Sport og medier. Fra interessefælleskab til forretningsorientering
Forfattere: Kirsten Frandsen
Tidsskrift: forumforidraet (2008-03-01)

## Sport og medier

## Fra interessefællesskab til forretningsorientering

Af Kirsten Frandsen

Mediernes  dækning  af  sport  er  siden  begyndelsen af det 20. århundrede undergået markante kvalitative forandringer. I det store perspektiv tegner der sig et billede af en journalistik, hvis udgangspunkt for at dække sport gradvist har ændret sig fra at være idealistisk orienteret til at blive markedsorienteret. Baggrunden for disse forandringer skal  både  søges  i  medie-  og  idrætshistorien.

I første omgang var det omlægningen af den danske presse fra at være partiaviser til at blive brede, kommercielt baserede omnibusaviser, som lå til grund for inddragelse af sport som stofområde i det hele taget. Og siden har sportsstoffet på grund af sin folkelige  popularitet  gentagne  gange  udgjort  et centralt lokomotiv  i forskellige  mediers strategier for at erobre nye markeder. Samtidig er der dog også udviklinger i sporten selv, som har spillet ind på journalistikken. Det gælder ikke mindst sportens egen institutionalisering, dens  internationalisering, kvindernes indtog og senere professionalisering  og  kommercialisering,  som  på  forskellig  vis  har  påvirket  den  journalistiske forvaltning af rollen som formidler mellem sporten og det brede massepublikum.

I det følgende vil nogle af de store udviklingstræk  i  dansk  sportsjournalistik  blive skitseret. Fokus vil blive lagt på kvalitative brud  i  journalistikken:  Hvordan  har  man opfattet  sin  rolle  som  formidler  mellem sporten  og  et  bredere  publikum?  Og  hvad ser ud til at have påvirket denne rolleopfattelse?  Fremstillingen  er  bygget  på  to  helt basale antagelser. Først og fremmest opfattes  den journalistiske rolle som stærkt påvirket af den historiske udvikling af forskellige  medier  med  forskellige  udtryksmuligheder, rækkevidder og finansieringsformer. Tankegangen  er,  at  formidlingen  udvikles som følge af nye udtryksmuligheder og nye konstellationer af medier, hvor det enkelte medie skal tilpasse sin formidling. Medier afløser  ikke  hinanden,  men  der  finder  en funktionsdifferentiering sted. 1  I denne sammenhæng  vil  en  beskrivelse  af  de  nye aspekter ved formidlingen knyttet til det senest fremkomne medie blive prioriteret. De hidtidige funktioner vil blive ved med at eksistere,  men  få  en  anden  prioritering  i  en forandret mediesituation.

For det andet er fremstillingen funderet i en teoretisk opfattelse af sport som et særligt oplevelsesfænomen, hvilket betyder, at sportsformidlingen udvikler sig alternativt set i forhold til f.eks. det politiske stof. 2 For at  formidle  sport  i  overensstemmelse  med både  udøveres  og  publikums  fascination kræves der simpelt hen andre kommunikative greb - og med nye medier åbner der sig nye muligheder. I stedet for at opfatte sportsjournalistik  som  »dårlig  journalistik«  er denne fremstilling baseret på en opfattelse af  sportsjournalistik  som  et  særegent  felt med  kommunikative  opgaver,  hvor  indlevende  oplevelse  skal  gå  hånd  i  hånd  med nøgtern  oplysning  og  argumentation.  Det empiriske udgangspunkt for fremstillingen er  fænomenologiske  analyser  af  en  lang række tekster, som journalisterne har produceret. For en historisk analyse udgør netop  medieteksterne  et  godt  prisme  for  at fremanalysere  den  konkrete  rolleforvaltning, som fremgår både af de formmæssige greb  og  ideologiske  lag  i  teksterne.  I  teksterne fremstår den formidlingsmæssige del af  rollen,  som  publikum  har  mødt  den  uanset hvad journalisterne selv måtte have af ideale opfattelser. I forbindelse med den nyere historie har interviews med journalister  og  sportsfolk  også  informeret  analysen.

## Institutionalisering: Fra fødselshjælper til formidler

Selv om en del danske aviser i sidste halvdel af det 19. århundrede fra tid til anden havde omtalt nogle af den fremspirende sportsbevægelses  begivenheder  og  konkurrencer, var  det  i  realiteten  først  i  perioden  efter 190 og frem til mellemkrigstiden, at sportsstoffet fik sit gennembrud i de danske dagblade. Bannerfører var dagbladet Politiken , der i 190 satte gang i en omstrukturering  af  avisen  fra  at  være  en  partipolitisk avis for en gruppe læsere med samme mening  og  politisk  observans  til  at  blive  en kommercielt  baseret  avis  for  i  princippet alle.  I  forbindelse  med  denne  forandring blev sportsstoffet til ét af flere nye stofom -råder, som man satsede på. Selv om man allerede i 1896 havde indført en sportsrubrik og ansat svømmer og teolog Edgar Aabye til at dække sport, betød den 'demokratisering' og markedsorientering, som blev sat i gang  fra  190  og  gennem  de  næste  årtier bredte  sig  til  andre  aviser,  at  sportsstoffet ændrede  status  fra  at  have  været  en  slags fyldstof  til  at  blive  en  egentlig  salgsfaktor med  daglige  bulletiner  fra  Københavns idrætsarenaer.

