som jævn legeplads, hvor mennesker og computere kan mødes på lige vilkår, introducerer Gibson sin anden nyskabel  se. Han skaber cyberspace ved at omdanne en datamatrix til et landskab, hvor fortællinger kan finde sted. Inden for matematikken er matrix en teknisk term, der betegner data, der er blevet opstillet i en n-dimensional  række.  Udtrykt  på  denne  måde  vir  ker data lige så fjernt fra fascinationen ved en fortælling, som vilkårlige tabeller er fra National Inqui  rer .  Fordi denne række allerede er begrebsliggjort  i  rumlige termer, er der dog ikke langt til at forestille sig den som et tredimensionelt  landskab.  Fortælling  bliver mulig, når denne rumlighed får en tidslig dimension af pov'ets bevægelser gennem den. Pov er placeret i rum, men eksisterer i tid. Gennem det spor det trækker,  kan  subjektivitetens  begær,  for  træng  ninger  og besættelser komme til udtryk. Geni  a  liteten i Neuromancer ligger  i  den  eksplicitte  er  kendel  se  af,  at  de kategorier,  som  Kant  anså  for  fun  da  mentale  for menneskelig erfaring, rum og tid, kan bruges til at forbinde  bevidsthed  med  data.  Reduceret  til  et punkt,  er  pov  abstraheret  til  en  ren  tids  lig  enhed uden rumlig udstrækning; metaforiseret i et interaktivt rum bliver datalandskabet narrativiseret af pov's bevægelser gennem det. På denne måde bliver data menneskeliggjort  og  subjektivitet  computeriseret, hvormed det gøres muligt at forene dem i en symbiose med fortællingen som resultat.

Sådanne nyskabelser bringer informatikkens implikationer ud over den tekstuelle overflade og ind i de betydningsdannende processer, der skaber tema  er og personer. Jeg har mistanke om, at når Gibsons romaner har været så indflydelsesrige, er det ikke kun fordi de præsenterer os for en vision om den postmenneskelige fremtid, som vi allerede befinder os i - i den forstand er romanerne ikke mere forudseende end mange andre science fiction-romaner men også fordi de i deres teknik har indarbejdet de antagelser, der eksplicit bliver udtrykt i romanernes temaer. Dette træk er muligt eller uundgåeligt når de  kulturelle  forhold,  der  ligger  til  grund  for  sådanne  antagel  ser,  er  gennemtrængende  nok  til,  at det postmenneskelige både opleves som den virkelighed vi lever i hver dag, og som en intellektuel idé.

I The Condition of Postmodernity karakteriserer David Harvey det økonomiske aspekt af skiftet til et informationsbaseret samfund som en overgang fra et Fordistisk system til et system af fleksibel akkumulation. 22  Som Harvey sammen med mange andre har pointeret, må varige forbrugsgoder i den sene kapitalisme vige pladsen for information. 23  En betydelig forskel mellem information og varige forbrugsgoder er muligheden for kopiering. Information er ikke en konserveret størrelse. Hvis jeg giver dig en information, har du den og det har jeg også. Med information handler de indskrænkende faktorer, der adskiller de, der har, fra de, der ikke har, ikke så meget om besiddelse som om adgang. Skiftet fra at lægge vægt på ejerskab til at lægge vægt på adgang er et andet udtryk for den underliggende overgang fra nær  vær/ fravær til mønster/vilkårlighed. Nærvær går både forud for og gør idéen om besiddelse mulig, for man kan kun besidde noget hvis det alle  re  de eksisterer. I modsætning hertil implicerer ad  gang anerkendelse af mønster. Det gælder hvad enten denne adgang er til et stykke jord (opfattet som et sådan gennem det mønster af grænser, der definerer det i forhold til tilstødende  jordlodder),  fortrolig  information  (opfattet som fortrolig gennem sammenligning af mindre  sikre  dokumenters  informationsmønstre),  eller en bankboks (associeret med viden om det korrekte mønster af talkombinatio  ner). Generelt set adskiller adgang sig fra besiddelse, fordi den eftersporer mønster frem for nærvær. Hvis en person bryder ind i et computersystem, er det ikke hendes fysiske nærvær, der bliver opdaget, men de spor af information, som hendes indgang har skabt. 24

