Klimaeksperter og lægmænd. Hvad betyder forskelle i risikoopfattelse for klimapolitikken?
Forfattere: Urs Steiner Brandt
Tidsskrift: politica (2013-01-01)

## Urs Steiner Brandt

## Klimaeksperter og lægmænd. Hvad betyder forskelle i risikoopfattelse for klimapolitikken?

Klimaændringer opfattes af  klimaeksperter som et alvorligt globalt miljøproblem, der nødvendiggør massiv indgriben. Den folkelige opbakning synes dog ikke at reflektere denne bekymring.  Spørgsmålet er,  hvorfor der er denne forskel i  risi­ koopfattelsen.  Uenigheden mellem eksperter og lægmænd er vigtig at forstå, da den kan have alvorlige konsekvenser for effektiviteten af den førte klimapolitik. Kombinationen af økonomisk beslutningsteori og adfærdspsykologi kan give et bud på, hvorfor ikke-eksperter har en anden risikovurdering end eksperter. Hvis politikere, af  vælgerhensyn, i det mindste delvist baserer klimapolitikken på ikkeeksperters vurdering, betyder det, at der er en stor risiko for en fejlslagen klimapo­ litik. En ændret og bedre kommunikation af klimaproblemets risikoprofil kunne imidlertid harmonisere klimaeksperter og befolkningens risikoopfattelse og der­ med fremme en effektiv klimapolitisk indsats.

COP15  klimatopmødet i  København  i  december 2009  var  af mange  udråbt som 'vor tids vigtigste møde'.   Hovedformålet var at udforme en international aftale om begrænsning af de forventede fremtidige klimaændringer og skades­ virkningerne heraf Forhandlingsklimaet fulgte vejret uden for Forum: det blev gradvist koldere og kulminerede i en isnende atmosfære både uden for og inden for  forhandlingslokalerne.  Den  fortsatte  vinterkulde  i  Nord-  og  Vesteuropa blev ikke kun et symbol på nedkølede forventninger, men havde også konkrete effekter.  I en overskrift i Mandag Morgen, Norge, marts 2010 stod at 'en kold vinter får skylden for at klimasagen mister støtte hos befolkningen'.

Forhandlingsparterne ved  COP15  mødet blev dog enige  om  en  principer­ klæring,  der  specificerede  klim aforhandlingernes  langtidsmålsætning  om,  at den forventede globale gennemsnitstemperatur i dette århundrede ikke bør sti­ ge mere end 2 grader. Aftalen Copenhagen Accord indebar også, at landene fri­ villig t kunne indberette deres forventede udledningsreduktioner indtil februar 2010. Copenhagen Accord er ikke en juridisk bindende aftale, og de forventede reduktioner, som landene indgav i 2010, bygger derfor alene på politiske løfter. Beregninger fra det internationale energiagentur (IEA, 2010) viser im idlertid, at den aftalte målsætning ikke sikres med de reduktioner i udslip af drivhus- gasser,  landende  har  indberettet.  Desuden  er  denne  beregning  baseret  på,  at landene gør, som de har lovet, hvilket der ikke er nogen garanti for.

Ifølge eksperter vil klimaændringerne blandt andet føre til vandstandsstig­ ninger,  ørkendannelser,  mere  og  voldsommere  ekstremt  vejr  og  reduktion  i biodiversitet.  Desuden  mener det internationale klimapanel IP C C   (2007),  at hovedårsagen til den tiltagende globale opvarmning og deraf følgende klim a­ ændringer) er den menneskeskabte udledning af drivhusgasser (især kuldioxid (C 0 2 )   og  metan  (C H 4 )),  forårsaget  af afbrænding  af fossile  brændstoffer  og skovrydning.  Især  fossile  brændstoffer  fungerer  som  væsentlige  produktions­ faktorer i både produktion og forbruget og er dermed essentielle for de fleste landes økonomier.  En opgørelse fra W orld Meteorological Organization viser im idlertid,  at  koncentrationen  af drivhusgasser  sætter  ny rekord  selv efter  fi­ nanskrisen,  hvilket viser,  at end ikke den  økonomiske afmatning har kunnet stoppe den markante stigning af drivhusgasserne i atmosfæren (W H O , 2010).

En  effektiv  reduktion  af udslip  af drivhusgasser  kræver  en  indsats  på  alle samfundsniveauer.  Intentionen  i  den  såkaldte Copenhagen  Accord fra 2009 om  at  begrænse  den  globale  temperaturstigning  til  2  grader  vil  ifølge  Stem (2007)  formodentlig  kræve  en  reduktion  på  ikke  mindre  end  60-80  pct.  af den  nuværende globale udledning af drivhusgasser.  For at opnå dette kræves massive  investeringer  og  implementeringer  af ny,  renere  teknologi  i  områder som energiproduktion,  forbrug og transport,  hvilket ligger langt over fx den målsætning, som den Europæiske Union har fastsat.  På den anden side ligger det på linje med Klimakommissionens  (2010)  anbefalinger om, at elektricitet skal blive omdrejningspunktet for energisystemet.  40-70 pct.  af energiforbru­ get skal dækkes af el mod 20 pct. i dag, og havvindmøller bliver centrale. End­ videre  skal  huse  opvarmes  med eldrevne varmepumper,  og transportsektoren omlægges til el og biobrændsler.

Talrige undersøgelser viser im idlertid,  at klim atruslen bliver taget med be­ tydelig større skepsis  blandt befolkningen  (ikke-eksperter)  end blandt klim a­ eksperter.  Denne  skepsis  relaterer  sig  både  til,  hvorvidt  klimaændringerne  er reelle, dvs.  om hvorvidt den globale temperatur er stigende, og især om denne stigning helt eller delvist er menneskeskabt.  Denne såkaldte perceptionskløft kan forklares ved hjælp af økonomiske og psykologiske modeller. Samtidig in­ dicerer modellerne, hvorfor klim apolitiske skræmmekampagner ikke bidrager til at gøre befolkningen mere bekymrede over truslen fra global opvarmning.

Denne artikel søger svar på følgende overordnede spørgsmål: Hvorfor er der forskel på klimaeksperters og den almene befolknings opfattelse af risikoen ved at udlede drivhusgasser i samme eller eventuelt øget omfang som hidtil? Hvad betyder denne forskel for kommunikationen af klimaproblematikken og der- med for mulighederne for at føre en effektiv klim apolitik? Artiklen tager afsæt i en kortlægning af befolkningens holdninger til risikoen ved klimaændringer og deres tillid  til ekspertopfattelser.  Dernæst analyseres perceptionskløften ud fra økonomisk beslutningsteori under risiko og adfærdspsykologi. Efterfølgen­ de ses på konsekvenserne heraf for en effektiv klim apolitik.  Endelig afsluttes der  med  en  diskussion  af,  hvordan  forskellige  kommunikationsmetoder,  der tager hensyn til klimaproblemets karakter og befolkningens mentale reaktion på dette kompleks,  vil kunne bidrage til en  større sammenhæng mellem den ekspertfunderede klimatrussel og befolkningens opfattelse heraf.

