Nye tider og nye mål - et essay om Dansk Idrætshistorisk Forening og Idrætshistorisk Årbog - dengang og i fremtiden
Forfattere: Bo Vestergård Madsen
Tidsskrift: forumforidraet (2008-03-01)

## Nye tider og nye mål

- et essay om Dansk Idrætshistorisk Forening og Idrætshistorisk Årbog - dengang og i fremtiden

Af Bo Vestergård Madsen

Denne årbog er - som alle udgivelser - et historisk  dokument  og  vidnesbyrd.  Bogen er dog alligevel noget særligt, idet den markerer afslutningen på en epoke og starten på en  ny.  Dansk  Idrætshistorisk  Forening  Krop og kultur blev stiftet i 1984, og den første  udgave  af  Idrætshistorisk  Årbog  så dagens lys i 198.  I 2007 - 23 år senere tog  foreningen  navneforandring  til  Forum for  Idræt,  Historie  og  Samfund,  og  denne udgivelse bliver sidste udgave af Idrætshistorisk Årbog, der fremover udkommer som tidsskrift i et nyt format og med et nyt navn. Der er ikke blot tale om en makeover eller en ny branding , som det hedder på nudansk. Navneændringerne markerer, at den humanistiske og samfundsvidenskabelige idrætsforskning - og formidlingen af den - simpelthen befinder sig et andet sted end i midt -firserne.

## Opstarten

Da foreningen og årbogen kom til verden, så  idrætslandskabet  anderledes  ud,  og  udforskningen af det var i den grad i sin vorden. Den allerførste artikel i Idrætshistorisk Årbog bar meget sigende titlen »Den glemte historie«. Det var simpelthen et jomfrueligt område, der blev betrådt. Eller rettere: der var efterhånden flere spillere på banen, men de var spredt, havde ikke kendskab til hinanden, og der var endnu ikke defineret og etableret et forsknings- og formidlings- og undervisningsfelt.  Idrætshistorikeren  Else Trangbæk  -  en  af  initiativtagerne  til  foreningen - fik i 1983 støtte af det daværende Idrættens Forskningsråd til et seminar, der netop skulle sætte fokus på dette uberørte forskningsområde.  I  en  10-års  jubilæumsartikel  fra  Idrætshistorisk  Årbog 1994 beretter  Trangbæk,  at  en  af  oplægsholderne fra  konferencen i 1983, historikeren Claus Bjørn,  kunne  konstatere,  at  forskningen vedr. idrætshistorie lignede den for skolehistorien i slutningen af 1960'erne: beskeden og  utilstrækkelig.  På  positivsiden  blev  det noteret,  at  de,  der  havde  gjort  en  indsats, heldigvis  var  til  stede  ved  seminaret.  Det blev samtidig startskuddet til en diskussion om nødvendigheden af et forum, hvor den faglige  og  fagkritiske  debat  kunne  finde sted.  Seminaret  i  1983  endte  med,  at  der blev  nedsat  en  arbejdsgruppe,  som  skulle komme med forslag til vedtægter og navn til ny en forening. Her skulle man - ud fra »en bred historieopfattelse« - varetage den humanistiske  idrætsforskning.  Mens  vedtægterne  blev  ordnet  i  en  håndevending, blev navnet på god, dansk maner genstand for  heftige  diskussioner.  Selskab  eller  forening? Skulle det især afspejle det historiske perspektiv eller også andre fagområder som sociologi og psykologi? Resultatet blev - naturligvis i en dansk foreningssammenhæng - et kompromis: Dansk Idrætshisto- risk Forening - Krop og kultur. Måske ikke særlig mundret, men et navn, der viste, at nyere tendenser indenfor kultur- og kropsteori og -analyser skulle indarbejdes, hvilket  siden  hen  netop  har  kendetegnet  den danske forskningsindsats på området.

## Historie eller?

Trods den indholdsmæssige åbenhed overfor  det  sociologiske  og  kulturanalytiske perspektiv, som også klart afspejler sig i de mange forskelligartede artikler gennem tiderne, har navnet - jo ikke mindst på årbogen  -  signaleret  et  dominerende  historisk perspektiv. Har det været et problem? Både ja og nej. For at tage det sidste først: For at etablere et humanistisk og samfundsvidenskabeligt  forsknings-  og  undervisningsfelt indenfor  idrætten  var  det  vigtigt  at  analysere  og  konstruere  en  disciplin,  dvs.  en idrætsvidenskab, der både rakte tilbage mod de traditionelle fagligheder og mod en nyere, tværfaglig projektforskning. At se idrætten som en selvstændig, men integreret del af  menneskelivets  historie  har  været  en kamp for accept indenfor forskningsverdenen. Indadtil har der været kæmpet om og for særlige historieopfattelser. Er der indenfor idrætshistorien tale om kontinuitet, eller er der snarere tale om, at ændringer og nye former for bevægelser, aktiviteter og organiseringsformer  kommer  i  stand  gennem brud,  gennem spring? At vi ikke kan tale om idrætshistorien i bestemt form? Er den moderne sport, som vi kender den, en videreudvikling af - eller tværtimod noget radikalt  anderledes  end  de  adelige  eksercitser, landsbylege og gymnastik?