Når vægten lægges på adgang frem for på ejerskab, så bliver den adskillelse mellem privat og offentlig,  der  var  så  vigtig  i  dannelsen  af  romanen, omstruktureret på radikal vis. Hvor besiddelse im  plicerer eksistensen af et privatliv, baseret på fysisk eksklusion eller inklusion, så implicerer adgang ek  sistensen  af  metoder  til  legitimering,  der  bruger mønster frem for nærvær til at skelne mellem de, der har  og  de,  der  ikke  har  ret  til  adgang.  Endvidere udgøres selve det at trænge ind i højere grad af adgang  til  data,  end  af  en  forandring  i  den  fysiske placering. I DeLillos White Noise (1985), eksempelvis,  gennemtrænges Gladney-familiens hjem, traditionelt set familielivets privatsfære, af støj og stråling af alle bølgelængder - mikrobølger, radio, fjernsyn. Gennemtrængningen signalerer, at det ikke så meget handler om private rum, og de private tanker, disse rum fremkalder  og  fremstiller,  som  om  samspillet mellem  koder  og  den  individuelle  subjektivitets data  logiserede  udsigelse.  Jack  Gladney  ser  sin  død for sig som et mønster af pulserende stjerner rundt om en computerskærm, og det er ganske givet ingen tilfældighed at Babette, hans kone, siger fra over for idéen om, at en mand seksuelt 'trænger ind i' en kvinde. De ord hun foretrækker fremhæver i modsætning hertil idéen om adgang.

Selvom Gladney-familien stadig fungerer som en social enhed (om end med den geografiske spredning  der  er  endemisk  for  den  postmoderne  ti  lværelse), så bliver deres samtaler afbrudt af tilfældige stykker af information, der strømmer ud fra radioen og TV'et.  Denne  afbrydelse  peger  i  retning  af  en forandring af subjektiviteten, der stammer fra sammenføjningen af romanens traditionelle bevidst  heds fokuserede opmærksomhed med den digitaliserede vilkårligheds  blandede  brudstykker.  Forandringen bliver inkarneret i  Willie Mink, hvis hjerne er blevet så ødelagt af designerstof  fer, at hans bevidsthed til sidst ikke er til at skelne fra den hvide støj, der omgiver ham. Ved at gå en anden vej end den Gibson fulgte,  ankommer  DeLillo  til  et  lignende  sted:  en fore  stilling  om  at  subjektiviteten  i  højere  grad  er kon  st  itueret gennem et samspil af mønster og vil  kår- lighed end gennem et samspil af nærvær og fravær.

Tekstkroppene er også indbefattet i disse forandringer. Mønsterets fortrængning af nærværet redu  cerer tekstualitetens væv og gør den til en halvgennemtrængelig membran, der tillader bevidst  heden om teksten som et informativt mønster at trænge ind i repræsentationsrummet. Når nærværets fiktion giver plads til anerkendelsen af mønster, åbnes de passager mellem teksten-som-objekt og repræsentationerne i teksten, der er karakteristiske for det postmoderne. Tag for eksempel spillet mellem tekst som fysisk objekt og strøm af information i Calvinos Hvis en vinternat en rejsende (1981).  T ekstens bevidsthed om sin egen materialitet kommer pinefuldt til udtryk i den bekymring, som teksten udtrykker, for at beholde det litterære legeme intakt. Inden for repræsentationsrummet  bliver  tekster  underkastet fødselsdefekter, lemlæstet og revet fra hinanden, tabt og  stjålet  og  sidst,  men  ikke  mindst,  fuldstæn  digt knust, da der bliver trykket på den forkerte tast på computeren og de gemte ord randomiseres i til  fældige stykker.

Ængstelsen  overføres  til  såvel  læsere  inden  for teksten, der fortsætter med at følge efter dele af tekstu  elle kroppe, bare for at miste dem, som til læsere uden for teksten, der tvinges til at forsøge at skabe me  ning ud af den radikalt usammenhængende fortæl  ling.  Kun når titlerne på delene bliver opfattet, så de  kan  forme  en  sætning,  gendannes  det  litte  rære korpus som en enhed. Det er sigende, at hel  bre  del  sen er syntaktisk frem for fysisk. Den udspringer ikke af eller  omfatter  en  intakt  fysisk  krop.  Derimod  udsprin  ger den af de mønstre - metaforiske, grammati  ske, narrative, tematiske og tekstuelle - som delene tilsammen skaber. Som den klimaktiske scene i bibl  io  teket antyder, er det gendannede korpus en krop af information, der udspringer fra det diskursive fællesskab, hvori information cirkulerer.

Lighederne  mellem  transformationer  af  menneske  lige  og  tekstuelle  kroppe  kan  allerede  ses  i William Burroughs' Naked Lunch (1959), skrevet i et årti, der var vidne til institutionali  seringen af kyberne  tikken  og  skabelsen  af  den  første  stort  anlagte elek  troniske computer. Fortællingen forvandles næs- ten lige så ofte som kroppene i den, og antyder med sin cut-up metode et tekstuelt korpus, der er lige så kunstigt, heterogent og kybernetisk som de er. 25  Eftersom revnerne, der afgrænser teksten, altid opstår inden for de enheder der udgør den tekstuelle krop - kapitler, afsnit, sætninger og selv ord - bliver det i stigende grad klart, at de ikke fungerer som skitsering  af  det  tekstuelle  korpus.  Der  er  nærmere  tale om, at tekstens krop skabes af netop disse revner, der ikke så meget er afbrydelser som pro  duk  tive dialektikker, der skaber fortællingen som en syntaktisk og kronologisk rækkefølge.