## Befolkningens holdninger til klim aforandringer

En effektiv nedsættelse af udledningen af drivhusgasser kræver helt grundlæg­ gende befolkningens deltagelse og engagement. Ifølge Leiserowitz et al.  (2010) Spence  og  Pidgeon  (2009)  og  især  McNaughten  og Jacbos  (1997)  er  der  tre hovedårsager til,  at den  offentlige  opfattelse af klim atruslen  er altafgørende  i forhold til  mulighederne for at gennemføre klim apolitikker: Æ ndringer i va­ ner og livsstil, direkte/indirekte politisk støtte og modstand/støtte til konkrete klima- og energitiltag. Mens de sidste to punkter er åbenlyse, er det væsentligt at bemærke, at individuel deltagelse er instrumental både i forhold til forbrugsvaner/efterspørgsel  og  som  signal  til  industrien/producenter  om  udvikling af mindre forurenende teknologi/produkter. McNaughten og Jacobs (1997) næv­ ner blandt andet følgende måder, hvorpå befolkningens valg er instrumentelt: leve grønt, genbruge, energibesparelse, brug af offentlig transport/cykel og køb af  lokale produkter. Deres hovedpointe er, at sådanne ændringer kun er mulige, hvis befolkningen føler ejerskab til projektet, dvs. er i stand til at identificere og erkende klimaproblemet som værende reelt og væsentligt og har forståelse for, at de nævnte ændringer har betydning for at afhjælpe problemet.

Da det folkelige engagement er essentielt for at få implementeret effektive klim apolitikker, er det naturligt, at der er foretaget en hel række undersøgelser med det formål at afdække befolkningernes holdning til spørgsmål vedrørende klimaændringerne.  Det gælder for det første, hvorvidt befolkningen erkender klimaforandringerne, for det andet om de opfatter sådanne forandringer som menneskeskabte,  og om  der på dette  område  er forskel  mellem  klimaeksper­ ternes og befolkningens opfattelse.  For det tredje er det et spørgsmål,  om k li­ maforandringer opfattes som en anderledes eventuelt mindre trussel end andre trusler.

Den grønne tænketank Concito har siden februar 2010 kvartalsvist offent­ liggjort et klimabarometer, som viser, at et stort flertal af danskerne (omkring 70 pct.)  er enige eller helt enige i spørgsmålet:  'Er den gennemsnitlige tempe- ratur på jorden stigende', hvorimod 3-6 pct.  er uenige.  (Concito, 2010a, b og c).  Samtidig viser undersøgelsen, at 55 pct.  i februar 2010 mente, at klimaæn­ dringerne er menneskeskabte imod kun 10 pct., der mener, at det ikke er tilfæ l­ det (Concito, 2010a). I de to nyeste undersøgelser (juni og oktober) er andelen, der mener, at klimaændringer er menneskeskabte, im idlertid steget til 60 pct. (Concito,  2010b  og c).  T il  samme  spørgsmål viser  en  norsk undersøgelse  fra 2009, at 70 pct. er enige eller delvist enige, mens  16 pct. var enten uenige eller delvist uenige (Mandag Morgen, 2010). Generelt viser internationale menings­ målinger,  at  lid t  over  halvdelen  af de  adspurgte  opfatter  temperaturstignin­ gerne (eller klimaændringerne) som helt eller delvist menneskeskabte som fx en stor EU-undersøgelse, hvor 31  pct. er enige, men 57 pct. uenige i spørgsmålet, om udledning af C 0 2  og andre drivhusgasser kun har en marginal effekt på klimaændringer  (EU,  2009).  Globale  undersøgelser viser im idlertid store na­ tionale  forskelle.  På  spørgsmålet  om  den  stigende  temperatur  er  resultatet  af menneskelige aktivitet, viser G allup-USA undersøgelsen, at Japan ligger i top med 91 pct. enige (Gallup-USA, 2009). I modsætning hertil ligger europæiske lande  om kring  45-60  pct.,  og  U SA  er  på  49  pct.  For  USAs  vedkommende, hvor spørgsmålet er stillet siden 2003, er dette det hidtil laveste (Gallup-USA, 2010).

På trods af denne alligevel relativt store enighed om,  at klim aforandringer er  menneskeskabte,  er  der  en  mere  generel  opfattelse  af,  at  klim atruslen  er blevet overdrevet af klimaeksperter.  Den  norske  undersøgelse fra 2009  viser, at 45 pct.  af de adspurgte opfatter klimatruslen som overdrevet, og 25 pct.  er blevet mere skeptiske i løbet af de sidste  1-2 år (Mandag Morgen, 2010).  Over halvdelen  af de  adspurgte  mener  dog  stadigvæk,  at  klim atruslen  er  alvorlig. EU-undersøgelsen fra 2009 viser samme tendens, idet 23 pct. mener, at alvoren af klimaændringerne har været overdrevet (EU, 2009).

To nylige hændelser har bidraget til at reducere tilliden til klimaeksperterne. Den ene er den såkaldte klimaskandale fra 2009  (også omtalt som climagaté). Den betegner en hændelse, som fandt sted i november 2009.  Forskere fra k li­ maforskningsinstituttet C R U  i  England blev i medierne beskyldt for at have manipuleret data eller overvejet at gøre dette for at  fremhæve klimaeffekten. Den  anden  er  næstformanden  for  F N s  klimapanel  IPC C ,  Jean-Pascal  van Yperseles,  erkendelse  af,  at  forskerpanelet  i  sin  omfattende  statusrapport  fra 2007 har brugt en udokumenteret og forkert oplysning om hastigheden af H imalaya-gletsjernes  afsmeltning,  som  følge  af den  globale  opvarmning  (Infor­ mation, 2010). Konsekvensen heraf for tilliden til IP C C  er målt i to amerikan­ ske undersøgelser. Undersøgelsernes resultater er ikke fuldstændig enslydende, men tendenserne er de samme.  Den ene undersøgelse viser, at ca.  20 pct.  har hørt om og fulgt debatten om klimaskandalen. A f disse har 49 pct. fået mindre eller meget mindre tillid  til klimavidenskabsfolk, og kun 6 pct.  har fået mere tillid   (Leiserowitz  et  al.,  2010).  Den  anden  undersøgelse viser,  at kun  ca.  10 pct.  har hørt om og fulgt debatten om IP C C 's fejl, hvoraf 54 pct. i varierende grad har mistet tillid  til klimavidenskabsfolk, mens 13 pct. har fået mere tillid. Begge undersøgelser viser, at det er hos klimaskeptikerne, vi finder størst fald i  tilliden.  Endvidere  er  46  pct.  af dem,  der  har  hørt  om  hændelserne,  blevet mindre sikre på, om klimaændringer er reelle, mens 24 pct. er mere sikre herpå (Leiserowitz et al., 2010). Spørgsmålet om tillid  til IP C C  er også taget op i den norske undersøgelse, som viser, at efter offentliggørelsen af IPCC-fejlen har 39 pct.  m indre tillid , og kun  1   pct. mere tillid  til IP C C  (Gallop-Norge, 2010).

Skepsis til klimaeksperter understreges af, at befolkningen oplever, at klim a­ eksperter er uenige om, at klimaændringerne er menneskeskabte. Anderegg et al.  (2010)  gennemgår fagtidsskrifterne for klimavidenskab og konkluderer,  at der er en slående enighed blandt klimavidenskabsfolk om tesen angående den menneskeskabte klimaændring.  Derimod er der blandt den  amerikanske be­ folkning betydelig tvivl om både den menneskeskabte årsag til klimaændrin­ gerne  og især  den videnskabelige  enighed  om  dette.  En  undersøgelse  af Pew Research Center (2009)  underbygger dette.  I interviewundersøgelsen vises, at kun 56 pct. af befolkningen tror, at videnskaben generelt er enig i, at tempera­ turstigningerne er menneskeskabte.