Igennem de næste 20-2 år institutionaliserede  sportsstoffet  sig  som  stofområde gennem to faser. I første fase udfyldte avisjournalisterne  reelt  en  rolle  som  fødselshjælper for den voksende sportsbevægelse, og i anden fase fokuserede journalistikken mere på at etablere sig som en uundværlig formidlende instans mellem sport og publikum.

I første fase havde sporten og avisen en meget klar fælles ambition om at få udbredt kendskabet til sport og få forklaret sportens samfundsmæssige  gavn.  Avisen  så  stoffet som en nøgle til et bredt publikum, og sporten havde brug for mediet til at få udbredt kendskabet  til  sine  aktiviteter  og  derved skaffe sig medlemmer, aktive og tilskuere. En væsentlig del af datidens journalister var aktive i opbygningen af sportsorganisationerne, og aviserne grundlagde i denne periode  en  tradition  for  selv  at  arrangere sportsbegivenheder. Disse var både et middel til at skabe folkelig interesse for sportsaktiviteter og skaffe sig stof til de daglige spalter. Og når Politiken f.eks. arrangerede en kapgang mellem en vegetar og en kødspiser, »Bøffen« og »Bananen«, var de omvandrende reklame for avisen!

Fødselshjælperrollen udfoldede sig på et tidspunkt, hvor sportsstoffet var spredt rundt omkring i avisen og derfor reelt konkurrerede med andre stofkategorier om læsernes opmærksomhed. Samtidig er det karakteristisk, at dækningen ikke havde fundet sine faste former via en nedfældet bevidsthed om sport som et legitimt fænomen og  som  et  selvstændigt  stofområde  i  sin egen ret og med egne vinkler. Vinklingen var i høj grad fokuseret på at informere om de forskellige begivenheder, som fandt sted, men den afhang i høj grad af den enkelte skribent - og her var der enkelte, som satte større fokus på at lave oplevelsesorienterede reportager med fokus på de tilstedeværende publikummers selskabelige adfærd end de sportslige  meritter.  Ikke  desto  mindre  er flertallet af artiklerne i denne fase formidlet i et faktuelt, sagligt sprog, med stort fokus på at afspejle, hvad der skete - f.eks. gennem  en  sportskonkurrences kvantitative facts  (hvornår  faldt  scoringerne,  og  hvem scorede) og sportstekniske engelske udtryk. Alene skrivestilen har således medvirket til at  etablere  respekt  og  seriøsitet  omkring sporten og uddanne et sportskyndigt publikum.

Fødselshjælperrollen havde både en praktisk og ideologisk dimension. Det praktiske viser sig ved, at avisen formidlede en lind strøm af notitser og telegrammer med resultater og praktiske oplysninger af enhver art. Heraf  er  en  hel  del  tydeligvis  rettet  mere mod sportsbevægelsens interne behov end det  bredere  publikums  behov.  Det  gælder f.eks. informationer om ændrede træningslokaler og selskabelige aktiviteter.  Men også praktiske informationer om tid og sted for kommende begivenheder, så tilskuerne kunne finde vej og informationer om kom -mende  internationale  modstanderes  træningsresultater til brug for danskeres forberedelse fandt vej til spalterne. Datidens aviser spillede alene i kraft af deres adgang til at indsamle og distribuere informationer en væsentlig intern og ekstern kommunikativ rolle for sportsbevægelsen.

Den ideologiske del af rollen kom i denne tidlige fase især til udtryk gennem en række kommentarer,  hvor  der  argumenteres  ret eksplicit for amatørsportens maskuline, karakterdannende funktion og samfundsmæssige betydning:

»Samtidig har han trænet til gymnastikkonkurrencen  i  London  og  taget  første del af polyteknisk eksamen med udmærkelse. Det er den slags unge mænd, der er brug for. Klar forstand og energi til at bruge  både  hovede  og  krop« ( Politiken den . juli 1908 s. 2) .

»En  skam  vil  det  være  for  København, om ikke byen i aften viser sin gode vilje overfor  den  ærligt  stribende  Ungdom, der passer Dagens Gerning og om Aftenen øver Idræt, der giver større Arbejdskraft« ( Politiken den 3. juli 1908 s. 2) .

Argumentationen  medvirkede  til  at  legitimere avisens kontinuerlige strøm af informationer om begivenheder og resultater fra de nye aktiviteter. Det bliver her tydeligt, at aviserne leverede en institutionel blåstempling af sporten, og omtale af sportens begivenheder har siden haft stor symbolsk værdi som offentlighedens fortsatte anerkendelse af sportens samfundsmæssige betydning.