Kroppe inden for teksten er underlagt den samme logik. Under presset fra sex og afhængig  hed, eksploderer eller muterer kroppe, protoplasma suges ud af pikke eller næsebor, planer for at erobre planeten eller nærmeste livsform udruges. Burroughs foregriber Jamesons påstand om, at informationssamfundet er kapitalismens reneste form. 26  Når kroppe udgøres af informa  tion, kan de ikke bare sælges, men også omdannes efter pres fra  markedskræf  terne.  Narkoti  ka aktualiserer informatikkens dynamik og tydeliggør sammenhængen med senkapitalismen. Junk er det 'ideelle  produkt'  fordi 'junksælgeren  ikke  sælger sin vare til forbrugeren, han sælger forbrugeren til sin vare. Han behøver ikke forbedre eller forenkle sin vare. Han nedbryder og forenkler kunden.' ('Introduktion,' xxxix/7). Junkiens krop er en forløber for den postmoderne mutant, for den viser, hvordan nærvær viger for de mønstre af samling og adskillelse, der skabes af strømmen af junk-som-information,  der  løber  gennem  punkter  af  udvidelse  og modstand.

Informationsfortællingernes karakteristika indehol  der således en fremhævelse af mutation og transfor  ma  tion som et centralt tema for såvel kroppe inden  for  teksten,  som  for  tekstkroppene.  Subjektiviteten, der allerede er forenet med informationsteknologier gennem kybernetiske kredsløb, integreres yderligere i kredsløbet gennem romanteknikker, der kombi  nerer den med data.  Adgang strides med besiddelse om at være et strukturerende element og data narra  tiviseres  for  at  muliggøre  rum  til  deres  integration med subjektiviteten. Generelt set er materialitet og immaterialitet  forbundet  i  en  kompleks  spænding, der medfører triumferen og stor ængstelse. For at forstå  forbindelserne  mellem  informationsfortællinger og andre nutidige fiktioner, der tydeligvis ikke falder ind under denne kategori, så lad os nu overve  je informatikkens mere generelle påvirk  nin  ger af narrative indkodninger.

## Fortællingens funktionaliteter

Selve ordet fortæller antyder en stemme, der taler, og en talende stemme antyder en form for nærvær. Derrida,  der  forkyndte  grammatologiens  komme, fokuserede på kløften, der adskiller tale fra skrivning; en sådan foran  dring transformerer fortælleren fra taler til skribent, eller for at være mere præcis, til et fravær som inskriptionen peger på. 27  Informa  tikken skubber denne transformation et skridt vide  re. Som skrift  viger  for  flimrende  signifianter  underskre  vet  af  binære  cifre,  bliver  fortælleren  ikke  så meget en skribent som en cyborg med adgangstilladelse til de relevante koder.

For at se hvordan funktionen af fortælleren skifter, så overvej forførelsesscenen fra 'I Was an In  finitely Hot and Dense  White Dot, ' en af historier  ne i  Mark  Leyners My  Cousin,  My  Gastroenterologist . 28 Fortælleren, der 'høj af Sinutab' kører 'isotropisk' så hvilken som helst destination er lige sandsynlig, befinder sig pludselig i en 'ussel lille knejpe'(p. 6).

Jeg ved det ikke…men der er hun. Jeg ved ikke om hun er menneske eller femtegenerations gyne  morfisk androide og jeg er ligeglad. Jeg bryder en ampul med parringsferomoner og vifter den over baren, mens jeg sipper min drink, en methyl isocyanat  on  the  rocks  -  methyl  isocyanat  er  det  stof,  der dræbte over 2000 mennesker, da det sivede ud i Bhopal, In­ dien, men takket være min vægttræning, aerobic og en fedtfat­ tig, fiberrig diet, har stadset ingen effekt på mig. Ganske rigtigt slentrer  hun  over  og  indtager  barstolen  ved  siden  af  mig… Mine læber er nu en ängströmenhed fra hendes læber… Jeg kysser hende men hun drejer hovedet væk…Jeg kan ikke kysse dig, vi er begge enæggede replikanter - vi deler 100 % af vores genetisk materiale. Jeg er ør i hovedet. Du er den smukke dag, udbryder jeg, din ånde er en zephyr af eucalyptus der glider blidt over det Galilæiske hav. Tak siger hun, men vi kan ikke tage hjem til mig og elske, for enægget incest er forbudt af de ældste. Hvad hvis jeg sagde, at jeg kunne ænd  re alt det…hvad hvis  jeg  sagde,  at  jeg  havde  et  miniature­haglgevær,  der sprænger genfragmenter ind i cellerne af leven  de organismer, og  dermed  ændrer  deres  genetiske  matricer,  så  en  enægget replikant ikke længere var en enægget replikant, og at hun så kunne elske med en muskelmand uden at overskride incest­ tabuet, siger jeg, mens jeg åbner min skjorte og fremviser ap­ paratet, som jeg har siddende i linningen på mine sorte jeans. Hvordan har du fået fat på den? gisper hun, mens hun gør øjne til dens tykke fiberarmerede plastikløb og Uzi­Biotech logoet præget på magasinet der indeholder to patro  ner med flydende rekombinerbar DNA. Jeg fik den i julega  ve…Har du et sidste ord før jeg forvrænger dine kro  mo  somer, siger jeg og sigter. Ja, siger hun, du først. (p. 7)