Skepsis til klimaeksperter og skepsis om kring klim aforandringer som men­ neskeskabte kan forventes at have betydning for, hvordan befolkningen opfat­ ter  truslen  ved  klimaændringer  relativt  til  andre væsentlige  trusler.  De  tid li­ gere  omtalte  undersøgelser  af Concito  viser,  at  til  spørgsmålet  om,  hvad  der bekymrer danskerne mest,  topper klimaændringer i alle tre målinger  (ca.  20 pct.).  Terrorfrygten er markant faldende, mens arbejdsløshed, finanskrisen og indvandring/integration  også  skaber  bekymring.  EU-rapporten  (2009)  kon­ kluderer, at klimaændringer opfattes som det næstværste problem af 62 pct. af europæere efter 'sult og mangel på drikkevand' (68 pct.), men foran internati­ onal terrorisme (53 pct.). Interessant er det, at denne undersøgelse bygger på tre spørgerunder  med otte  måneders  mellemrum  og viser  store  udsving.  Således steg området 'A  major economic downturn' i februar 2009 over klimaændrin­ ger,  rim eligvis  pga.  finanskrisen.  G lobalt set  er  der  im idlertid  stor  spredning mellem, hvad forskellige landes befolkninger vurderer som den største trussel eller  udfordring.  En  global  interviewundersøgelse  (Ipsos  M O R I  poll,  2010) viser,  at det i U SA kun er 22 pct.  af befolkningen,  der ser klimaændring som en af de to eller tre største udfordringer, mens 62 pct. oplever terror som en af disse. I K ina er tallene omvendt. Her ser 67 pct. klimaændring som en af de to eller tre største udfordringer, mens det kun er 17 pct., der oplever terror som en af de største trusler.  Ingen af de omtalte undersøgelser vurderer klim aæ ndrin­ gerne  som  en  ekstraordinær  trussel  i  forhold  til  andre  internationale/globale trusler som terror, fattigdomsproblemer og finansiel krise.

Den overordnede konklusion er, at klimaændringer rangerer højt i folks be­ vidsthed.  Færre  mener  dog,  at  klimaændringer  er  menneskeskabte  (generelt mellem 45-70 pct.), og denne skepsis er ikke blevet mindre i de sidste år. Ende­ lig  er der en fejlagtig opfattelse af, at klimaeksperter er uenige om klim aproble­ mets årsag, og tilliden til klimaeksperters udsagn er følsom over for selv relativt små unøjagtigheder.

## Beslutninger under risiko

Udgangspunktet  i  økonomisk  beslutningsteori  under  risiko  er  en  forventet nyttehypotese.  Under  risiko,  dvs.  en  situation  hvor  m indst  en  handling  kan føre  til  flere  m ulige  udfald,  skal  en  beslutningstager vælge den handling,  der maksimerer den forventede nytte.  Ifølge denne model er der kun en måde at træffe beslutninger på,  nemlig at usikkerheden skal kvantificeres ved hjælp af sandsynligheder,  og  de  forskellige  konsekvenser skal beskrives  i  nyttetermer. Endelig skal man  vælge  den  beslutning,  som  på  baggrund  af de  beregnede sandsynligheder  giver  den  største  forventede  nytte.  Denne  rationelle  beslut­ ningsproces er dermed en normativ model.

Lindley (1985)  accepterer, at valg af handling afhænger af beslutningstage­ rens  personlighed,  men  mener  ikke,  at  en  uemotionel,  abstrakt  og  metodisk analyse af en matematiker er ubrugelig, for selv om der er en stærk menneske­ lig komponent involveret i processen, kan vi profitere af bevidste beregninger. Inden for adfærdspsykologien undersøges hjernens informationsforarbejdning. Dette  kan  overordnet  set  opdeles  i  to  tankesæt.  Det  associative  (emotionelt baserede og affektivt drevne) system og det analytiske/videnskabeligt baserede (kognitive) system.

Gennem det associative system opfattes verden holistisk, og virkeligheden afkodes i billeder, metaforer og narrativer. Oplevelserne bliver fortolket affektivt og via  associationskæder.  Konsekvensen  er,  at virkeligheden  ikke  prøves  for­ stået, men forsøges fortolket, så det oplevede placeres i en velkendt og dermed genkendelig forståelsesramme. Systemet er medfødt, og dets måde at forarbej­ de sanseindtryk på er en grundlæggende menneskelig evne, som hverken kan læres  eller  slukkes.  Systemet  giver  øjeblikkeligt  følelsesmæssige  og  kropslige (viskorale)  reaktioner og er derfor hurtig og transformerer de ugunstige aspek­ ter af omgivelserne i følelser som frygt, angst, eller bekymring, som så påvirker beslutningerne.

Det andet system er det analytiske system, som  opererer  ud  fra logik,  og er fornuftsorienteret og konsistent.  Det analytiske system afkoder og forstår vir­ keligheden i abstrakte symboler, ord og tal. Systemet er langsomt og udskyder handlinger, da handlingerne skal retfærdiggøres ud fra logik, refleksion og evi­ dens, og ud fra en bevidst vurdering af hændelserne.  Det vil dermed udskyde handlinger, der udløses spontant af det associative system. Systemet er bevidst, skal tillæres og bliver her opfattet som den 'Videnskabelige' tilgang til at bear­ bejde information.

Den forventede nytte tager udgangspunkt i en reduktionistisk tilgang, hvor vi  antages  at anvende det logiske system  til  opdeling af problemer i  oversku­ elige delelementer, lave en grundig analyse af elementerne, og til sidst skabe et samlet overblik. Idet forventet nytte-hypotesen bygger på anvendelse af det logisk/analytiske system, kan dette sidestilles med den måde, den videnskabelige tilgang arbejder på.

Der er fra flere fagområder blevet sat spørgsmålstegn ved, om det analytiske system giver en tilfredsstillende beskrivelse af måden, vi foretager beslutninger på.  Kahneman og Tversky (1979)  afprøvede i eksperimentelle rammer forven­ tet nytte-hypotesen og konkluderede, at der forekom en systematisk afvigelse i forhold til, hvad forventet nytte-hypotesen havde forudsagt. Inden for adfærds­ psykologien, som er udgangspunktet for opdeling i de to tankesystemer, viser forskning, at ikke-eksperter i høj grad benytter sig af det associative system, og at i tilfælde, hvor de to systemer er i m odstrid med hinanden, vil det associative dominere beslutningsprocessen (Weber, 2010).

Kahneman og Tversky (1979) udviklede prospektteorien, som er en deskrip­ tiv  model  for  personers  beslutningstagning  under  risiko  som  konsekvens  af eksperimentelt fastslåede systematiske afvigelser fra forventet nytte-hypotesen. Kahneman og Tversky drager disse overordnede konklusioner:  Sandsynlighe­ der er erstattet med beslutningsvægte, således at små sandsynligheder overvur­ deres, mens store sandsynligheder tilsvarende undervurderes. Derudover finder Kahneman og Tversky, at personer anvender en værdifunktion (i stedet for en nyttefunktion), som indeholder en framing-effekt, hvor personer evaluerer tab eller gevinster ud fra afvigelser fra et referencepunkt (typisk initialsituationen). Værdifunktionen er konkav i gevinster (medførende risikoaversion) og konveks for tab (risikosøger) og generelt stejlere for tab end for gevinster (tabsaversion). Dette  implicerer,  at  man  er  v illig   til  at  tage  en  risiko  for  et  stort  tab  for  at forhindre et sikket tab (når begge alternativer giver samme forventede afkast), men ikke villig  til at tage en chance for en stor gevinst, når muligheden for en mindre,  men  sikker gevinst er til  stede.  Konkret vil  det betyde,  at et sikkert udfald med 800 kr.  vil blive foretrukket frem for et usikkert,  hvor der er  50

pet.  chance for at tabe 4000 kr.  og 50 pet.  chance for at vinde  5000 kr., hvis status quo-punktet er initial indkomst jf. figur  1.