Anden fase af institutionaliseringen fandt sted  i  mellemkrigstiden og er kendetegnet ved, at journalistikken fastholdt sin loyalitet over for sportsbevægelsens ideologiske projekt,  men  samtidig  begyndte  at  udvikle journalistikken i en underholdende og oplevelsesorienteret  retning.  Som  konsekvens af sportsbevægelsens egen vækst og institutionalisering selvstændiggjorde journalistikken sig nu delvist i forhold til sporten og fik større fokus på udvikling og fastholdelse af  sit  eget  publikum.  Det  gjaldt  om  at  få etableret en platform for medierne som en uundværlig formidler mellem sport og publikum. Det ses blandt andet gennem en markant  iscenesættelse  af  sportsjournalisterne selv, idet nogle af datidens sportsredaktører i  kraft af deres begejstring, tæft for at underholde og samtidig demonstrere sportslig viden  og  ekspertise  fik  status  som  betyd -ningsfulde kändisser i samtiden. Der ligger dog  også  en  teknologisk  og  mediemæssig udvikling bag denne forandring i journalistikken.  Det  gælder  f.eks.  brugen  af  telegraf,  telefon  og  fotos  i  den  journalistiske praksis, som kunne bringe læserne en tand tættere på sportskonkurrencernes personer og her og nu spænding.

På  mediefronten  var  det  især  starten  af løssalgsavisen B.T. i  1916,  som  fik  betyd -ning.  Som løssalgsavis skulle man i modsætning til abonnementsaviserne sælge sig selv hver dag, og man satsede stærkt på udnyttelsen af de nye teknologiske muligheder for  at  nå  ud  til  et  bredt  og  ungdommeligt publikum.  Sportsstoffet  udgjorde  sammen med  især  filmstof B.T.s indholdsmæssige satsning, idet man lancerede sig som »Sportsmandens blad«. En af nyskabelserne var en samling af al sportsstoffet på en daglig  sportsside,  og  de  øvrige  store  morgenaviser var hurtige til at følge trop. Samlingen  af  sportsstoffet  var  en  medvirkende faktor  i  institutionaliseringen  af  journalistikken,  da  det  fremmede  udviklingen  af ensartede fremstillingsformer og synsvinkler på sportsstoffet. Sammen med løssalgsavisens langt klarere interesse i at påkalde sig  læsernes  interesse  dannede  dette  grobund for udvikling af journalistrollen som selvstændig,  men  loyal  formidler.  Sporten var nu i mediemæssig henseende blevet til et univers for sig selv - helt i overensstemmelse  med  amatørsportens  egen  ideologi. Og det betød bl.a., at de eksplicitte nytteorienterede eller nationale argumentationer for sportens eksistensberettigelse forsvandt og nu udgjorde en fortolkningsmæssig grundpræmis  for  formidlingen.  De  ideologiske dimensioner  ved  journalistens  rolle  som formidler kom i denne anden fase derfor til udtryk gennem de underholdende værdilad- ninger, som nu blev et langt mere fremtrædende kendetegn ved journalistikken.

Udviklingerne fandt sted over en årrække, men sidst i 20'erne er der en række genkommende  konsistente  træk  ved  journalistikken, som vidner om den nye mere selvstændige,  men  også  mere  sammensatte  rolle. Først  og  fremmest  er  dækningen  nu  langt mere  entydigt  fokuseret  på  det  sportslige. Læserne får en mere udfoldet - men også langt  mere  værdiladet  beskrivelse  af  både personer og spil. Kampreportager fra store begivenheder  er  endvidere  præget  af  en række  dramatiserende  og  retoriske  træk, som fremmer læserens oplevelse af her og nu dramaet og personerne på stadion. Journalisten var nu for alvor blevet til formidler af underholdende oplevelser, og sportskonkurrencerne og udøverne var hovedkilden hertil.

Dækningen var også præget af en række kommenterende indslag,  der  primært  blev brugt til at vurdere de sportslige præstationer og muligheder, og journalisten fremstiller  således  sig  selv  som  en  uvildig  sportsekspert.  Ekspertisen  er  især  funderet  i  en faktuel, statistisk viden, men har også rod i et  særligt  overblik  tilvejebragt  gennem  en gunstig  placering  af  pressefolkene  på  stadion. Alene den fysiske adskillelse af pressefolkene fra det øvrige publikum og artiklernes fremhævelse heraf vidner om journalisternes særlige status og autoritet.

Journalistikkens privilegerede status udnyttes endelig til at cementere en rolle som uundværlig  kontaktskaber  mellem  sporten og  publikum.  Det  kommer  frem  gennem brugen  af  en  ny  genre,  interviewet.  Dækningen er således præget af en række udtalelser  fra  sportsfolk,  dommere,  organisationsfolk og udenlandske journalister. Disse fremstår ofte relativt løsrevet og »ubearbej- dede« fra journalistens side og har kunnet give læserne en oplevelse af at komme tæt på  udøverne  og  få  et  »insider-perspektiv« på sporten.