Meget af det morsomme i denne passage stammer fra  sidestillingen  af  folkelig  visdom  og  forførelsesklichéer med high-tech sprog og idéer, der gør dem meningsløse. Fortælleren nipper til et kemikalie, der dræbte i tusindvis, da det sivede ud i miljøet, men han er selv immun over for skader, fordi han spiser fedtfattig mad. Fortæl  leren læner sig tæt ind til kvinden/androiden for at kysse hende, men han har endnu ikke kontakt, da han er en ängström derfra,  betydeligt  mindre  end diameteren af et brintatom. Personerne afholdes fra gå i seng med hin  anden  af  incest-tabuer,  fordi  de  er  replikanter  fra samme æg, hvilket gør dem til identiske tvillinger, men ikke synes at forhindre dem i at være af forskelli  ge  køn.  De  er  styret  af  regler  for  slægtskab,  der håndhæves af stammens ældste, men de har adgang til genetiske teknologier, der griber ind i og splitter evolutionære former for afstamning. De tror, at deres  problem kan løses med et Uzi-Biotech våben, der vil forvrænge deres kromosomer, men fortæl  leren, om ikke andre, synes at forvente at deres identiteter forbliver intakte.

Selv inden for grænserne af en novelle, der ikke er mere end fem sider lang, er dette møde hverken foregrebet eller efterfulgt af begivenheder i direkte tilknytning dertil. Derimod springer fortællingen fra scene til scene og knyttes kun sammen af de mest tynde og tilfældige tråde. Inkongruensen gør fortællin  gen til en form for tekstuel androide, skabt gennem mønstre af samling og adskillelse. Der er ikke mere en naturlig krop for denne tekst, end der er naturlige kroppe i teksten. Som titlen antyder falder identitet  sammen  med  typografi  ('Jeg  var  en… prik') og er yderligere indarbejdet i high-tech rekonstruktioner såsom computersimulationer af tyngdekraftens  kollaps  ('Jeg  var  en  uendelig  varm  og kompakt  hvid  prik').  Som  stjernelegemer  bryder signifianter sammen til en eksplosiv materialitet, der nærmer sig novaens kritiske tilstand, hvor de er lige ved at sprænges i spredte bølger af flimrende betydning.

De eksplosive spændinger mellem kulturelle koder, der gør handlingen velkendt, og neologisti  ske sammensætninger, der forvrænger traditionelle forventninger, gør mere end at strukturere fortællingen. De skaber også fortælleren, der ikke så meget eksisterer som en talende stemme udstyret med en plausibel psykologi, men nærmere som en serie af revner og forvridninger, der skubber i retning af en ny form for subjektivitet. Lad os, for at forstå denne form for subjektivitet, forestille os et forløb, der går i en bue fra historiefortælleren til den professionelle og videre til  et  hinsides  bestemmelsessted.  Samfundets  fælles værdier  og  nærvær,  som Walter  Benja  min  havde  i tankerne, da han fremmanede den tradi  tio  nelle historiefortæller, hvis ord er spundet sam  men med arbejdets rytmer, har et svagt ekko i allusionen til Song of Songs og stammens ældste. 29  Overlejret i dette, er den  professionalisering  som  Lyotard  skrev  om  i Viden og det postmoderne samfund ,  hvori den autoritet, der fortæller historien, er skabt ved at besidde den passende troværdighed, der kvalificerer til at være medlem af et fysisk spredt, elektronisk sammenbundet professionelt fællesskab. 30  Denne fase af forløbet vises på en række måder. Fortælleren kører 'isotropisk', og indikerer dermed at den fysiske destination ikke længere er nødvendig eller rele  vant i skabelsen af  historien.  Hans  autoritet  udspringer  ikke  af  en fysisk deltagelse i et fælles  skab, men i hans besiddelse af high-tech sprog, der inkluderer feromoner, methyl  isocyanat  og  stivnet  rekombinerbar  DNA, for slet ikke at tale om Uzi-Biotech fallosen. Denne autoritet  fortrænges  også  i  samme  bevægelse  som den skabes, for inkongruensen afslører at fortællingen og dermed fortælleren er grundlæggende ustabil og på nippet til at mutere til en næsten ubegri- belig form, der i historien be  - teg  nes af den high-tech, identitets-transformerende, orgiastiske eksplosion, der aldrig helt finder sted.

