Koordinering i og mellem danske partier
Forfattere: Helene Helboe Pedersen og Flemming Juul Christiansen
Tidsskrift: politica (2014-01-01)

## Helene Helboe Pedersen og Flemming Juul Christiansen

## Koordinering i og mellem danske

## politiske partier

I december 2005 udkom et temanummer i Politica om konflikt og samarbejde i dansk politik og Erik Damgaard skrev i indledningen:

Konflikt og samarbejde gennemsyrer det politiske liv i demokratiske systemer. På den ene side findes interessemodsætninger og uenigheder mellem politiske aktører. På den anden side er der behov for samarbejde, der kan bidrage til håndtering eller løsning af konflikter mellem politiske aktører (2005: 385).

Grundbetingelserne om konflikt og samarbejde er politiske fænomener, som har optaget politologer i årtier, men som bidragene i temanummeret fra 2005 allerede berørte, er omstændighederne for konflikt og samarbejde forandrede i Danmark. Manifestationen af den værdipolitiske konflikt har nuanceret den partipolitiske konkurrence i Folketinget (Skjæveland, 2005), øget emnebaseret konkurrence har ændret partiernes interaktion, hvilket blandt andet har ført til meget mere aktivitet i Folketinget uden direkte relation til lovgivning (GreenPedersen, 2005), finansloven er blevet endnu mere afgørende som en anledning til at koordinere flere politiske beslutninger (Christiansen, 2005), og til trods for at regeringers varierende forhandlingsstyrke påvirker deres indgåelse af politiske forlig, er der en generel stigende tendens til, at partierne forpligter hinanden ved at indgå politiske forlig (Klemmensen, 2005: 443). De ændrede betingelser for konflikt og samarbejde har øget behovet for koordinering mellem såvel som internt i de politiske partier. Dette temanummer handler om, hvordan denne koordination foregår i dansk politik. Vi har fokus på partierne, parlament og regering og lægger os dermed i forlængelse af det spor, der blev lagt ud med temanummeret i 2005 dog med to væsentlige tilføjelser. For det første  inddrages  partiernes  ekstra-parlamentariske  organisation,  hvor  større ændringer er indtruffet som følge af mere professionelle organisationer, som i stigende grad benytter nye kommunikationskilder i form af forskellige sociale medier, som giver partiledere såvel som individuelle kandidater mulighed for mere direkte at kommunikere med medlemmer og vælgere. For det andet stilles der skarpt på koalitionspartiers samarbejde i regering gennem en analyse af regeringsgrundlag.

Dette temanummer bidrager med sine fem artikler til en opdateret teoretisk og empirisk forståelse af konflikt og samarbejde i dansk politik gennem en analyse af partiernes koordinering på alle niveauer af den parlamentariske styringskæde  med  undtagelse  af  embedsværket.  Vi  indleder  med  to  artikler om koordinering i partierne.  Først  undersøger  Karina  Kosiara-Pedersen  udviklingen i partimedlemmernes indflydelse og deltagelse i de danske partiorganisationer og viser, at partimedlemmer ikke er blevet mindre indflydelsesrige, fordi de ikke orker at engagere sig. Tværtimod er nye partimedlemmer meget motiverede af indflydelse, men kun i varierende omfang tilfredse med den indflydelse de har mulighed for at udøve. Christian Elmelund-Præstekær og Gijs Schumacher undersøger i temanummerets anden artikel folketingskandidaters relation  til  det  parti,  de  stiller  op  for.  Analysen  viser,  at  folketingskandidater kun i begrænset omfang er politisk enige med deres parti og i stedet fører valgkamp ud fra egne politiske platforme. Disse partiinterne forandringer kan  have  betydning  for  partiernes  adfærd  i  parlamentet,  og  i  tredje  artikel behandler  Asbjørn  Skjæveland  Kaare  Strøms  betydningsfulde  teori  om  partiers interne organisering og motiver og diskuterer teoriens styrker, svagheder og  udviklingspotentiale.  Derefter  følger  to  artikler  om  koordinering mellem partierne. Henrik Jensen viser, hvordan forudsigeligheden i lovgivningsprocessen i Folketinget er sikret gennem høj grad af koordination, som foregår dels i partigrupperne og dels i Folketingets stående udvalg. Analysen understøtter, at  partigrupperne  er  den  afgørende  enhed  til  forståelse  af,  hvordan  konflikt og samarbejde koordineres i Folketinget. I femte og sidste artikel undersøger Flemming Juul Christiansen og Helene Helboe Pedersen anvendelsen af regeringsgrundlag i dansk politik. Regeringsgrundlag blev først en institutionaliseret del af dansk regeringsdannelse og regeringsførelse i 1993, og artiklen viser empirisk,  at  regeringens  styrke  er  afgørende  for,  hvordan  regeringer  koordinerer internt gennem regeringsaftaler og eksternt med oppositionen gennem politiske forlig, når de samler flertal for deres lovgivning. Regeringsgrundlag er blevet en afgørende del af regeringens kommunikation med vælgerne og af regeringspartiernes interne koordination.

## Referencer

Christiansen, Flemming Juul (2005). Aftaler på tværs af sektorer i Folketinget. Politica 37 (4): 423-439.

Damgaard, Erik (2005). Parlamentarisk konflikt og samarbejde. Politica 37 (4): 385393.

Green-Pedersen, Christoffer (2005). Folketinget under fortsat forandring. Politica 37 (4): 394-410.

- Klemmensen, Robert (2005). Forlig i det danske folketing 1953-2001. Politica 37 (4): 440-452.
- Skjæveland, Asbjørn (2005). Dimensionalitet i Folketinget: Er der en ny politisk dimension? Politica 37 (4): 411-422.