Idrætten i historien har simpelthen været et kampfelt, som i vid udstrækning har samlet folk. Og kan man tale om idrætshistorie, kan man også sige idrætssociologi, idræts- psykologi etc. Med andre ord: I starten har kampen om historien stået stærkt, idrætshistorie skulle have sin plads sammen med de andre  bindestregs-historier  i  1970'erne  og 1980'erne. Der var altså ikke tale om historie som støv, men om historie som kamp.

## Gennembruddet

Man kan næsten mærke den særlige energi og pionerånd svæve over artiklerne i de første  numre  af  Idrætshistorisk  Årbog,  og kraften  var  ikke  blot  rettet  mod  og  i  en dansk sammenhæng. Foreningen kom bl.a. i stand gennem inspiration fra broderlandet Sverige,  der  med  idrætshistorikeren  Jan Lindroth som foregangsmand havde stiftet Svenska  Idrottshistoriska  Föreningen  allerede i 1976. Fra dansk side påtog man sig til gengæld  at  arrangere  det  første  nordiske idrætshistoriske seminar, som blev afholdt i Oslo  1989.  Her  var  temaet  »Den  engelske sports gennembrud i Norden«, som blev beskrevet  som  »et  delvis  uopdyrket  forskningsområde« i nordisk sammenhæng. Året efter  kom  en  publikation,  der  samlede  bidragene til konferencen. Dansk Idrætshistorisk  Forening  var  udgiver  -  den  første  og eneste gang foreningen har stået for en publikation udenfor årbogsrækken. Når denne antologi alligevel skal trækkes frem, er det for at anskueliggøre den generelle interesse i  Norden  for  det  idrætshistoriske  område. Der blev her sat gang i det, man på nudansk kalder netværksdannelse. Indholdsmæssigt står  »Den  engelske  sports  gennembrud  i Norden«  som  en  milepæl  i  historien  om forskningen i idrætshistorien. Her tog man fat  på  grundlæggende diskussioner om videnskabssyn og metode samt distinktionen mellem sport og idræt, uden at det af den grund endte i abstraktioner. Der var empirisk grund under fødderne. To andre forhold slår en ved genlæsningen: forskellene mellem  de  nordiske  lande  og  ikke  mindst,  at mange af de aktører, der skulle komme til at præge  feltet  fremover  -  »pionergenerationen« - var repræsenteret. En af de fraværende  var  Ove  Korsgaard,  der  til  gengæld havde sat skub i sagen med udgivelse af det digre værk »Kampen om kroppen« med den uimponerede  undertitel  »Dansk  idræts  historie gennem 200 år« fra 1982.

## Kulturanalytiske kredsgange

Det historiske udgangspunkt og selve navnet på årbogen har dog også haft sine ulemper, der for alvor har vist sig de sidste måske 10 år. Mens idrætshistorie kom på pensum op gennem 1980'erne og blev et reelt fag, kom der for alvor tryk på arbejdet med de mange uudforskede områder på universiteterne fra starten af 1990'erne. Fra 1990'erne var det ikke længere et særsyn, at der udkom humanistisk-samfundsvidenskabelig forskningslitteratur, og en del videnskabelige  ansættelser  på  universiteterne  fandt sted.  Man  konsoliderede  sig.  Allerede  i 1980  var  der  desuden  et  andet  tidsskrift Centring, der også satte et - meget tidligt præg på det humanistiske og samfundsvidenskabelige felt. Centring udgik fra IdrætsForsk-miljøet  og  sommerkurserne  på  Gerlev  Idrætshøjskole.  Det  var  i  starten  nærmest et undergrundsmagasin med forskellige  politiske  »kampskrifter«,  men  også  videnskabelige tekster, der - enestående i en nordisk sammenhæng - satte den humanistisk-samfundsvidenskabelige teoretisering af  idrætten  på  programmet.  Centring  blev efterhånden  -  både  indholds-  og  layoutmæssigt - et tidsskrift med en høj standard. Det  betød  omvendt,  at  redaktionsarbejdet blev omfattende og i længden for krævende for miljøet i Gerlev. I 1993 gik tidsskriftet ind, og nr. 2 under titlen »Idrætsteori under forvandling« blev det sidste. Og der var virkelig sket forvandlinger. Det kulturanalytiske  perspektiv  satte  sit  umiskendelige præg  på idrætsforskningen i 1990'erne. Idrætshistorisk  Årbog  1990  havde  titlen »Kropskultur  og  idræt«  og  1992-udgaven hed  »Livsrum,  myter  og  praktikker«  med undertitlen  »Idrætshistorie,  kulturanalyse og kulturteori«. Idrætshistorisk Årbog var eneherskende som dansk formidlingskanal for  den  humanistisk-samfundsvidenskabelige  idrætsforskning,  og  dette  forhold  kombineret  med  interessen  for  det  kulturanalytiske perspektiv - gjorde, at 1990'erne blev et årbogsårti med tyngde, idet flere for -skellige  fagtraditioner  samledes  her  -  dog ikke psykologien, der fik sit eget tidsskrift, Sport &amp; Psyke, fra 1992.