Hvad er denne form? Dens fysiske manifestationer varierer, men dens evne til at manipulere komplekse koder er konstant. Den truende transformation,  der  allerede  finder  sted  i  afsnittets  sprog,  er transformationen til en subjektivitet, der får autoritet ved at besidde de rigtige koder. Der eksisterer utallige scenarier i populærlitteraturen og -kulturen hvor en eller anden narrer en computer til at tro at han er en 'autoriseret' person, fordi han besidder eller falder over de koder, som computeren genkender som autorisationsgivende. For det meste indebærer disse scenarier, at personen eksisterer uforandret,  mens  han  påtager  sig  en  falsk  identitet,  der tillader ham at bevæge sig ugenkendt rundt inden for  et  informationssystem.  Der  er  dog  en  anden måde at læse disse fortællinger. Identitet skabt gennem autorisationskoder  forandrer  den  person,  der bruger dem, til en anden form for subjektivitet, der præcist er en, der eksisterer og bliver genkendt fordi han kender koderne. Neden under overfladens bedrag ligger en dybere sandhed.  Vi bliver de koder, vi indtaster. Fortælleren er ikke en historiefortæller og ikke en professionel autoritet, om end disse funktioner hænger fast i fortællingen som anakronistiske allusioner og forvansket referentialitet. Fortælleren er nærmere en indtaster, en hacker, en manipulator af koder. 31  Hvis vi antager, at teksten i en eller anden eksistensfase var digitaliseret, så var han (den?) i bogstavelig forstand disse koder.

Konstruktionen af fortælleren som én, der manipulerer med koder, har åbenlys betydning for konstruktionen af læseren. Læseren er på samme måde konstitueret gennem en lagdelt arkæologi, der går fra lytter til læser til afkoder. Fordi man grund  læggende kan sende koder øjeblikke  ligt gennem fiberoptikker,  er  der  ikke  længere  nogen  stabil,  fælles kontekst, der hjælper til at forankre mening og lede fortolkning. Ligesom læsning, foregår afkodning på et sted flyttet vilkårligt langt i rum og tid fra tekstkilden. I modsætning til tryk med fastholdte typer, indebærer afkodning dog, at der ikke er nogen orig- inal  tekst  -  ingen  førsteudgave,  ingen  renskrifter, ingen håndskrevne manuskripter. Der findes kun de flimrende  signifianter,  hvis  flygtige  mønstre  fremkalder og legemliggør det som G.W .S.  Trow har kaldt konteksten af ingen kontekst, mistanken om at alle  kontekster,  ligesom alle tekster, er elektronisk medierede konstruktioner. 32  Det, der binder afkoderen til systemet, er ikke stabiliteten ved et fortolkende fællesskab eller den intense glæde af fysisk at besidde  bogen,  som  alle  bibliofile  kender.  Det  er der  imod  hendes  konstruktion  som  cyborg,  erkendelsen af, at hendes materialitet også er data omdannet til kød, endnu en flimrende signifiant i en betydningskæde,  der  breder  sig  på  mange  niveauer,  fra den  DNA,  der  informaterer  hendes  krop  til  den binære kode, der er computerens førstesprog.

'Funktionalitet' er en term, der bruges af  Virtual Reality-teknologer til at beskrive de kommunikationsformer, der er aktive i en computer-menneskebrugerflade. Hvis brugeren for eksempel har en datahandske på, udgør håndens bevægelser en funk  tionalitet.  Hvis  computeren  kan  reagere  på stem  meaktiverede  kommandoer, er stemmen en anden funktionalitet. Hvis den kan fornemme kropspositioner,  er  rumlig  placering  endnu en. Funk  tionaliteter  nes arbejde går begge veje; det vil sige at de både be  skri  ver computerens evner, men også indikerer hvordan brugerens sanse-motoriske apparatur bliver optrænet i at tilpasse sig computerens reaktioner. V ed at arbejde med en VR-simulation, lærer bruge  ren at bevæge sin hånd i stiliserede bevægelser, som er tilpasset compu  teren. I denne proces finder forandringer  sted  i  den  neurologiske  sammensætning  af  brugerens  hjerne,  hvoraf  nogle  kan  være langva  rige.  Computeren  former  mennesket,  selv mens mennesket bygger computeren.

Når narrative funktionaliteter forandres, producerer  teksten  en  ny  form  for  læser.  Effekten  af  den flimrende  betydning  bølger  udad,  fordi  læserne bliver trænet i at læse gennem andre funktiona  li  teter, der kan påvirke måden hvorpå de fortolker en hvilken  som  helst  tekst,  også  tekster  skrevet  før com  puteren blev opfundet. Endvidere stikker forandrin  ger i narrative funktionaliteter dybere end strukturelle eller tematiske karakteristika ved en bestemt genre,  for  de  udskifter  de  modaliteter,  der  tages  i brug  for  at  skabe  fortællingen.  Det  er  på  dette niveau, at de subtile forbindelser mellem informationsfortællinger og andre former for nutidig litteratur sættes i spil.