Figur 1 :   E t eksempel på en nyttefunktion ifølge prospektteorien

Prospektteorien giver en  begyndende forståelse for,  at vi  i  beslutningsproces­ serne anvender heuristiks  (tommelfingerregler),  og at sandsynligheder er sub­ jektive. Derim od mangler vi en forklaring på, hvordan vi danner de subjektive sandsynligheder,  og  hvordan  denne  proces  relaterer  sig  til  klimaændringer. Forklaringen herpå kan findes i den del af den adfærdspsykologiske litteratur og forskning, der har beskæftiget sig med beslutningsprocesser.

Som det fremgik af foregående afsnit, kan der observeres stor forskel i risi­ kovurderingen  af eksperter  og ikke-eksperter vedrørende  de  menneskeskabte klimaændringer. Den generelle forskel mellem risikoopfattelsen af videnskabs­ folk (eksperter) og 'lægmand' er også beskrevet i Slovic and Weber (2002), der sammenholder en ekspertrangorden af forskellige typer risici med rangorden af ikke-specialister. Fx rangordnes risikoen ved atomkraft som nummer 20 (ud af 30) af eksperter, mens ikke-eksperter rangordner risikoen ved denne energi­ form højest. De forklarer denne forskel med, at mens eksperter lægger tekniske estimater  til  grund  for  deres  vurdering,  vurderer  lægmænd  på  baggrund  af andre  typer  risikokarakteristika.  Forskellen  mellem  den  oplevede  risiko  ved en  trussel  og  den  ''virkelige'  risiko,  beskrevet  fx  ved  hjælp  af statistik,  data eller modelberegninger, som essentielt dækker over forskellen mellem tryghed og sikkerhed, kalder Ropeik (2010)  for perception gap (perceptionskløft).  Den kan tolkes som forskellen mellem, hvordan en trussel opfattes i den offentlige mening og ekspertvurderinger.

Den adfærdspsykologiske forskning har udviklet det såkaldte psykometriske paradigme (Slovic et al.,  1982), hvor det forsøges at kvantificere, hvilke karak­ teristika ved et problem der bestemmer risikoperceptionen ved dette problem, når vi anvender det associative system,  dvs.  bestemmer opfattelsen af alvoren af truslen og sandsynligheden, hvormed den vil ramme os. Den psykometriske forskning har identificeret en vifte af karakteristika, der påvirker vores risikoopfattelse.  Der findes forskellige opgørelser af sådanne karakteristika, hvor en udgave er gengivet i tabel  1.  Grundessensen er,  at vores risikoopfattelse påvir­ kes af, om risikoen er potentielt katastrofal, ufrivillig, ukontrollerbar og særlig rædselsvækkende.

Tabel 1: Udvalgte faktorer, der påvirker vores risikoopfattelse

| Faktorer                 | Forklaring                                                                       |
|--------------------------|----------------------------------------------------------------------------------|
| Kontrol                  | Jo mere kontrol man føler, man har over en situation, jo mindre bange er man     |
| Valg                     | Jo mere risikoen er selvvalgt, jo mindre skræmmende tager den sig ud             |
| Intentionel              | Vi accepterer det naturlige som mindre skræmmende end det menneskeskabte         |
| Rædsel                   | Hvis noget er særlig ubehageligt, er det mere skræmmende                         |
| Usikkerhed               | De ting, vi endnu ikke har overblik over, er mere skræmmende                     |
| Katastrofe eller kronisk | Voldsomme enkelthændelser er mere skræmmende end kon­ stante trusler             |
| Ny eller velkendt        | Nye farer skræmmer os mere end velkendte farer                                   |
| Personificering          | En fare opleves ofte værre, hvis man kan sætte ansigter på ofrene eller udøverne |

Kilde:  Ropeik (2010).

Ud  fra  oplevelsen  af disse  faktorer  kan  den  individuelle  risikoopfattelse  op­ gøres.  Denne metode kan også forklare, hvorfor der er individuelle forskelle i risikoopfattelser,  idet  faktorerne  er  subjektivt  oplevede  (vurderede)  ud  fra  en række personlige forhold.  Opgørelsen kan så sammenholdes med det faktiske trusselsbillede for at vurdere,  om den subjektivt oplevede trussel er over- eller undervurderet i forhold til den ' objektive' trussel. Klimaændringer virker fjer­ ne og abstrakte og fremstår i manges opfattelser ikke som en umiddelbar trus­ sel, men som en langsom transition til et andet klima. Det er svært at sætte b il­ leder på klimaændringer.  Modsat fx terror, som opfattes nærværende, taler til følelserne, er rædselsvækkende og skaber associationer om død og ødelæggelse. Samtidig opfattes terror intentionel, og vi kan give den et ansigt, fx kendte ter­ rorister eller hændelser (9-1 1 ),  den er potentielt altid ny, og vi kan blive ramt af den overalt (se fx Lorenzoni et al.  (2006), Lowe (2006) og Sunstein (2007)).

Disse  faktorer  spiller  sammen  med  det erfaringsgrundlag,  vi  besidder,  om klimaændringerne. Erfaringer om klimaændringer relaterer sig oftest alene til ekstreme  (klimaændringsrelaterede)  hændelser.  Undersøgelser viser,  at vi  til­ lægger tidsmæssigt nære oplevelser betydelig mere vægt end mere distante ople­ velser. Ifølge Weber (2010) vil disse hændelser i gennemsnittet have en mindre indflydelse  på  beslutningsprocesserne  end  deres  reelle  sandsynlighed  burde. Men det giver også et større individuelt og periodisk udsving i risikoopfattel­ sen.  Fx kan to kolde vintre opfattes som et signal om, at klimaændringer ikke er reelle.  Konsekvensen af disse karakteristika ved klimaændringerne er, at en befolknings samlede vurdering af klimatruslen er mindre, men samtidig mere fluktuerende end eksperternes vurdering.

Tabel 2: Risikoopfattelse på grundlag af truslens karakteristika

| Klimaændring               | Terror                |
|----------------------------|-----------------------|
| Distant                    | Nærværence            |
| Tilvænning                 | Rædsel                |
| Uden hensigt               | Intentionel           |
| Kronisk                    | Katastrofe            |
| Abstrakt                   | Personificering       |
| Velkendt                   | N y                   |
| Ikke en umiddelbar trussel | En umiddelbar trussel |

Denne  følsomhed  i  befolkningens  risikoopfattelse  over  for  enkelthændelser vises  i  flere  studier.  Ifølge  Franck  (2008),  viser  amerikanske  undersøgelser, at  forsikringsgraden vokser  dramatisk efter  en  ekstrem  hændelse,  men  falder tilbage  til  det  tidligere  niveau  i  løbet  af 5-10  år.  N år  den  ekstreme  hændel­ ses  tilgængelighed  (i vores  bevidsthed)  svinder,  og grundejerne vænner sig til den risiko, de står over for, falder forsikringsgraden og lader samfundene være relativt  ubeskyttet.  Ifølge  Franck  (2008)  vil  beskyttelsesforanstaltninger kun ligge  på  et  forhøjet  niveau  en  kort  periode.  Et  ikke  uvæsentligt  forhold,  der har  betydning  for,  hvor  risikofyldt  en  potentiel  trussel  opfattes,  er  det  per­ sonlige  erfaringsgrundlag.  Ifølge W hitm arch  (2008)  virker erfaringer som  et filter,  hvorigennem de mange risici, vi dagligt konfronteres med, evalueres og rangordnes. Nylige katastrofer (som kan relateres til en given trussel) eller stor mediedækning er med til at forvride risikoopfattelsen, hvilket fx var tilfældet med 9-11  (Keller et al., 2006). En helt ny undersøgelse af Spence et al.  (2011) dokumenterer dette for klimaproblemet. I deres undersøgelse vises, at percep­ tionen af  klimaændringer og villigheden til energibesparelser er positivet korre- leret med personligt erfarede oversvømmelser. På samme måde opfattes lokale risici mere betydningsfulde end distante (Hinchliffe,  1996).