Den begejstring og indlevelse, som præger  nogle  af  de  store  reportager,  har  sammen  med  brugen  af  den  subjektive  kommentar givetvis været stærkt medvirkende til at give journalisterne status som personligheder i offentligheden. Læserne har dels kunnet opleve et nærvær med og føle sig bekendt med journalisten på en ny måde. Dels har journalisternes udnyttelse af adgang til informationer og sportens indercirkel forlenet dem med eksklusivitet i sig selv.

## Oplevelsesforsyner og nationalt samlingspunkt

Selv  om  radioen  fik  sin  officielle  start  i 1926, varede det lang tid, inden det nye medie  satte  sine  spor  i  sportsjournalistikken som helhed. Sportsdækningen hørte i perioden 1926-1964 ind under Pressens Radioavis, som var de trykte mediers monopol på nyhedsformidling i den nye monopolinstitution. Radioen var fra politisk hold tiltænkt en  kulturelt  dannende  og  oplysende  rolle, og da pressen samtidig af kommercielle årsager var stærkt interesseret i at beskytte sig mod konkurrence fra radioen, havde dækning af  sport  -  forstået  som  begivenhedsdækning - i radioens første årti lav prioritet. Det var først efter Gunnar Hansens reportager fra OL i Berlin 1936, at Statsradiofonien begyndte at dække danske sportsbegivenheder regelmæssigt.

Radiomediet  var  reelt  det  første  landsdækkende medie i Danmark, og det betød, at radioen kom til at udfylde en central rolle som nationens samlingspunkt. Via radioens reportager  fra  alle  egne  og  befolknings- grupper kom danskerne kulturelt tættere på hinanden, og for første gang kunne et medie samle nationen i en samtidig direkte oplevelse af store begivenheder. Her viste Gunnar Hansens reportager fra OL i Berlin, at formidling  af  store  sportsbegivenheder  gerne  med  internationalt  islæt  -  havde  en særlig gennemslagskraft. I radioens sportsdækning kom sportsjournalisten således til at udfylde en ny rolle som personificeret na -tionalt samlingspunkt gennem en journalistik  præget  af  umiddelbar  begejstring  og formidlingsmæssigt fokus på at bringe lytterne tæt på begivenheden selv. Udover at kunne formidle sportskonkurrencernes her og nu spænding i reportagens forskudte eller direkte form, hvor det fælles 'nu' verbalt blev understreget konstant, var der en særlig intimitet knyttet til det nye medie, som fik  betydning.  Radioen  bragte  sporten  og ikke mindst dens personer direkte ind i de private stuer. Sportens stjerner fik nu stem -mer, og begivenhederne fik lyd, så gennem radioen blev sport og dens udøvere oplevelsesmæssigt nærværende på en helt ny måde. Mediet  tilvejebragte  således  en  intimitet  i oplevelsen af udøverne, men også af journalisten, som på grund af mediets usynlighed  hele  tiden  skulle  visualisere  sporten gennem sit sprog. Gunnar Hansen viste sig at have en særlig sproglig evne til at udnytte det nye medies muligheder til at styrke indlevelsen  i  begivenheden.  Han  så  det  ikke som sin opgave at være ekspert eller kritiker med særligt overblik eller viden. Tværtimod understregede han et fællesskab med lytterne  i  her  og  nu  oplevelsens  uforløste spænding og havde en form og tilgang, hvor han var på niveau med lytterne - også de forudsætningsløse - under oplevelsen og loyal  med  udøverne  bagefter.  En  loyalitet, som betød, at de fleste udøvere var villige til at give et interview. Sammen med en me- get stærk tro på amatørsport som en apolitisk, men samfundsnyttig, karakterdannende aktivitet, og en national begejstring var Gunnar Hansens journalistik perfekt til den politisk styrede Statsradiofoni. Hans folkelige  popularitet  forlenede  ham  gennem årene med en meget stærk intern magt i institutionen, som betød, at han i starten af 50'erne fik til opgave at udvikle tv-dæk -ningen af sport og hans redaktionelle linje forblev herskende på både dansk radio og tv indtil  hans  afgang  som  sportsredaktør  i 1976.

