Amerika for begyndere
Forfattere: Niels Brunse
Tidsskrift: passage (2004-09-01)

--�--

## Amerika for begyndere

## NIELS BRUNSE

Hvis man i  bare nrindste  måde  er  intellektuel,  dvs. har  tid  og  ork  og  tilbøjelighed til at  reflektere over sin egen plads her i verden i stedet for fromt at over­ tage en af  de  færdige forklaringer,  så  kommer  man ikke uden om at danne sig en holdning til USA. Det er  et  af  tidens paradokser,  at  den p.t. eneste  super­ magt proklamatorisk  hævder at ville udbrede :frihe­ den,  dvs.  den nrindst mulige magtindblanding i den enkeltes liv, samtidig med at den er så dominerende i  verden,  at dens  magt uvægerlig  trænger ind i  den ° enkeltes liv - uanset om den enkelte bor i Danmark, i Rusland, i Chile,  i Irak  eller inden for supermag­ tens egne landegrænser.

Amerika. I mm barndom fik.jeg i nogle år til jul og fødselsdage  foræret  en  stak  bøger,  �n  ad  gangen, otte i  alt - Laura-bøgerne  af Laura  Ingalls  Wilder. Timm.gen var perfekt, da jeg som syvårig læsehest i 1956 fik  den  første, Det lille hus  i  den  store  skov; og jeg ventede utålmodigt på de danske udgaver år for år, til  den sidste, De gyldne lykkeår, udkom i 1962.

I det halve århundrede, jeg har levet, har jeg mødt mange holdninger til USA. Bare i Danmark  har  de strakt sig  fra hadefuld betonkommunistisk afvisning til  jublende  blazerliberal  tilslutning,  og  yderpunk­ terne har  været så  rend yr ket  kritiske  eller  apologe­ tiske, at de bag om alle intellektuelle argumenter gik i  et med den blinde :fromheds blackout. Men uanset hvor  jeg selv  har stået,  har  jeg  aldrig  kunnet få mig selv  til  kun  at  have  en  mening  om  USA.  Det  kan man så kalde et nuanceret standpunkt og rose sig af, eller man kan indrømme sin forvirring  og kalde det noget  rod.  Hvad  der  interesserer  mig  lige  nu,  er hvad forvirringen - eller min flerstemmige stilling­ tagen - egentlig bunder i.

Jeg  har  ikke  opholdt  mig  mere  end  sammenlagt nogle fa måneder i USA. Jeg har ikke studeret poli­ tologiske  analyser  og  kultursociologiske  sindrighe­ der om den amerikanske samfundsopbygning særlig grundigt. Jeg er ikke faldet specielt for  nogen af de amerikanske subkulturer  (hvad der ellers kan fa en­ gagementet til at flamme hos mange). Men der er et møde i bøgernes verden, som jeg med sikkerhed kan give en del af skylden eller æren for mit formelløse Laura Ingalls Wilder,  der blev født  1867  og  døde 1957,  begyndte som pensioneret lærerinde at  skrive sine  bøger,  der  bygger  på  egne  erindringer.  Hun startede i 193o'rne og sluttede serien midt under An­ den Verdenskrig,  og  efter  krigen  begyndte bøgerne at  brede sig til  resten  af  verden,  længe før  den no­ get  mere poppede tv-serie poppede op i  halvfjerd­ serne.  Det  var  en  fryd  at  fa  Gyldendals  danske  ud- man

LAURA !NGALLS WILDER

· lang

ittende

e de

benb

devæg

í de

i tilba

livsf

v, d

,når

vil

forbinc

er'er ku

.. - ---:

:

:

hus ti

let og tyk, mørk ahornsirup. Da en amerikansk be-

der i

fra st

bøger

lup el

gyldi

gaver i hænderne - trykt på det samme lidt gullige, gedi gn e  papir  hele  vejen  igennem,  forsynet  med Garth Williams' illustrationer i følsom blød blyants­ streg  og  kvalitetsoversat  af  de  to  gamle  ærkekom­ munister Ellen Kirk og Otto Gelsted.