Endelig  besidder  vi  ifølge  Weber  (2010)  en  begrænset  kognitiv  kapacitet, og opmærksomhed er dermed en knap kognitiv ressource.  Den kognitive be­ grænsning  skaber  en  situation,  hvor  forskellige  risikogenererende  systemer indbyrdes  danner  positionelle  eksternaliteter.  Øget  opmærksomhed  mod  én reducerer opmærksomhed mod de andre.  Når denne observation kobles med antagelsen om, at forøget opmærksomhed medfører en højnelse af risikoopfat­ telsen af det pågældende system, er konklusionen, at konkurrerende risikoska­ bende systemer er indbyrdes negativt korrelerede.  Dermed vil ikke-eksperters opfattelse af truslen ved menneskelig udledning af drivhusgasser også påvirkes af fx tilstedeværelsen af en finanskrise eller et forhøjet terrorberedskab.

Det  foregående  kan  nu  samles  til  en  forklaring  af  perceptionskløften. Forklaring  følger  i  figur  2 , som anvendes  som  den  konceptuelle  model  til  at identificere  ' perceptionskløften'  på klimaområdet.  Udgangspunktet er tilste­ deværelsen af reelle klimaændringer, som hovedsageligt er forårsaget af menne­ skeskabte udledninger af drivhusgasser.  Klimaeksperterne beskrives ved hjælp af  statistik, data og modelberegninger. Den måde, hvorpå videnskaben afkoder dette  fænomen,  vil  vi  kalde  for  ekspertvurderingerne.  Disse  beregninger  og vurderinger er nedfældet i fx IPCC-rapporterne.  Ifølge Weber  (2010)  baserer klimaforskerne deres vidensproduktion på den analytiske del af informations­ bearbejdningen, fordi de er skolede i de nødvendige analytiske redskaber, har adgang til de relevante data, ofte har personlig erfaring med klimaændringerne og større tiltro til deres analytiske system og dataene.  IPCC-rapporterne læses oftest  ikke  af ikke-eksperter  og  skal  derfor  formidles  på  anden  vis  via  mas­ semedier,  dokumentärer eller undervisning.  Dvs.  de bliver i vid udstrækning allerede fortolket, inden de når befolkningen.

Essensen i figur 2 er, at vores vurdering af klimatruslen afhænger af mange opfattede faktorer.  I princippet kan opskrives et udtryk for denne individuelle trusselsoplevelse som

<!-- formula-not-decoded -->

Faktorerne F1 ,F2,  ' F N   k angiver niveauer af de faktorer,  der kunne tænkes at opvirke risikoopfattelsen.  I figur 2 er medtaget den oplevede reelle trussel, na­ turlige  udsving i  klimaet,  tilstedeværelsen  og variation  i  opfattelsen  af andre trusler, IPCC-rapporterne, og massemedieudlægningerne af klimakomplekset. Fodtegnet,  i,  angiver,  at den  funktionelle form  er individuel,  påvirket af fak­ torer  beskrevet  i  tabel  2  og  den  tillid ,  individet  har  til  kilderne  til  informa- tion.  Ifølge Weber  (2010)  har vi  mest tillid   til personer  eller grupper,  som vi deler værdinormer og/eller politisk overvisning med.  M ed denne gennemgang af både empirien og de teoretiske forklaringer af perceptionskløften er vi nu i stand til at analysere betydningen af befolkningens risikoopfattelse for klim a­ politikken.

Figur 2 :   Faktorer, hvorigennem den offentlige opfattelse af klimaændringer dannes

## Betydningen for klim apolitikken

I  det  følgende  anskueliggøres  konsekvenserne  af en  klim apolitik,  der  (del­ vist)  baserer sig på befolkningens volatile risikoopfattelse.  For at inddrage be­ folkningens perception i beslutningsprocessen forestilles,  at selvom  politikere afstikker  optimale  klim apolitikker  (KP)  (både  på  kort  og  lang  sigt),  vil  im ­ plementeringssuccesen være påvirket af befolkningens  opfattelse af klimaæn­ dringernes (KÆ) reelle signifikans, som igen afhænger af de i figur 2 beskrevne baggrundsvariable, og/eller  [1].

K P 1 =   o c · K P v i d e n s k a b ,   hvor a = a(jQ ,   a &gt; 0 på en noget kompleks måde skit­ seret i figur 2. a &lt;  1   betyder,  at politikken ikke implementeres tilstrækkeligt, mens a &gt;  1   betyder,  at politikken over-implementeres, dvs at der allokeres for mange af samfundets ressources til dette formål.

Klim apolitikker vil dermed kunne afvige fra det optimale, fordi et særkende for investeringer i energisystemer er den lange løbetid af  investeringerne (Stern, 2007).  Sådanne investeringer er ofte i høj  grad sunk. Udbygning af kulfyrede kraftværker,  opførelse  af et  a-kraftværk  eller  havvindmølleparker  (som  fx  på Kriegers Flak) vil give en teknologisk og/eller økonomisk sti-afhængighed. Det vil enten være meget dyrt eller teknologisk komplekst at foretage relativt hur­ tige korrektioner i forhold til den valgte sti.  Denne tendens forstærkes ved til­ stedeværelsen af teknologisk lock-in. Acemoglu et al. (2010) analyserer tilstede­ værelsen af stiafhængighed i retningen af teknologisk udvikling. Artiklen viser, at har en virksomhed først foretaget innovation i en mængde beskidt teknologi, vil den også finde det mere profitabelt at gøre det i nuværende periode og rea­ gerer  mindre  på  priseffekter  (fx  skatter  eller  kvotemarker  for  at  give  et  pris­ signal om innovation i ren teknologi). Konklusionen er, at denne teknologiske lock-in medfører teknologisk stiafhængighed,  som komplicerer mulighederne for at rette op på en m idlertidig ikke-optim al klim apolitik.

Mange teknologier inden for energisektoren indeholder ifølge Stern  (2007) endvidere netværkseksternaliteter, hvilket er defineret ved, at værdien af et pro­ dukt for en forbruger forøges med antallet af personer, der har erhvervet sig det tilsvarende produkt. Et stort problem ved fx elbiler er netop netværkseksterna­ liteter,  idet det først bliver lønsomt at købe elbiler,  når så mange allerede har elbiler, at den nødvendige infrastruktur som support til elbiler bliver profitabel. Udbygningen af vejnettet giver også stiafhængighed, forstået på den måde, at det  dermed  bliver  billigere  og  nemmere  at  anvende  bilen,  og  dermed  bliver det mere fordelagtigt at satse på privatbilisme med en selvforstærkende effekt til  følge.  På samme måde har udbygning og effektivisering af fx tognettet en selvforstærkende  indvirkning  på  den  samfundsmæssige  gevinst  af yderligere satsning på den kollektive trafik.  Konklusionen er, at en m idlertidig afvigelse fra den optimale klim apolitik resulterer i:

- Større omkostninger, når hurtige ændringer er nødvendige
- Teknologisk fastlåsning
- For a  &lt;   1   større sårbarhed
- For a &gt;  1   overbeskyttelse

Antages det,  at a i  en  længere periode undervurderes, vil der blive investeret for lid t i klim atiltag. En m ulig konsekvens er afbildet i figur 3. I perioder med naturlige udsving og faldende gennemsnitstemperatur vil befolkningens ople­ velse være,  at global opvarmning ikke finder sted. Når begge temperaturkom­ ponenter (menneskeskabte som naturlige) virker samme vej, og vi vil opleve en hurtig stigning i temperaturen, står vi meget sårbart tilbage. Da klim apolitik­ ker tager tid at implementere, fx ved tilpasningerne, eller er ekstremt omkost­ ningsfyldte, hvis de skal implementeres over meget kort tid, kan vi risikere, at beskyttelsesniveauet er lavt, idet investeringer i tilpasning er for små.