For avisernes sportsjournalister betød radioens  -  om  end  sene  -  gennembrud  på sportsområdet over tid nogle forskydninger i rolle forvaltningen. Disse har dog samtidig været  understøttet  af  en  skærpet  konkurrence om avislæserne og en teknologisk udvikling  af  pressefotoet  og  distributionen heraf. Dette kom ikke mindst til udtryk under dækningen af højprofilerede internatio -nale sportsbegivenheder, hvor aviserne lagde stor  vægt  på  at  præsentere  sine  sportsjournalistiske 'stjernereportere' som særligt varemærke og garanti for dækningens kvalitet. Under dækningen af f.eks. OL i London 1948, som Statsradiofonien sendte mange reportager fra, træder de kvalitative forskydninger klart frem. Det var underholderen  og  den  meningsdannende  ekspert, som var kommet i centrum i aviserne. Radioens  mellemkomst  overflødiggjorde  nu de fyldige referater, og samtidig var læserne via radioen bragt tættere på udøverne end nogen sinde før. Dette fulgte aviserne op i en  stærkt  dramatiseret  journalistik,  hvor sproget var langt mere ekspressivt, og fokus var på at gengive de afgørende højdepunkter i konkurrencen og fremstille de følelsesmæssige reaktioner hos udøvere og tilskuere. Avisens mulighed for at bringe billeder og interviews med personerne fra begiven- hederne  understøttede  radioens  intimisering i forhold til personerne. Avisen var nu langt mere gennemredigeret og det viste sig bl.a. i B.T ., hvor rubrikker bragte læserne i direkte følelsesmæssig kontakt med sportsudøverne: »Måske mit livs sidste løb« ( B.T. den 3. august 1948), »Jeg tog ansvaret, og jeg følte det tungt« ( B.T. den 6. august 1948). Personorienteringen  implicerede  også,  at læserne i ord og billede fik langt flere intime informationer om sportsudøverne og deres private liv. Informationer om sportsudøvernes relationer til  kærester  og  familie  viste de  spæde  kim  til  en  ny  udvikling,  hvor sportsudøverne  ikke  blot  var  sportshelte, men der fandt en nedbrydning mellem det offentlige og det private sted, og de blev til stjerner med en langt bredere appel.

Den ideologiske dimension ved avisjournalistikken  kom  indirekte  til  udtryk  gennem den nationale vinkling af stoffet, men fik også eksplicit form i 'stjernereporternes' nu  temmelig  underholdende  værdiladede beskrivelser  og  kommenterende  vurderinger  af  enkeltpersoner.  Det  implicitte  udgangspunkt for vurderingerne var den hvide amatørsportsmand, som dyrkede 'sport for sportens egen skyld' i en kulturel offentlighed, hvor alle i fri og lige konkurrence kunne udvikle og demonstrere karakter. Sportens internationalisering og kvindernes indtog i sporten påvirkede dækningen, da nye aktører (farvede og kvinder) gav anledning til fascination:

»Skønt Ann Curtis er en hård konkurrencesvømmer, slår det mig for hver Gang, jeg ser hende, hvor uendelig kvindelig og charmerende hun er. »Vi sidder og spejder efter Greta Andersen og Harup for at studere  deres  stil,  men  de  bliver  stadig væk« (de kom som bekendt først i dag) lo Curtis  og  tog  om  mælkeglasset  med  de velmanicurerede hænder med de lakrøde negle« ( Politiken den 28. juli 1948) .

Det medvirkede dog hverken til at røre ved de  etablerede  forestillinger  om  sport  som felt  for  dyrkelse  af  maskulinitet  eller  ved forestillingerne  om  køn  i  det  hele  taget. Journalistikken  var  fortsat  -  og  skulle  i mange år fremover forblive - en formidling om mænd, lavet af mænd, til mænd.

## Spejling af national og international topsport

Da Statsradiofonien i 191 iværksatte regelmæssig  fjernsynsvirksomhed,  havde  man ikke  de  samme  forbehold  over  for  sportsstoffet  som  ved  radioens  start.  Tværtimod var sport allerede fra de spæde forsøg tænkt som en væsentlig del af det nye medies indhold.  Ledelsen  i  Statsradiofonien  var  klar over, at der skulle noget attraktivt folkeligt stof, som klart demonstrede det nye medies muligheder,  til  at  få  danskerne  til  først  at investere  i  de  meget  dyre  tv-apparater  og dernæst betale tv-licens. TV var i alle henseender et dyrt medie, og det skulle hurtigst muligt gøres til en aktivitet, som økonomisk hvilede i sig selv og ikke belastede den kulturpolitisk højt prioriterede radio.

TV's  fremkomst  fik  store  implikationer for sportsjournalistikken - både på kort og lang sigt. På kort sigt var mediet med til at internationalisere  stofområdet,  og  på  lang sigt var det en stærkt medvirkende faktor i en  kommercialisering  og  professionalisering  af  sporten,  hvilket  sidst  i  det  20.  århundrede kaldte på nye perspektiver i journalistikken.

Baggrunden  for  begge  udviklinger  var TV's  visuelle  dimension.  I  direkte  transmissioner  gav  TV  en  unik  mulighed  for både at formidle sportens kropslige, visuelle udtryk og sportskonkurrencernes iboende spænding og uforudsigelighed. Det gav mediet en formidlingsmæssig overlegenhed i forhold til de øvrige medier, som betød, at TV  med  årene  fik  en  dagsordensættende rolle i journalistikken som helhed. De begivenheder og sportsgrene, som TV valgte at transmittere  fra,  blev  avisjournalistikken nødt til at dække i en eller anden form.