De otte bøger er  en sammenhængende beretning om familien Ingalls, der flytter fra det ene nybygger­ hus til det andet i de enorme, tyndtbefolkede områ­ der  i  Midtvesten,  og  om  drengen Almanzo Wilder fra  staten  New  York,  der  til  sidst  bliver  gift  med bøgernes hovedperson Laura.  Deres beskedne bryl­ lup er et logisk slutpunkt, for det er også den ende­ gyldige  afsked  med  barndommen.  Det  afgørende træk ved romanserien er, at hele den lange handling er  set under barnets,  Lauras,  nære,  tætsansede syns­ vinkel. Laura-bøgerne er tilsammen en kernefortæl­ ling fra det tyvende århundrede; nok handler de om nybyggertiden  i  det  nittende,  men  de  er  skrevet så sent,  at  de  uvilkårligt,  i  tilbageblikkets  optik,  stiller ,  levevilkårene  dengang  op  som  kontrast  til  det  ty­ vende århundredes kolossale udviklingsspring.

Det,  der  fascinerede  mig  umådeligt  som  barne­ læser, var de mange beskrivelser af hvordan familien lavede deres  livsfornødenheder selv:  byggede deres huse  fra  grunden,  d yr kede  deres  e gn e  grøntsager, malkede  deres  egen  ko,  røgede  deres  kød  i  en  hul træstamme med et ulmende bål i bunden. Noget af det  mindede  om  beskrivelser  af  livet  på  landet  i Danmark i  "gamle dage"  - men  i Danmark  havde der altid boet nogen før, der hvor man slog sig ned, i  Danmark  var  der  aldrig  langt til købmanden,  kir­ ken,  kroen,  mens  familien  Ingalls'  Amerika  var  et sted, hvor der åbenbart kun var uendelige skove el­ ler  store  åbne  vidder  og  høj  himmel  og  knap  nok spor  af  mennesker,  medmindre  man  aktivt  opsøgte dem.  Denne fornemmelse af at starte på bar bund, af  at  være udsat  for  sygdomme,  vejrets  voldsomme luner,  mangel  på ,  det  ene  eller  det  andet,  uden  at have  et  omgivende  samfund  som  buffer,  er  noget helt grundlæggende i bøgerne, og det får de enkle­ ste  og  mest fundamentale ting  til at  lyse:  hver  sol­ opgang en lettelse, hvert  varmt måltid en sejr. Mine tænder  kan  løbe  i  vand  endnu,  når  jeg  kigger  i bøgerne  og læser om pandekager lavet over lejrbå­ let og  tyk,  mørk ahornsirup.  Da en amerikansk be-

·fjerntboende nabos snak om at "den eneste gode in-

kendt  mange  år  senere  lavede  rigtige flapjacks med sirup på, så jeg kunne smage dem, var det en første­ gangsoplevelse med genkendelsens glæde i.

'

Under alt; hvad jeg siden har læst om og af amerikanere, har mine Laura-oplevelser på en eller anden måde svinget med. Eventyrtrangen og opfindsomhe­ den,  som  er  en  del  af  den  amerikanske  nybygger­ myte, er selvfølgelig  , også udtrykt i rigt mål  i bøgerne,  helt  ned  på  det  jævne  husholdningsplan: "Hvor var vi henne,  hvis  vi aldrig  gjorde ting,  som ingen havde hørt om før?" siger Lauras mor et sted i Den lange vinter, da hun (  af  nød)  har lavet en tærte af  grønne  græskar  - i  øvrigt  med  mundvandsdri­ vende resultat.  "'Men også de mere betændte sider af nybyggernes ukuelighed er med.