På samme måde vil politikker ikke på kort sigt kunne påvirke klimaændrin­ ger  positivt.  Det  vil  sige,  at  politikker  baseret  på  perception,  der  påvirkes  af

Figur 3: Risikoen for fejlagtig klim apolitik baseret på subjektiv risikoopfattelse

(ekstreme)  vejrhændelser, vil medføre underudbud af klim apolitikker i perio­ der med en negativ naturlig påvirkning af temperaturen. Dette gør samfundet sårbart ved en efterfølgende positiv påvirkning af temperaturen.

Konklusionen er, at politikker baseret på befolkningens oplevelse af klim a­ ændringer  både  er  dyrere  og  samtidig  ikke  giver  samme  sikkerhed  som  po­ litikker  baseret  på  ekspertvurderinger.  Opgaven  må  derfor  være  at  reducere perceptionskløften,  så  der  er  bedre  overensstemmelse  mellem  eksperters  og ikke-eksperters opfattelse af risikoen.

## Risikokom m unikation

Ser vi tilbage på figur 2 ligger en væsentlig årsag til ikke-eksperters risikovur­ dering i den måde, hvorpå såvel klimaproblemet som ekspertopfattelsen heraf kommunikeres. Siden perceptionskløften kan afstedkomme uhensigtsmæssige politiske  resultater,  v il  det være  i  samfundets  interesse  at  formindske  denne. Udgangspunktet for at overvinde perceptionskløften ligger i risikokom muni­ kation.  Risikokom m unikation er ifølge W H O   (2009)  en interaktiv proces af udveksling af information og holdninger imellem dem,  der vurderer risikoen (IPCC), risiko managers (politikere, virksomheder) og andre interesserede par­ ter.  D et  er  en  proces,  der  skal  skabe  en  gensidig  forståelse  mellem  den,  der regulerer,  og  den  regulerede  med  det  formål  at  afstemme  interesser  og  mål. Men uanset hvilken part, der er tale om, vil det ofte være fristende at anvende en skræmmekampagne

En strategi for at forøge den offentlige bevidsthed om truslen ved klimaæn­ dringer er at indgyde frygt.  Skræmmekampagner kan have en effekt. Fx udta­ ler  Sundhedsstyrelsens forebyggelseschef, Else Smith,  i Ugeskrift  for læger ,   29. april 2009, at internationale erfaringer viser, at de barske billeder har effekt, og at effekten ser ud til at være stærkest i netop de befolkningsgrupper, der ryger mest.  Skræmmekampagner appellerer til angst eller frygt.  Mekanismen  er at stimulere følelsen af truslen,  søm målgruppen skal kunne føle, ved at forsøge at  vække  frygt  med  det  formål  at  frempromokere  forsigtighedsforanstaltninger og selv-beskyttende handlinger (O'N eill og Nicholson-Cole, 2009). Ifølge O 'N e ill og Nicholson-Cole kan erfaringer fra sundheds- og marketingsrelate­ rede discipliner dog ikke umiddelbart overføres til klimaændringsproblematik­ ken. Den personlige erfaring og dermed identifikation med problemet mang­ ler,  da  konsekvenserne  af klimaændringer,  som  vi  har  set,  ofte  opfattes  som upersonlige og distante. Erfaringer fra fx ikke-rygekampagner kan derfor ikke umiddelbart overføres til klimaændringerne, da det ikke er m uligt at appellere til  den  enkelte persons  frygt på dette område.  Moser og D illin g   (2004)  kon­ staterer,  at  når  et  individ konfronteres  med  frygt,  igangsætter det ønsket om kontrol af denne frygt.  Da individet ikke kan  forventes at kunne kontrollere klimaændringerne ved ændring i adfærd, er det nødsaget til at kontrollere den indre frygt, hvilket resulterer i benægtelse og apati.  Derfor vil skræmmekam­ pagner inden for klimaændringer på længere sigt nærmere have den modsatret­ tede effekt, end hvad formålet var.

Inden  for marketing er vigtigheden  af opmærksomhedsskabelse for længst erkendt inden for en  gren  af videnskaben,  der kaldes attention  economics. En veltilrettelagt kommunikationsstrategi til form idling af den potentielle risiko ved klimaændringer vil  med fordel kunne benytte sig af viden  fra denne del af litteraturen.  Spørgsmålet bliver da,  om inform ation kan  ''frames'  af de re­ levante beslutningstagere, så den opfattes tydeligere, reducere perceptionskløf­ ten, og sikre forudsætningerne for en effektiv implementering af klim apolitik­ ker?  Framing  inden  for  samfundsvidenskaben  angiver,  at  når  vi  forsøger  at forklare  en  hændelse,  afhænger  forståelsen  af hændelsen  og  dens  årsag  i  den forståelsesramme, individet sætter hændelsen ind i.

Vender vi tilbage til prospektteorien, angiver den netop, at personer anven­ der  en  væ rdifunktion,  der  indeholder  en  framing-effekt  således,  at  personer evaluerer tab eller gevinster ud fra afvigelser fra et referencepunkt, og samtidig lægger for lidt vægt på hændelser/udfald, der ikke er sikre i forhold til sikre ud­ fald. Denne indsigt kan anvendes og er blevet anvendt på følgende måde. Ifølge Rothman  og  Salovey  (1997)  kan  risikokom m unikation  (inden  for  sundhed, men også mere generelt) opdeles i enten en gevinstramme eller en tabsramme.

Hver af disse rammer kan yderligere opdeles ud fra, om fokus er på handlin­ ger eller resultater, som illustreret i tabel 3a. Eksempler på disser typer fram ing er givet i tabel 3b. Dette generelle skema kan anvendes til at frame budskaber, når  dette  sammenholdes  med  prospektteorien.  V i  kan  illustrere  dette ved  at ændre på status  quo-punktet.  Forestiller vi  os,  at der er et sikkert  udfald,  en tilpasning, der giver en gevinst på 800, mens en 'ikke indgrebs'-politik enten giver et stort tab  (-4000), hvis der bliver klimaændringer, eller en stor gevinst (+5000), hvis der ikke bliver klimaændringer.  Begge udfald antages lige sand­ synlige.

Tabel 3a: Framing-muligheder

|          |           | Resultat         | Resultat         |
|----------|-----------|------------------|------------------|
|          |           | Ønskelig         | Ikke ønskelig    |
| Handling | Opnå      | Gevinstramme (A) | Tabsramme (B)    |
| Handling | Ikke opnå | Tabsramme (C)    | Gevinstramme (D) |

## Tabel 3b: Eksempel med reduktion af udslip af drivhusgasser

|           | Ønskelig                                                        | Ikke ønskelig                                                                   |
|-----------|-----------------------------------------------------------------|---------------------------------------------------------------------------------|
| Opnå      | Reduktion af udledning -» fastholdelse af højt sikkerhedsniveau | Fortsat udledning -»risikerer et uacceptabelt lavt sikkerhedsniveau             |
| Ikke opnå | Fortsat udledning -»ikke fastholdelse af højt sikkerhedsniveau  | Reduktion af udledning -»risikerer ikke et uacceptabelt lavt sikkerheds­ niveau |

Ønskes det, at tilpasning implementeres, vil det være ideelt at fokusere på ta­ bet ved  at  gøre  ingenting.  Tages  tabet  som  referencepunkt,  så  alternativerne fremstår som gevinster, vil det sikre udfald blive foretrukket, jf. figur 4a. Hvis vi  derimod ønsker  den  usikre  politik implementeret,  så kan  fokuseringen  på gevinst ved risikable udfald, hvor alternativerne fremstår som tab, afbildes som vist i figur 4b.