Ved at trække på en kontekst, der inkluderede informationsteknologier, viste  Roland Barthes i S/Z på glimrende vis muligheden for at læse en tekst som en produktion af forskellige koder. 33  Informationsfortællinger gør denne mulighed uundgåelig, for de kan ofte ikke forstås, end ikke på bogstaveligt niveau, uden at referere til koder og deres relation til informationsteknologier.  Flimrende  betydning  ud  vider omfanget af kodernes produktive kraft hinsides teksten til også at omfatte de betydnings  processer, som teknologierne  bruger  til  at  produce  re  tekst,  såvel som brugerfladerne, der vikler men  ne  sker ind i integrerede kredsløb. Mens kredsløbene, der forbinder teknologi, tekst og menneske udvides og intensiveres,  rykker  det  punkt  hvor  kvantitativ  forøgelse glider  over  i  kvalitativ  forandring  nærmere.  Hvis min vurdering af, at dialektikken mellem mønster/ vilkårlighed afløser nærvær/fravær  er  rigtig, så breder implikationerne sig ud over fortællingen til mange kulturelle områder. Som jeg ser det, er en af de mest alvorlige implikationer for kulturen i øjeblikket en systematisk devaluering af materialitet og legemliggørelse. Jeg synes denne trend er ironisk, for forandringer i materielle forhold og legemliggjorte erfaringer er præcist det, der giver dette skift dybe rødder i hverdagens erfaringer. I dette essay har mit formål ikke blot været at dissekere skiftet og forstå dets betydning for litteraturen, men også at foreslå, at  det  skal  forstås  i  lyset  af  ændrede  erfaringer  af legemliggørelse.  Hvis  legemliggørelse  på  den  ene side antyder, at informatik er præget ind i kroppen såvel  som  i  bevidstheden,  så  fungerer  den  på  den anden side også som et reservoir af materia  litet, der modstår presset fra dematerialiseringen.

I næsten alt hvad jeg her har skrevet ligger implicit antagelsen af at nærvær og mønster er antago  nistiske modsætninger. Jo mere den ene fremhæves, des mindre lægges der mærke til og sættes pris på den anden. Helt andre læsninger opstår hvis man overvejer muligheden  af  at  mønster  og  nærvær  er  gensidigt forstærkende og understøttende. Paul  Virilio har gjort opmærksom på, at man ikke kan spørge om hvorvidt informationsteknologier fortsat bør udvik  les. 34  Hvis man tager markedskræfter, der allerede arbejder, i betragtning, er det i virkeligheden givet, at vi i stigende grad vil leve, arbejde og lege i omgivelser der konstruerer os som legemliggjorte virtualiteter. 35  Jeg tror at vores bedste bud på at gribe konstruktivt ind i denne udvikling er at lægge et fortolkende filter hen over, der åbner for mulighederne for at se mønster  og  nærvær  som  komplementære  frem  for modsætnin  ger. Information kan, ligesom menneskelighed, ikke eksistere separat fra den legemliggørelse, der fremstiller den som en fysisk enhed i verden; og legemliggørelse  er  altid  aktuel,  lokal  og  specifik. Legemliggørelse kan ødelægges, men den kan ikke kopieres. Hvis først den specifikke form er forsvundet, kan intet omfang af manipulerende data genskabe den. Denne opfattelse er lige så sand når vi taler om planeten, som om den individuelle livsform. Når vi haster med at udforske nye udkigspunkter, som cyberspace har gjort tilgængelige for kolonisering, så lad os huske på skrøbeligheden af den materielle verden, der ikke kan erstattes.

© 1993 MIT Press

På dansk ved Line Beck Rasmussen

Noter

Jeg står i gæld til Brooks Landon og Felicity Nussbaum for deres hjælpsomme kommentarer til dette essay.

1. Blandt tekster, der udforsker disse sammenhænge, er Jay Bolter, Writing Space:  The Computer, Hypertext, and the History of  Writing (Hillsdale, NJ: Lawrence Erlbaum  Associates, 1991); Michael Heim, Electric Language:  A Philosophical Study of  W ord Processing (New Haven:  Yale University Press, 1987); og Mark Poster, The Mode of Information: Poststructuralism and Social Context (Chicago: University of Chicago Press, 1990).
2.  Dette paradoks diskuteres i N. Katherine Hayles: Chaos Bound: Orderly Disorder in Contemporary Literature and Science (Ithaca: Cornell University Press, 1990), 31-60.
3.  Selv-organiserende systemer diskuteres i Grégoire Ni-