I 194 begyndte Statsradiofonien at sende  direkte  transmissioner  fra  både  danske og  udenlandske  sportsbegivenheder.  Hermed fik  danskerne  pludselig  adgang  til  at opleve nogle af de mest prominente sportsbegivenheder i Europa direkte i både lyd og billede.  Andre  landes  fodboldlandskampe, hestesport fra 'sportens hjemland' England, internationale  mesterskaber  i  skøjteløb  og transmissioner fra danske mesterskabsstævner blev i løbet af 60'erne en del af det nye medies faste tilbud til seerne. I 199 begyndte man at sende et ugentligt sportsmagasin med en rutinemæssig nyhedsdækning af sport på TV.

TV's dækning bidrog frem til midten af 70'erne først og fremmest til en internationalisering i kraft af, at lidt mere end halvdelen af transmissionerne var fra begivenheder i udlandet - heraf var det langt fra alle, som var med dansk deltagelse, ligesom der blev  transmitteret  flittigt  fra  sportsgrene, som ikke havde større klangbund i den danske sportskultur. Underholdnings- og oplevelsesværdien  ved  international  elitesport blev prioriteret - også fordi det var billigt programstof. Disse transmissioner blev formidlet gennem en række samarbejder med andre  broadcastere,  hvor  man  ønskede  at udveksle programmer for at nedsætte omkostningerne ved det nye medie. 3 Her viste sporten i kraft af sin visuelle side og sit internationale  regelsæt  sig  særligt  velegnet.

Samtidig  var  det  disse  programudvekslinger, som internationalt satte gang i en første kommercialiseringsbølge  af  sporten,  idet kommercielle aktører ved disse transmissioner fik øje på helt nye muligheder for at få eksponering  til  et  internationalt  og  meget stort  publikum.  I  mange  år  forsøgte  Danmarks Radio i samarbejde med broadcastere i Europa og i de øvrige nordiske lande at dæmme op for de kommercielle budskaber - men på sigt forgæves.

Frem til midten af 70'erne var TV's dækning karakteriseret ved en stor og voksende alsidighed, hvad angår fordeling på sportsgrene. Dette gjaldt de internationale transmissioner  -  men  især  i  forhold  til  dansk sport. Ambitionen var at give så mange som mulig  chancen  for  at  få  eksponeret  deres sportsgren  i  det  nye  medie,  og  dermed  få lige muligheder for at tiltrække nye aktive og publikummer. Man betragtede i høj grad mediet som et middel til at afspejle sporten positivt  -  men  passivt.  Det  betød,  at  man helt frem til monopolbruddet i 1988 i stort omfang tilrettelagde sin dækning med udgangspunkt i sportsorganisationernes egen begivenhedskalender. Dette gjaldt både på transmissionssiden  og  i  det  ugentlige  nyhedsmagasin, Sportsmagasinet ,  hvor  udviklingen af TV-teknologien med  tiden gjorde det lettere at sprede dækningen rent geografisk.

Fra midten af 70'erne begyndte kommercialiseringen af international sport indirekte at sætte sig præg på den danske TV-sport. En  række  af  de  internationale  sportsbegivenheder begyndt at vokse i omfang - bl.a. af hensyn til de kommercielle samarbejdspartnere  -  og  det  satte  både  det  nationale perspektiv i sportsdækningen og alsidigheden under pres. De internationale transmissioner  begyndte  at  dominere  i  forhold  til transmissioner fra danske begivenheder, og da Danmarks Radio i 1978 købte rettigheder til at sende ugentlige transmissioner fra den  engelske  fodbold  liga  startede  en  udvikling, hvor alsidigheden i forhold til sportsgrene - i alt fald i transmissionsdækningen - var på kraftig retur. Samtidig fik man dog bedre redigeringsteknik og lettere transportabelt  optage-udstyr,  og  forøgede derfor antallet af kortere sammendrag, reportager  og  nyhedsudsendelser,  hvor  både internationale  og  nationale  begivenheder blev dækket.

De to løssalgsaviser B.T. og Ekstra Bladet var  især  gode  til  at  udnytte  TV's  gennemslagskraft positivt i 0'erne, 60'erne og 70'erne, hvor de med stor succes udviklede en personorienteret tabloidjournalistik, hvor sportsdækningen fik særdeles høj prioritet. En  dækning  som  i  både  form  og  indhold lagde sig direkte i kølvandet på TV-journalistikken.  Redaktionelt  knyttede  man  sig tæt  til  TV-transmitterede  begivenheder og personer  herfra.  Omkring  1980  udgjorde således  over  halvdelen  af Ekstra  Bladets sportsstof foromtaler, reportager, ranglister og  kommentarer  til  begivenheder  på  TV (Kabel &amp; Nielsen 1980). Personvinklingen blev  rendyrket,  og  det  blev  den  svedige stemning i omklædningsrummet efter kampen og de forskellige personers oplevelse af kampen, som kom i centrum. Beskrivelser af  danske  sportsstjerner  i  udlandet,  deres privatliv  og  ferier  hjemme  i  Danmark  understregede den intimisering, som journalistikken  dyrkede.  Beskrivelsen  af  begivenhederne på banen, blev nærmest reduceret til  en  række  actionmættede  fotos.  Rollen som  kontaktskaber  til  et  underholdende stjerneunivers  og  kommenterende,  vurderende ekspert var central. Formmæssigt viste TV's indflydelse sig i en stor forandring af lay-outet i de to aviser, hvor den visuelle og  oplevelsesorienterede  linje  fra  TV  ud- møntede sig i en ekspressiv lay-out stil, hvor store  opmærksomhedsskabende  rubrikker og mange fotos med tætte beskæringer og action udgjorde op mod halvdelen af spaltepladsen.