Figur 4a: Eksempel hvor fokusering på tab medfører,  at det sikre udfald vur­ deres som bedst

Figur 4b: Eksempel hvor fokusering på gevinst medfører, at det risikable udfald vurderes som bedst

Moser og D illin g   (2004)  tager også udgangspunkt i prospektteorien og dens resultater om,  hvordan vi opfatter gevinster og tab forskelligt.  De angiver,  at politikker,  der har en høj  succesrate,  som fx tilpasningsinvesteringer,  er bedst framet,  hvis  de  fremhæver  gevinsterne  ved  politikken  (gevinstramme  A,  jf. tabel  3a)  Arsagen  hertil  er,  at  vi  ifølge  prospektteorien  ofte  vælger  det  sikre resultat i  forhold til  det risikable,  ved tilstedeværelsen  af en  m ulig,  men  ikke sikker, større gevinst (fx gevinsten ved ikke at gøre noget, hvis klimaændringer ikke opstår). M indre sikre valg,  (dvs.  hvor succesraten er mindre), bør frames, så tabene fremhæves.  Ud fra prospektteorien er vi villige til at risikere et stort tab for at forhindre et mindre, men sikkert tab. En risikofyldt politik kan være EUs enegang på klimaområdet for via lederskab at få andre store udledere som USA og Kina til at indgå i en effektiv klimaaftale.  Denne politik bør frames som tabsramme B, jf. tabel 3a: Hvis E U  ikke går enegang ved at foretage kræ­ vende reduktioner, vil vi miste muligheden for at nå en global aftale, og dette vil være en katastrofe for verden.  Og dermed fortiet at det på ingen måde er sikkert, at E U s handlinger har nogen tilstrækkelig effekt på USAs eller Kinas klim apolitikker.

V i må dog til ovenstående bemærke, at det ikke er sandsynliggjort, om det er de samfundsmæssige bedste politikker, der bliver implementeret, kun at be­ slutningstagerne ved hjælp af den rette framing kan forbedre mulighederne for at implementere de ønskede politikker. Det vil også være vigtigt at få beskrevet de muligheder, der findes for individuelle handlinger, for på den måde at højne identifikationen  og  det  lokale  engagement  i  klimaændringer  og  fjerne  fokus fra  betydning  af enkelthændelser  for vores  opfattelser  af klimaændringer.  Et væsentligt formål med denne proces er dermed at gøre den regulerede part en del af processen og på den måde give fornemmelsen af ejerskab til projektet.

Fra regeringens side kan der skabes incitamenter, så det er i forbrugernes egen­ interesse at handle klim arigtigt, ved fx at give tilskud til 'klim arigtig opførsel' eller pålægge afgifter på mindre gode klimaløsninger.

## Konklusion

Hovedspørgsmålet var, hvilken betydning forskelle i risikoopfattelse havde for klim apolitikken. Her observerede vi som udgangspunk en forskel mellem eks­ perter og lægmænd på området.  Klimaændringerne er et stort kompleks, som det er vanskeligt at danne sig et overblik over, hvis man ikke er ekspert og har en  stor  klim am odel  til  rådighed.  I  stedet  baserer  vi  lægmænd  (ikke-eksperterne)  vores  opfattelse af risikoen ved klimaændringer på den information, vi mere eller mindre tilfæ ldigt støder på.  De specielle karakteristika ved klim a­ ændringer og de mekanismer, der ligger til grund for vores opmærksomhed og forarbejdning af information, resulterer generelt i, at vi undervurderer risikoen ved klimaændringerne.  Den sædvanlige negative konklusion kan drages:  Det er først, når vi modtager så stærke signaler fra det ændrede klim a, at det opfat­ tes som en reel trussel, at der kommer så meget fokus på problemet, at effektive klim apolitikker kan implementeres. Men på grund af strukturen i den globale opvarmning vil det i værste fald være for sent at stoppe problemet, fordi driv­ husgasserne så allerede er akkumuleret i atmosfæren,  uanset hvor meget vi så evner at reducere udslippene efterfølgende.

Eftersom politikere af vælgerhensyn ofte er villige til at basere klim apolitik­ ken på lægmændenes vurdering, så øges risikoen for en fejlslagen klim apolitik. Klimaændringernes karakter nødvendiggør derfor, at befolkningen identificerer sig med problemet og engagerer sig i løsninger på problemet, men hvordan kan engagementet øges yderligere? Politikere som fx A l Gore og andre velmenende fortalere for effektive globale tiltag har for at modvirke klimaændringerne og den  tiltagende  globale  opvarmning  i  en  vis  udstrækning  anvendt  elementer af skræmmekampagner.  Dog  viser  logikken  fra  prospektteorien,  at  skræmmekampagner ikke er en farbar vej  for at kommunikere truslen fra klimaæn­ dringerne til en bredere befolkningsgruppe. Framing er som udgangspunkt et perspektiv på en såkaldt intelligent kommunikationsstrategi. Identifikation og personligt engagement er dermed opnåelig, hvis man ikke prøver at skræmme befolkningen,  men  anvender  en  risikokom munikation,  hvor  de  individuelle fordele  ved  personlige  tiltag  fremhæves,  og  mulighederne  lægges  frem.  Dog mangler  der  erfaringer  med  langtidseffekterne  af den  type  kommunikation. Framingtankegangen kan dog også bruges til at fremhæve gevinstmuligheder ved konkrete tiltag. Fx at cykling er bedre end bil, ikke kun på grund af klima, men også for helbredet.  Sparepærer er gode, fordi de skåner miljøet og sparer penge, osv. Der er dog heller ikke nogen indicier på, at sådanne framingstiltag vil have langtidseffekter på klimaområdet.

For klimaeksperterne vil en m ulig strategi være at kommunikere den endnu herskende  usikkerhed  ud  mere  præcist.  Der  er  faktisk  ikke  den  store  uenig­ hed  blandt  klimaforskere  om  de  væsentligste  elementer  i  klim aproblem atik­ ken.  Bedre  kommunikation  af klimaproblemets  risikoprofil  kunne  fremover bidrage til  en  harmonisering af klimaeksperter og lægmænds  risikoopfattelse og dermed bane vejen for en mere effektiv klim apolitik.

## Litteratur

- Acemoglu, Daron, Philippe Aghion, Leonardo Bursztyn and David Hemous (2010). ''The Environment and Directed Technical Changes', NBER Working Paper 15451 , http://www.nber.org/papers/wl5451
- Anderegg, William, James Prall, Jacob Harold og Stephen Schneider (2010). ''Expert Credibility in Climate Change', Proceedings of the National Academy of Science of  the United States of  America, Early online version: http://www.pnas.org/content/ early/2010/06/22/1003187107.fulLpdf+html

Concito (2010a). Klimabarometeret, februar 2010.

[http://www.concito.info/uploads/Klimabarometeretfebr2010.pdf](http://www.concito.info/uploads/Klimabarometeretfebr2010.pdf)

Concito (2010b). Klimabarometeret, juni 2010.