- colis and Ilya Prigogine: Exploring Complexity: An Introduction (New York:  Freeman  and  Company,  1989);  Roger Lewin: Complexity:  Life  at  the  Edge  of  Chaos (New York: Macmillan 1992); og M. Mitchell  Waldrop: Complexity:  The Emerging Science at the Edge of Order and Chaos (New  Y ork: Simon and Schuster, 1992).
4.  Friedrich  A. Kittler: Discourse Networks 1800/1900 ,  oversat  til  engelsk  af  Michael  Metteer  og  Chris  Cullens (Stanford: Stanford University Press, 1990).
5.  Implikationerne  af  disse  muligheder  for  postmoderne legemliggørelse udforskes i N. Katherine Hayles:  'The Materiality  of  Informatics, ' Configurations: A  Journal  of  Literature, Science, and  T echnology ,  1 (Winter 1993): 147-170.
6. In The Age of the Smart Machine: The Future of W ork and Power (New York:  Basic  Books,  1988).  Shoshana  Zuboff udforsker gennem tre case-studier hvilke forandringer, der sker på amerikanske arbejdspladser, når virksomheder in-
- f o r m a t e r e s . 7.  Computerlovgivning  diskuteres  i  Katie  Hafner  and John Markoff: Cyberpunk: Outlaws and Hackers on the Computer Frontier (New  Y ork: Simon and Schuster, 1991); op  lysende er også Bruce Sterling: The Hacker Crackdown: Law and Disorder on the Electronic Frontier (New York: Bantam, 1992).
8.  Sherry Turkel beskriver computernetværksromancer i 'Constructions and Reconstructions of the Self in  Virtual Reality,' et paper, der blev presenteret på  Third International Conference on Cyberspace (Austin,  TX, May 1993); Nicholson  Bakers Vox:  A  Novel (New York:  Random House, 1992) udforsker fantasifuldt det erotiske potentiale for bedre levevis gennem telekommunikation, og Howard Rheingold ser på fremtiden af erotiske møder i cyberspace i 'Teledildonics and Beyond,' Virtual Reality
- (New York: Summit Books, 1991), 345-377.
9.  Howard Rheingold undersøger de nye virtuelle tek  nologier  i Virtual  Reality .   Nyttig  er  også  Ken  Pimentel  og Kevin Teixeira: Virtual  Reality: Through  the  New  Looking Glass (New York: McGraw-Hill, 1993). Benjamin Woolley har en skeptisk tilgang til kravene til den nye teknologi i Virtual W orlds:  a  Journey  in  Hyped  Hyperreality (Oxford: Black  well, 1992).
10.  Donna  Haraway:  'Manifesto  for  Cyborgs:  Science, Technology, and Socialist Feminism in the 1980s,' Socialist Review ,  80 (1985): 65-108; se også 'The High Cost of Information in Post  World  War II Evolutionary Biology: Ergonomics, Semiotics, and the Sociobiology of Communications Systems,' Philosophical Forum 8 ,  no. 2-3 (1981-82): 244-75.
11.    Jacques Lacan: 'Radiophonies,' Scilicet 2/3 (1970), 55, 68. For flydende signifianter, se Le Séminaire XX: Encore (Paris: Seuil, 1975), 22, 35.
12.  Selvom nærvær og fravær toner skarpere frem i Lacani  ansk psykolingvistik end mønster og vilkårlighed, var

Lacan  ikke  uinteresseret  i  informationsteori.  I  1954-55 Seminaret leger han med idéer fra informationsteori og kybernetik inkorporeret i psykoanalysen. Se specielt  'The Circuit' pp. 77-90 and 'Psychoanalysis and Cybernetics, or on the Nature of Language' pp.294-308 in The Seminar of Jacques Lacan: Book II ,  edited by Jacques-Alain Miller (New York: W. W. Norton and Co., 1991). 13.  Adskillige postmodernistiske teoretikere har karakteriseret mutation som et vigtigt element i postmodernismen, heriblandt  Ihab  Hassan  i The Postmodern Turn:  Essays  in Postmodern  Theory and Culture (Columbus: Ohio State University,  1987),  91,  og  Donna  Haraway, 'The Actors  are Cyborgs, Nature is Coyote, and the Geography is Elsewhere: Postscript to 'Cyborgs at Large,'' in Technoculture , redigeret af Constance Penley and Andrew Ross (Minneapolis: University of Minnesota Press, 1991), 21-26.

14.  Claude E. Shannon and  Warren  Weaver, The Mathematical  Theory of Communication (Urbana: University of Illinois Press, 1949).
15.    Den kønsopfattelse, der implicit er indkodet i 'mennesket' ['man'o.a.] (frem for 'human'), afspejles også i fremhævelsen  af  brugen  af  værktøj  som  et  definerende karakteristikum frem for f.eks. altruisme eller udvidet opdragelse, karakteristika, der traditionelt set er kvindeligt indkodede.
16.  Kenneth P . Oakley: Man the  Tool-Maker (London: Trus  tees of the British Museum, 1949).
17.    T ermen 'homøostase,' eller selvregulerende stabilitet gennem  kybernetisk  korrigerende  feedback,  blev  introduceret af fysiologen Walter B. Cannon i 'Organization for  Physiological  Homeostasis,' Physiological  Reviews 9 (1929): 399-431. Cannons arbejde påvirkede Norbert  Wiener,  og  homøostase  blev  et  vigtigt  begreb  i  kybernetikkens begyndelsesfase fra 1946-1953.
18.  Nøglepersoner i bevægelsen fra homøostase til selvorganisation var Heinz von Foerster, specielt i Observing Systems (Salinas  CA:  Intersystems  Publications,  1981)  og Humberto R. Maturana og Francisco J.  Varela: Autopoiesis and  Cognition: The  Realization  of  the  Living (Dordrecht: Reidel, 1980).