## Mediets behov træder i forgrunden

Fra midten af 70'erne (Gunnar Hansen stoppede i 1976) begyndte TV's dækning at ændre sig kvalitativt, idet mediet så småt begyndte selv at ville sætte en dagsorden og ville  noget  andet  med  stoffet  end  bare  afspejle begivenhederne passivt ud fra et ønske om at støtte sportsbevægelsen. TV begyndte at udvikle dækningen mere på egne præmisser og bevægede sig dermed i en retning, hvor man både ville bruge stoffet til at underholde og forholde sig analyserende og journalistisk til sportsverdenen. Faktisk udviklede dansk TV i årene fra midt 70'erne og frem til 1988 de kvalitative træk i dækningen, som skulle blive helt dominerende efter indførelsen af konkurrence-TV i 1988.

Først og fremmest begyndte TV at tænke på publikum, og hvad der kunne tiltrække og fastholde et bredere publikum. Det skete allerede  i  forbindelse  med Sportslørdag , som blev indført i 1978 og var et sammensat program, som lagde beslag på en stor del af sendefladen lørdag eftermiddag. For at for -svare omfanget blev det ganske enkelt nødvendigt at inkorporere mere underholdende elementer, som f.eks. quiz og opvisninger i programmet og indimellem vælge transmissioner fra showorienterede og æstetisk orienterede sportsgrene, som man vidste ville tiltrække  et  bredere  publikum.  Samtidig ville man dog også gerne bruge noget af tiden  i Sportslørdag på  baggrundsjournali- stiske og dokumentariske indslag, hvor man gik bag om begivenhederne. I det hele taget begyndte intentionerne med TV-dækningen at blive mere komplekse - uanset om man ville  underholde  eller  lave  baggrundsstof, var det dog mediets egne behov for enten at have  et  publikum  eller  profilere  sig  som journalistisk institution, der begyndte at få vægt allerede fra slutningen af 70'erne. Man var med andre ord godt på vej væk fra en opfattelse af mediet udelukkende som passivt spejl for sporten. I løbet af 80erne udviklede TV også mere vedholdende en teknisk  og  taktisk  analyserende  tilgang  i  sin dækning. Det viste sig i første omgang i forbindelse med dækningen af det danske herrefodboldlandshold,  som  fik  sit  internatio -nale  gennembrud ved EM i Frankrig. Her blev  transmissionerne  suppleret  med  optaktsprogrammer fra studiet, hvor den tidligere fodboldspiller, Tommy Troelsen, analyserede spillet. Denne formidlingsmæssige fokus  på  det  taktiske  og  tekniske  var  en markant udvikling, som på én gang synliggjorde mediet og reflekterede den voksende professionalisme i sporten selv.

Efter  indførelsen  af  konkurrence-TV  i 1988 blev disse træk i TV-dækningen yderligere  profileret  som  konsekvens  af  den publikumsorientering, som satte sig meget konsekvent igennem. Men derudover betød TV-konkurrencen, at TV blev til en forretningspartner for visse dele af sporten. Kampen  om  både  publikum  og  indhold  til  et voksende  antal  kanaler,  der  tilmed  skulle sende et voksende antal timer i døgnet, udmøntede sig i en kamp om rettigheder til at dække de mest publikumsstærke sportsgrene. Først og fremmest betød det, at forholdet mellem TV og de sportsorganisationer, som lå inde med de mest attraktive rettigheder,  blev  til  et  forretningsfællesskab,  hvor man i  fællesskab  udviklede  et  fælles  pro- dukt, som kunne sælges til både seere, tilskuere ude på stadions og sponsorer. Dernæst betød det, at man opgav idealet om alsidighed. TV's investering i bestemte sportsgrene betød, at der kom et voksende antal transmissioner og nyhedshistorier fra disse  sportsgrene  -  på  bekostning  af  alle andre.  Endelig  betød  først  kommercialiseringen, professionaliseringen og senere konkurrencen mellem TV, at der blev udviklet  en  egentlig  kritisk  tilgang  i  sportsjournalistikken. For at opnå politisk legitimitet  og  et  image  som  seriøs  og  attraktiv kvalitetskanal for både annoncører og publikum, var det nemlig vigtigt, for de enkelte TV-stationer  også  at  profilere  sig  gennem selvstændige,  kritiske  vinkler  på  sporten. En ambition, som både har været til irritation for sporten og dets samarbejdspartnere, men også langt hen ad vejen har været i harmoni  med  de  kommercielle  samarbejdspartneres interesse i at sikre 'renhed' i det produkt, som de har investeret i.