## Nye kridtstreger

Fra starten af 2000 skete en række forskydninger,  som  endnu  ikke  kan  beskrives  og analyseres  tilstrækkeligt.  Alligevel  skal  et par forhold trækkes frem. Mens 1970'erne kan  beskrives  som  pionerårtiet,  1980'erne som opstartsog afklaringsårtiet og 1990'erne  som  konsolideringsårtiet,  er  et forsigtigt  bud  på  2000'erne  uddifferentieringsårtiet. Både  institutionelt og  forskningspolitisk  sker  der  en  lang  række  ændringer, der med mere eller mindre vægt får betydning for forskningsfeltet, hvilket igen smitter  af  på  Dansk  Idrætshistorisk  Forening og Idrætshistorisk Årbog. 2000'erne var årtiet, hvor der endelig kom endog flere professorater til området. Det kan ses som en forskningsmæssig og institutionel anerkendelse, der omsider brød igennem. Publikationerne rettede sig ikke længere overvejende  mod miljøet selv,  men  også  mod  en bredere offentlighed. Det var selvsagt sær- deles givtigt, men betød nok også, at noget af  pionerånden  og  den  energi,  der  havde præget  området  i  starten,  blev  kanaliseret andre  og  nye  steder  hen.  Det  individuelle meriteringsarbejde i form af publiceringer i de anerkendte og gerne internationale tidsskrifter med en god rating får altafgørende betydning. Overordnet set sætter universitetsreformen  i  2003  og  hele  den  politiske tænkning  forskningen  i  nye  rammer.  Udover  at  afskaffe  demokratiet  og  indsætte professionelle  bestyrelser  får  de  politiske tiltag  og  værdiorienteringer  betydning  på en lang række områder. Forskningsmidlerne samles i højere grad i strategiske puljer, nye styringsformer fra det private indføres og skal leve side om side med en traditionel universitetskultur. Evaluerings- og bureaukratiseringsbølgen  skyller  over  universitetet,  som  tilfældet  er  med  andre  uddannelsesinstitutioner.

Mange  fra  den  yngre  generation,  der skulle overtage efter »pionergenerationen« finder andre udfordringer udenfor universi -tetet i en blanding af lyst og nød, mens professoraterne  endelig  begynder  at  indfinde sig. Pt. er der ikke en eneste fastansat forsker  i  Forum  for  Idræt,  Historie  og  Samfunds  bestyrelse  og  kun  to  med  ansættelsesmæssig  tilknytning  til  universitetet.  Et andet forhold, der som nævnt skal fremdrages,  er  de  konkrete  institutionelle  forandringer. Som et led i den daværende regerings ønske om at rydde op i puljer, nævn og råd,  mistede  IdrætsForsk,  som  i  mellemtiden var blevet omdøbt til Institut for Forskning  i  Idræt  og  Folkelig  Oplysning  (IFO), sin årlige grundbevilling fra Kulturministeriet i 2003. Til gengæld blev Idrættens Analyseinstitut (Idan) oprettet med det formål, at  »skabe  overblik  over  aktuel,  samfundsorienteret idrætsforskning«, »analysere perspektiver ved idrætspolitiske initiativer« og

»stimulere offentlig debat om centrale idrætspolitiske spørgsmål«. Danmarks Højskole  for  Legemsøvelser  ved  Københavns Universitet bliver omdannet til Institut for Idræt,  Aarhus  Universitet  får  en  overbygningsuddannelse i idræt, og Syddansk Universitet i Odense optager resterne af IFO i Center  for  forskning  i  Idræt,  Sundhed  og Civilsamfund  (CISC).  Samtidig  forekommer  der  en  lang  række  person-  og  miljøskift, og ikke alle vælger at blive på idrætsinstitutterne. Der kommer også flere publi -kationsmuligheder,  først  og  fremmest  det gode svenske initiativ, Idrottsforum.org, som er et forsøg på at skabe et virtuelt mødested  for  nordiske  idrætsforskere  med  de fordele og ulemper denne netbaserede kommunikation har. Endvidere udgives Idrætsjuristen fra 2000 og Idrætspædagogisk Årbog fra 2002.