19.  Howard  Rheinhold: Virtual  Reality ,   pp.  13-49;  Hans Moravec: Mind Children: The Future  of  Robot  and  Human Intelligence (Cambridge:  Harvard  University  Press,  1988), pp.

1-5, 116-122.

20.  Den igangsættende tekst er Norbert Wiener: Cybernetics:   Or  Control  and  Communication  in  the Animal  and  the Machine (Cambridge: MIT Press, 1948).

21.  Henry James: The Art of the Novel (New  Y ork: Charles Scribner's Sons, 1937), p. 47.
22.  David  Harvey: The Condition of Postmodernity: An Enquiry into the Origins of Cultural Change (New York: Blackwell, 1989).

23.  Det materielle grundlag for informatikken er om  hyggeligt beskrevet i James Beniger: The Control Revolution: Technological and Economic Origins of the Information So  cie  ty (Cambridge: Harvard University Press, 1986).
24.  For  en  redegørelse  for  hvordan  spor  bliver  påvist  se Cyberpunk ,  pp.  35-40, 68-71.

25.  David Porush diskuterer genren 'kybernetisk fiktion', som  han  definerer  som  fiktion,  der  modsætter  sig  den umenneskeliggørelse, der kan læses ind i kybernetik, i The Soft  Machine:  Cybernetic  Fiction (New York  and  London: Methuen,  1985);  Burroughs'  titelhistorie  diskuteres  side 85-111. Robin Lydenberg har en fin redegørelse for Burroughs' stil i Word Cultures: Radical Theory and Practice in William Burroughs' Fiction (Urbana: University of Illinois Press, 1987).

26.  Fredric Jameson: Postmodernism, or, the Cultural Logic of Late  Capitalism (Durham:  Duke  University  Press,  1991). 27.    Jacques Derrida: Of Grammatology ,   oversat til engelsk af Gayatri  C.  Spivak  (Baltimore:  Johns  Hopkins  University Press, 1976).

28.  Mark  Leyner: My Cousin,  My  Gastroenterologist (New York: Harmony Books, 1990).

29.  Walter Benjamin: 'The Storyteller,' Illuminations ,  oversat  til  engelsk  af  Harry  Zohn  (New Y ork:  Schocken, 1969).

30.  Jean-Francois Lyotard: The Postmodern Condition: A Report on Knowledge ,  oversat til engelsk af Geoff Bennington og Brian Massumi (Minneapolis: University of Minnesota Press, 1984).

31.    Det er i denne forbindelse betydningsfuldt, at Andrew Ross opfordrer kulturkritikere til at opfatte sig selv som

- hackere 'Hacking Away at the Counterculture,' i Technoculture ,  pp.  107-34.
32.  George W .  S. Trow: Within the Context of No Context (Boston: Little Brown, 1978).
33.  Roland  Barthes, S/Z ,   oversat  til  engelsk  af  Richard Miller (New  Y ork: Hill and Wang, 1974).
34.  Paul Virilio og Sylvere Lotringer, Pure War ,   oversat til engelsk  af  Mark  Polizzotti  (New  Y ork:  Semiotext(e), 1983).
35.  'Embodied virtuality' er Mark Weisers udtryk i 'The Computer  for  the  21st  Century' Scientific American 265 (September 1991): 94-104. Weiser skelner mellem de teknologier, der indsætter brugeren i en simulation med computeren (virtual reality), og de, der indlejrer computere i allerede eksisterende omgivelser  (legemliggjort virtualitet eller  allestedsnærværende  computerberegning).  I  virtual reality  bliver  brugerens  sensorium  omdirigeret  til  funktionaliteter  der  kan  sammenlignes  med  simulation.  I legemliggjort virtualitet fortsætter sensoriet med at fungere på normal vis, men med et udvidet omfang, muliggjort gennem computere, der er indlejret i omgivelserne.

Danske oversættelser

William Gibson: Neuromantiker. På dansk ved Arne Herløv Petersen, Per Kofod, 1993

Henry James: Portræt af en dame .  På dansk ved Luise Pihl, L &amp; R, 1996

William S. Burroughs: Nøgen  frokost .   På dansk ved Finn Holten Hansen, Gyldendal 1998