[http://www.concito.info/upload/udgivelser\_7\_1286l64835.pdf](http://www.concito.info/upload/udgivelser_7_1286l64835.pdf)

Concito (2010c). Klimabarometeret, oktober 2010.

[http://www.concito.info/upload/udgivelser\_13\_3649478455.pdf](http://www.concito.info/upload/udgivelser_13_3649478455.pdf)

- EU (2009). Europeans' attitudes  towards climate change,  Special Eurobarometer 300. http://ec.europa.eu/public\_opinion/archives/ebs/ebs\_300\_full\_en.pdf
- FN (2010). COP  15/CMP5: Analysis of  the Process,  Outcomes and Implications, http:// www.unep.org/ROA/amcen/docs/AMCEN\_Events/climate-change/COP15\_Ana-lysis.pdf
- Franck, Travis (2008).  'A  Behavioral Model of Hurricane Risk and Coastal Adapta­ tion',   Conference Proceedings, The 2008 International Conference of the System Dynamics  Society,  Athens, Greece, http://www.systemdynamics.org/conferences/2008/proceed/papers/FRANC36l.pdf'
- Gallop-Norge  (2010). The  TNS  Gallup  ClimateBarometer 1/2010, Daniel Rees,  Pro­ ject Manager, TNSGallup:  http://www.cicero.uio.no/about/klimaforum/2306l0\_ Rees.pdf
- Gallup-USA  (2009). Awareness,  Opinions About  Global  Warming  Vary  Worldwide. http://www.gallup.com/poll/126560/americans-global-warming-concerns-continue-drop.aspx

- Gallup-USA (2010). Americans' Global Warming Concerns Continues to Drop, http:// www.gallup.com/poll/126560/americans-global-warming-concems-continuedrop.aspx
- Hinchliffe,  S.  (1996).  'Helping the  Earth  Begins  at  Home', Global Environmental Change ,   6. årg., pp. 53-62.
- IEA (2010). International  Energy  Agency (IEA): Responding to Climate Change: A  Brief Comment on International Emissions Reduction Pledges, http://www.iea.org/journalists/docs/pledges.pdf
- Information  (2010).  informations  netavis:  http://www.information.dk/222092  (29. november, 2010).
- Ipsos M O R I poll (2010). World Questions: http://www.kcl.ac.uk/kingsanswers/news/ records/pollingresults.aspx
- IPCC (2007) Summary for policymakers . Climate Change 2007:  The Physical Science Basis.  Contribution of  Working Group I  to the Fourth Assessment Report of  the Interg­ overnmental Panel on Climate Change (IPCC), S. Solomon et al. (red.), Cambridge: Cambridge University Press.
- Kahneman, Daniel og Amos Tversky (1979). ''Prospect Theory: An Analysis of Deci­ sions Under Risk', Econometrica ,  47. årg., nr. 2, pp. 263-291.
- Keller, Carmen, Michael Siegrist og Heinz Gutscher (2006). ''The Role of the Affect and Availability Heuristics in Risk Communication', Risk Analysis ,   26.  årg.,  pp. 631-639.
- Leiserowitz Anthony, Edward Maibach og Connie Roser-Renouf (2010). Global War­ ming' s Six  Americas (January 2010). New Haven: Yale University and George Mason University. Yale Project on Climate Change, http://environment.yale.edu/uploads/ Six  Americas]  an2010  .pdf
- Lindley, D.V. (1985). Making Decisions, John Wiley &amp;  Sons; 2nd rev. ed.
- Lorenzoni,  Irene, Anthony Leiserowitz, Miguel Doria, Wouter Poortinga og Nick Pidgeon (2006). '  Cr  o  s   s   -N  ational Comparisons of  Image Associations with 'Global Warming5  and 'Climate Change5  among Laypeople in the United States of  America and Great Britain', Journal  of  Risk Research ,  9 .  årg, nr. 3, pp. 265-281.
- Lowe, Thomas (2006). 'Vicarious Experience vs. Scientific Information in Climate Change Risk Perception and Behaviour: a Case Study of Undergraduate Students in Norwich, U K ', Technical  Report  43, Tyndall Centre for Climate Change Research.
- Macnaghten, Phil og Michael Jacobs  (1997).  ''Public Identification with Sustainable Development: Investigating Cultural Barriers to Participation', Global  Environmen­ tal  C hange ,  7 .   å rg., nr.  1 ,  pp.  5-24.
- Mandag Morgen (2010). Nr. 10 15 marts, http: http://www.mandagmorgen.no/halvenorge-mener-klimatrusselen-er-overdrevet (25. oktober, 2010)

- Moser, Susanne C.  og Lisa Pillin g  (2004).  ''Making Climate Hot:  Communicating the Urgency and Challenge of Global Climate Change', Environment, 46.  årg., nr. 10, pp. 32-46.
- O'Neill, Saffron og Sophie A. Nicholson-Cole (2009). ''Fear Won't Do It: Promoting Positive Engagement with Climate  Change Through Visual and Iconic Represen­ tations', Science Communication ,   30. årg., pp. 355-379.
- Pew Research Center (2009). Public Praises Science; Scientists Fault Public: Section 5: Evolution,  Climate Change and Other Issues, Washington, DC: Pew Research Cen­ ter. http://people-press.org/reports/pdf/528.pdf
- Rothman, Alexander J.  og Peter Salovey (1997).  ''Shaping Perceptions  to  Motivate Healthy Behavior: The Role of Message Framing', Psychological Bulletin, 121. årg., pp. 3-19.
- Ropeik, David (2010). How Risky Is It, Really? Why Our Fears Don t  Always Match the Facts ,  M cGraw-Hill.
- Sandler, Todd (1997). Global Challenges, An Approach to EnvironmentalPolitical and Economic Problems ,   Cambridge: Cambridge University Press.
- Slovic Paul, Baruch Fischhoff  og Sarah Lichtenstein (1982). ''W hy Study Risk Percep­ tion?', Risk  Analysis, 2. årg., pp. 83-93.
- Slovic, Paul og Elke U. Weber (2002). ''Perception of  Risk Posed by Extreme Events', paper for Risk Management Strategies in an Uncertain World, Palisades, New  York.
- Spence, Alexa og Nick F. Pidgeon (2009). ''Psychology, Climate Change and Sustaina­ ble Behaviour', Environment ,   5 1 .  årg., pp.  8-18.
- Spence, Alexa, Wouter Poortinga, Catherine Butler og Nick F. Pidgeon (2011). ''Per­ ception of  Climate Change and Willingness to Save Energy Related to Flood Expe­ rience', Nature Climate Change, 1 .  årg., pp.  1-4.
- Stern, Nicholas (2006). Stern Review on the Economics of  Climate Change, Cambridge: Cambridge University Press.
- Sunstein, Cass R.  (2007).  ''Essay on the Divergent American Reaction to Terrorism and Climate Change', Columbia Law Review, 107. årg., 503-558.
- Weber, Elke U. (2010). ''What Shapes Perceptions of Climate Change?', Wiley Inter­ disciplinary Reviews: Climate Change ,   1 .   årg., pp. 332-342.
- Whitmarsh,  Lorraine  (2008).  'Are  Flood Victims  More  Concerned about  Climate Change Than Other People? The Role of  Direct Experience in Risk Perception and Behavioural Response', Journal of  Risk Research, 1 1 .  årg., nr. 3, 351-374.
- W H O   (2009). Risk  Communication, http://www.who.int/foodsafety/micro/riskcommunication/en/
- W M O   (2010). Press Release No.  903, http://www.wmo.int/pages/mediacentre/press\_ releases/pr\_903\_en.html