Sportens kommercialisering og professionalisering (der økonomisk var understøttet af TV), samt TV's tiltagende indflydelse på sporten og mediets konstante indsnævring i perspektivet har skabt en række dilemmaer i sportsjournalistikken som helhed. Først og

## Noter

1. Denne opfattelse af medieudvikling bliver i medievidenskaben betegnet som  en evolutionær synsvinkel på medier. Den funktionelle forståelse er stærkt inspireret af Andersen m.fl. 1977.
2. I Frandsen 1996 karakteriseres sport som både en præsentativ  symbolform,  et  spilfænomen  og  et rituelt fænomen.

fremmest har TV's dominans fremtvunget en udvikling i den trykte journalistisk, hvor man både har forsøgt at finde sine formid -lingsmæssige  nicher  og  egne  vinkler  på stoffet i form af større alsidighed, kommentarer, analyser og baggrundsstof, portrætter etc. Samtidig har de samme aviser fået stadigt  vanskeligere ved at begå sig i mediekonkurrencen, hvor TV og senest internettet  har  gjort  store  indhug  i  avispublikummet.  Det  har  betydet,  at  aviserne  også  er blevet  mere  og  mere  styrede  af  markedskræfterne og de medfølgende tendenser til at prioritere de publikumspopulære og underholdende  vinkler  på  sportsstoffet.  TV får af kommercielle årsager en privilegeret adgang til de mest populære sportsgrene og deres stjerner, og de trykte medier oplever, at det i tiltagende grad er svært for dem at få adgang til  attraktive,  populære  solo-historier, som kan markere dem i konkurrencen. For nogle journalister har løsningen været at dyrke en tættere omgang med sportsstjernerne for at få disse historier, for andre har det været en mere konsekvent fokus på analyse og baggrund for at levere et modspil til TV. Den konsensus, som indtil TV-konkurrencen prægede dansk sportsjournalistik, er definitivt brudt.

3. Her er  det  især  programudvekslingssamarbejdet Eurovisionen,  som  blev  dannet  i  194,  der  har spillet en rolle. Men også Nordvisionen, der var et nordisk programudvekslingssamarbejde fra 199, har haft betydning.

## Litteratur

- Andersen,  Eigil  m.fl. Ikke  et  ord  om  ytringsfrihed , Modtryk, Århus 1977.
- Bonde, Hans Sport og mandighed, Odense 1991.
- Buch, R. &amp; Munch, G. (red.) B.T., København 1966.
- Bøje,  Claus  og  Søren  Riiskjær Fritidens  orden  og uorden , Slagelse 1991.
- Cardiff, David The serious and the popular: Aspects of  the  evolution  of  style  in  the  radio  talk  19281939, Media,  Culture  and  Society  1980  (2),  pp. 29-47.
- Christiansen, Ernst 40 år i radio og tv ,  København 196.
- Frandsen, Kirsten Dansk  Sportsjournalistik.  Fra sport til publikum , Århus 1996.
- Frandsen,  Kirsten Sportsjournalistik ,  MedieKultur 1998 (28), pp. 23-37.
- Frandsen, Kirsten Sport I:  Hjarvard, S. (red) Dansk TV's historie, København 2006.
- Hodne,Magnus Baklengs inn i framtiden… Upubliceret  hovedopgave  i  medievitenskap,  Institut  for medier  og  kommunikation.  Universitetet  i  Oslo 2001.
- Idorn,  John Dansk  Idrætsforbunds  Jubilæumsskrift 1896-1971 , DIF, København 1971.
- Jakobsen,  Torben Legemskultur  i  mellemkrigstiden Specialeafhanding, Historisk Institut, Aarhus Universitet 1982.
- Kabel. L. &amp; Nielsen, J. Skrivebordsterrorisme. Chikane mod et kendt dagblad , Upubliceret speciale, Institut  for  Nordisk  sprog  og  litteratur,Aarhus Universitet 1980.
- Korsgaard, Ove Kampen om kroppen: Dansk idræts historie gennem 200 år , København 1982.
- Møller, Jørn TV-sport DR Forskningsrapport 3B/86, København 1986.
- Rasmussen, Gunnar Sportsjournalistik: En pragmatisk og ideologikritisk undersøgelse , Grenå 1974.
- Reimer, Bo Uppspel. Den svenska TV-sportens historia , Stockholm 2002.
- Skovmand, Roar (red) DR 50 , København 197.
- Thomsen,  Niels Dagbladskonkurrencen  1870-1970: Politik,  journalistik  og  økonomi  i  dansk  dagspresses strukturudvikling , København 1972.

DRs årbøger 1946-88.