## Revitaliseringen

Mange af disse ændringer - og flere til - får mere  eller  mindre  betydning  for  foreningens arbejde og selve årbogen. Medlemstallet topper i 90'erne og falder siden (men har nu stabiliseret sig), og der blev trukket store veksler  på  bestyrelsen,  som  ikke  længere tæller  nogen  fra  den  »gamle  garde«.  Det lykkes at producere en række årbøger, der holder standarden, men uddifferentieringen kan  godt  anes.  Og  de  spørgsmål,  der  har fulgt  Idrætshistorisk  Årbog  gennem  tiderne, men for alvor bliver aktualiseret i disse år, dukker op igen og igen: skal den være en mainstreamet,  videnskabelig  udgivelse  på engelsk eller flere sprog med et professiona -liseret reviewsystem? Skal den være et samlingssted for dansk forskning på dansk med et reviewsystem, der sikrer en god kvalitet, men også giver plads til yngre forskere eller studerende, så der kan foregå en vis talent- pleje og sikres nye navne i forskningsmiljøerne? Skal årbogen mere rette sig mod dem, der lokalt - både professionelt såvel som på interessebasis - arbejder med det idrætshistoriske  stof  -  museer,  arkiver  og  lokalhistorikere? Eller skal årbogen mere vinkles i forhold til det idrætspolitiske landskab - såsom  organisationerne,  lederne  og  beslutningstagerne? Altså: hvem er målgrupperne, og hvordan sikres en bred opbakning? Eller skal den netop ikke være bred? Disse spørgsmål er blevet presserende, og svarene på dem bliver i den kommende tid afgørende for både Idrætshistorisk Årbog og Dansk Idrætshistorisk Forening - Krop og kultur, der allerede nu har taget navneforandring til Forum  for  Idræt,  Historie  og  Samfund. Navneskiftet viser, at der er vilje til at signalere  en  indholdsmæssig  bredde  og  til  at invitere til samling og udveksling på ny. Og det er en naturlig følge af de nye tiltag, som allerede er gjort. Alle artiklerne fra Idrætshistorisk  Årbog  til  og  med  200  kan  nu downloades  fra  Idans  hjemmeside,  som henvender sig til et bredt publikum.

## Afskeden

Foreningen blev altså 23 år. Den er ikke afgået ved døden, men søger at tilpasse sig de nye tider og udfordringer. Det synes at være det rette tidspunkt at revitalisere projektet, mens  energien  og  opbakningen  stadig  er der,  men  det  er  nødvendigt,  at  flere  frem -over  deltager  aktivt  og  bidrager  til  sagen. Forenings- og redaktionsarbejdet er baseret på frivillighed, og årbogen udkommer ikke af  sig  selv.  Udelukkende  gennem  mindre tilskud  fra  Kulturministeriets  Udvalg  for Idrætsforskning  (KIF),  beskedne  kontingentbidrag fra medlemmerne og en stor, frivillig  arbejdsindsats  fra  bestyrelse,  redaktører og bidragydere er det lykkedes at ud- give en solid og samlende publikation hvert år  siden  198.  Dette  bidrag til  forskningsformidlingen og idrætsdebatten er værd at hylde og støtte - også fremover.