De amerikanske magtbud over andre folkeslag og den næsten dertil hørende fascination af ofrene er et stort tema i Det lille hus på prærien, hvor familien In­ galls  har :faet statens  tilladelse  til at opd yr ke  en  bid af indianernes territorium. De "vilde" viser sig som både ædle, uudgrundelige og plagsomme medmen­ nesker. Lauras brændende ønske om at eje den lille indianerbaby, hvis mørke øjne stirrer på hende fra en bærekurv,  da  en  lang  karavane  af  indianere  rider forbi  nybyggerhuset,  er  både  utilstedeligt  og  umu­ ligt. Men længslen efter samhørighed, efter at over­ skride  grænsen  til  det  fremmede,  er  både  voldsom og begribelig.

Den faste religiøsitet, der præger store dele af det amerikanske samfund i dag, og som kan give en kul­ degysninger,  når  George  W.  Bush  påberåber  sig Guds førelse og  vejledning  i sine højst dennesidige indgreb i klodens virkelighed, kan forstås ud fra ny­ byggerlivets enorme risiko. Der er i bedste fald kun en bræddevæg og et kirkeblad til at holde katastro­ fen ude,  når ,vinteren med endeløse snestorme luk­ ker  alle  forbindelsesveje,  og  sulten  og  kuldedøden truer. Der er kun familiens e gn e hænder og troen på en  højere  retfærdighed at gøre  modstand med,  når græshopperne i ufattelige sværme  slår ned og æder al  den  hvede,  som familien skulle leve  af  og  betale tømmeret til det nye hus med.

Imidlertid er der også indre  modsætninger i mil­ jøet  og  familien.  Far  Ingalls  går  aldrig  med  på  sin ,  fjerntboende nabos snak om at "den eneste gode in-

&lt;lianer er en død indianer". Og Lauras egen ulyst ved det pæne og gudvelbehagelige, der som virkningsfuld kontrast  er  repræsenteret  ved  hendes  dydige  store­ søster M ary, rummer den kritik af det vedtagne, som er karakteristisk for (andre) store dele af  det moderne USA. Det er vist nok et biografisk faktum, at Laura Ingalls Wilders storesøster blev  blind, men hvis man er  så  ubarmhjertig at læse  det  som en metafor - og den  ubevidste  læsning  er  altid  ubarmhjertig  så kunne billedet ikke have været mere træffende. Den bigotte kan ikke se, den rebelske har alle sanser åbne.

Netop det sansede og Lauras karakter af vildkat­ tet  drengepige  er  nok  forklaringen  på,  at  Laura­ bøgerne appellerer til  børn  af begge  køn.  Laura-fi­ guren  er  så  nærværende  og  så  facetteret,  at  man næsten ikke kan undgå at identificere sig med hende og  hendes  oplevelser.  Far  Ingalls  er  den  mandige mand med skæg, økse og gevær, og Mor lngalls den kvindelige  kvinde  med· rene  tanker,  rent  forklæde og  blid stemme, men Laura har træk af dem begge to. Ligesom familien Ingalls er begyndere i egentlig­ ste  forstand,  hver  gang  de  flytter  til  et  nyt  sted, sådan  er  historien  om  dem  et  begynderkursus  for børn i forståelsen af  USA med dets d yn amik og dets iboende modsigelser.

Det europæiske intellekt har en tendens til at be­ væge sig rundt i det historiske rum som en kustode, udstyret  med  en  sirlig  støvekost.  Det  amerikanske intellekt træder  ind  i  det samme rum  med  mudder på  skoene  og  et  baseballbat  i  hånden.  Vist  kan  jeg som  europæer  godt  blive irriteret  over  den særlige, amerikanske, støjende selvtillid, men jeg ved også at amerikansk  kultur  i  det  lange  perspektiv  er  et  hus bygget på bar mark,  endda for  så  kort  tid siden,  at en person,  der selv havde været med til det og skre­ vet  om det, levede endnu da  jeg  blev  født.  Og jeg ved at  min  egen lejlighedsvise  europæiske  arrogance på kulturens vegne er et tvivlsomt papir. Min person­ lige  hukommelse rækker  ikke  tilbage  til  det  antikke Grækenland,  og  min  egen livserfaring  er  begyndt  i græshøjde,  i barnets  blik  for  det  allernærmeste.  Der mødes jeg med pigen Laura.