## En ny sag

Et nyt mål for foreningen vil i fremtiden ud over at sætte en dagsorden med det nye tidsskrift  -  være  at  arbejde  aktivt  for  et »Idrættens Historium« eller »Idrættens Videns-  og  Oplevelseshus«,  hvor  drømmen om et dansk idrætsmuseum, -arkiv og -eksperimentarium omsider kan få vinger. Konsulterer  man  den  første  årbog  helt  tilbage fra 198 er der hele syv indlæg, der kredser om idrætsmuseer og -samlinger i forskellige udgaver. Siden da har der været mindst fem helhjertede  forsøg  på  at  virkeliggøre  et dansk idrætsmuseum. Der har været en kolossal udvidelse af de elektroniske og virtuelle formidlings- og digitaliseringsmuligheder. Der har som aldrig før været fokus på kulturarven  og  dens  betydning.  Og  hvad kom der så ud af bestræbelserne siden 198 på museumsfronten? Man kan jo nøjes med tørt at konstatere, at vi skriver 2008, og at der endnu ikke er opført endsige planlagt et idrætsmuseum  i  Danmark.  Eller  polemisk fremføre, at vi så gerne vil være idrætsnation, være vært for et OL og i det hele taget tiltrække store internationale begivenheder, så man over for alverden kan gøre opmærksom  på  Danmarks  eksistens  og  »danske kvaliteter«,  som  det  hedder.  Til  gengæld kan vi ikke - i modsætning til vores europæiske  naboer  -  finde  ud  af  at  skabe  en samlet  løsning  i  lille  ForeningsDanmark. Sportsåret i 2009 kunne være en passende anledning til at præsentere et ambitiøst projekt,  der  opsamler  og  formidler  den  store viden og de mange vidnesbyrd om idrætten som en vigtig del af den danske kultur(arv).

Og som med respekt for den lokale og organisatoriske  selvforvaltning  inddrager  ressourceinstitutioner og ildsjæle, så projektet ikke bliver centralistisk, men involverende, engagerende og samlende - også indholdsmæssigt og fagligt. Idrætten skal ikke kun ses og formidles i et historisk lys, men også i et filosofisk, kulturelt og politisk.

## Afsættet

I  november 2007 blev der i et samarbejde mellem  Institut  for  Litteratur,  Kultur  og Medier, Syddansk Universitet, Odense Kommune/Stadsarkivet og Dansk Idrætshistorisk Forening afholdt en konference i Historiens Hus under titlen »Idræt, kulturarv og  digital  formidling«.  Her  samledes  en række  interesserede  deltagere  og  oplægsholdere fra universitetet, museer, arkiver og virtuelle  projekter.  En  af  konklusionerne fra konferencen var, at der med de nye digitale  formidlings-  og  registreringsmuligheder nu er en historisk mulighed for at skabe et levende sted, som i modsætning til døde samlinger, som man ser det i »Hall of Fame« og  montremuseum-modellerne,  inddrager alle  sanser.  Idrætten er en kropslig foreteelse,  og  det  skal  afspejle  sig  i  projektet. Kroppen skal simpelthen med. Det er som bekendt også her, hjernen sidder.

## Svævefasen

Allerede nu er der gjort en række erfaringer med mindre udstillinger, projekter og seminarer, og Forum for Idræt, Historie og Samfund får i samarbejde med en række andre aktører en vigtig sag at arbejde for. Målet må være todelt: dels at få projektet på den politiske dagorden, og dels at sikre, at det bliver  funderet  i  en  faglighed,  både  hvad angår  det  indholdsmæssige,  det  formid- lingsmæssige og den fysiske planlægning. Hvordan  kan  der  skabes  et  sted,  hvor  de museale  og  de  arkivmæssige  dimensioner tænkes sammen med oplevelsen, det interaktive - og måske også mere konkret idrætsudfoldelse? Hvordan kan museet sammentænkes med eksperimentariet og videnscentret i forhold til den fysiske planlægning og arkitektoniske udformning?

## Landingen

Der synes at være grund til forsigtig optimisme, både hvad angår et samarbejde mellem idrætsorganisationerne omkring fælles projekter og den almene erkendelse af idrætten som en del af den politiske virkelighed. Og endelig: skal man se positivt på det forhold,  at  der  endnu  ikke  er  etableret  et »Idrættens Videns- og Oplevelseshus« - eller hvad det bliver til - så er det, at der ikke er  noget ældre museum, der skal afvikles, med den modstand, det kunne skabe. Det er med andre ord muligt at starte på en frisk med inddragelse af den allernyeste viden og ikke mindst teknologi, der i de senere år har skabt så mange kreative alternativer og løsninger i formidlingen såvel som i bevaringsog dokumentationsarbejdet. At starte på en frisk betyder i denne sammenhæng ikke, at man skal starte fra nul, tværtimod. Der er mange erfaringer og ideer at hente i både de projektbeskrivelser og -tiltag, der tidligere har været foranstaltet i Danmark samt i de museer og oplevelsescentre, der er etableret i  udlandet.  Et  forsigtigt  håb  er,  at  ligesom konferencen tilbage i 1983 gav rygstød til oprettelsen  af  Dansk  Idrætshistorisk  Forening og årbogen som platform for den humanistisk-samfundsvidenskabelige forskning  og  debat,  får  konferencen  i  2007  sat skub i planerne for et videns- og oplevelseshus for idrætten i Danmark.