Legitimitet og borgerkriges opståen: befolkningens oversete motiver
Forfattere: Fenja Søndergaard Møller
Tidsskrift: politica (2016-02-01)

## Fenja Søndergaard Møller

## Legitimitet og borgerkriges opståen: befolkningens oversete motiver

Denne artikel argumenterer for, at systematisk inddragelse af legitimitetsbegrebet bidrager til en forståelse af borgerkrigsudbrud. Først belyses legitimitetsbegrebets konceptuelle dimensioner og teoretiske relevans. Legitimitet defineres som folkets opfattelse af regeringen som retmæssig magthaver. Dernæst konstrueres et legitimitetsindeks med udgangspunkt i surveydata fra 49 stater på tværs af verdensdele. På baggrund af denne måling illustreres det, at legitimitet indfanger oversete motiver blandt befolkningen, hvilket medvirker til at forklare fred i lande som Jordan og Ghana og borgerkrig i lande som Nigeria og Ukraine.

Antallet af borgerkrige overstiger antallet af interstatslige krige, og inden for de senere år er adskillige nye borgerkrige opstået, fx i Nigeria 2011 og Ukraine 2014. Disse krige har katastrofale konsekvenser og koster talrige menneskeliv (Themnér og Wallensteen, 2014). Borgerkriges udbredelse og voldsomme ødelæggelser har foranlediget en omfattende litteratur vedrørende borgerkrigsudbrud.

Den eksisterende borgerkrigslitteratur etablerer et solidt fundament for forståelsen af borgerkriges opståen, men der er tilfælde, som ikke fyldestgørende kan  forklares  med  eksisterende  forklaringsfaktorer.  Hvorfor  opstår  der  borgerkrige i stater, hvor den siddende regering har vidtrækkende repressive ressourcer, og hvor motiverne går på tværs af intrastatslige grupper, fx Syrien? Og hvordan kan fattige, splittede lande som Jordan og Ghana undgå borgerkrig? Denne artikel argumenterer for, at systematisk inddragelse af legitimitetsbegrebet bidrager til en dybere forståelse af, hvorfor nogle lande oplever borgerkrig, imens andre formår at bevare freden.

Nutidige teorier vedrørende borgerkrigsudbrud kan overordnet opdeles i to retninger. Den ene retning fokuserer på oprørsmuligheder, herunder finansiering ved hjælp af naturressourcer og kamptekniske fordele i form af bjergrigt terræn. Den anden retning omhandler forurettelse såsom økonomisk og politisk  ulighed  mellem  substatslige  grupper  (Fearon  og  Laitin,  2003;  Collier, Hoeffler og Rohner, 2009; Buhaug, Cederman og Gleditsch, 2013). På trods af en omfangsrig borgerkrigslitteratur har eksisterende studier ikke direkte undersøgt legitimitetsbegrebet og dets betydning for borgerkrigsudbrud (Wimmer, 2013). Denne artikel viser, at legitimitetsbegrebet er centralt, da begrebet indfanger oversete motiver hos befolkningen. Mere specifikt besvares følgende spørgsmål: Hvorfor er legitimitetsbegrebet relevant i forbindelse med forståelsen af borgerkrigsudbrud?

Artiklen forløber i seks hovedafsnit. Først beskrives borgerkrigslitteraturens hidtidige  fokusområder  og  tilbageværende  spørgsmål,  og  herefter  fremføres forståelsen  af  legitimitetsbegrebet.  I  tredje  del  gennemgås  legitimitetsbegrebets teoretiske relevans, og i fjerde del udfoldes legitimitetsbegrebets empiriske bidrag, idet et legitimitetsindeks konstrueres. I femte del foreslås farbare veje i forbindelse med fremtidige borgerkrigsstudier, og sluttelig sammenfattes resultaterne i en konklusion.

## Borgerkrigslitteraturen og supplerende forklaringsfaktorer

Forskningsdagsordenen  inden  for  borgerkrigslitteraturen  var  i  slutningen  af 1990'erne og starten af 2000'erne præget af en diskussion af motiver for borgerkrig, herunder grådighed versus forurettelse ( greed versus grievance ). Ifølge grådighedsteorien  vil  borgerkrig  hovedsageligt  opstå  i  stater,  hvor  gevinsten ved oprør er høj, og omkostningerne små, fx i fattige stater hvor magthaverne har adgang til værdifulde naturressourcer. I modsætning dertil fokuserede forurettelsesteorien  på  undertrykkelse  og  marginalisering.  Forurettelsesteorien fremførte, at etnisk eller religiøst had i fragmenterede stater er hovedårsagen til borgerkrigsudbrud (Collier og Hoeffler, 1999; Collier og Sambanis, 2002; Bodea og Elbadawi, 2007).

De motivfokuserede teorier blev i 2000'erne i stigende grad afløst af et fokus  på  oprørsmuligheder,  herunder  styrkeforholdet  mellem  oprørere  og  staten. Mulighedsteorien hævder blandt andet, at der er motiver for borgerkrig i de fleste stater, hvorfor det afgørende er mulighederne. Statens repressive ressourcer  blev  anset  som  en  vigtig  forklaringsfaktor  sammen  med  oprørernes finansieringsmuligheder, rekrutteringsmuligheder, militære ressourcer og sammenhængskraft (Fearon og Laitin, 2003; Collier, Hoeffler og Rohner, 2009; Fearon, 2010).

Mulighedsteorien  præger  stadig  forskningsdagsordnen,  men  samtidig  er flere borgerkrigsforskere vendt tilbage til studiet af motiver. Mulighedsteorien er blandt andet kritiseret for et overdrevet fokus på statiske faktorer målt på statsligt niveau såsom bjergrigt terræn. Desuden indikerede flere empiriske eksempler, at forurettelse som følge af diskrimination har en betydning i forbindelse  med borgerkrigsudbrud. 1 De  nutidige  motivorienterede  tilgange  tager alternative indikatorer i betragtning. Teorierne opdeler ulighedsbegrebet i (a) horisontal ulighed, dvs. ulighed mellem politisk relevante grupper og (b) vertikal ulighed, dvs. fordelingen af goder i den samlede befolkning. Nyere studier viser, at lande med relativt fattige substatslige grupper samt diskrimination af substatslige  grupper øger sandsynligheden for borgerkrig (Cederman, Weidmann og Gleditsch, 2011; Deiwiks, Cederman og Gleditsch, 2012; Buhaug, Cederman og Gleditsch, 2013; Denny og Walter, 2014).

## Behov for supplerende forklaringsfaktorer

Selv om borgerkrigslitteraturen i høj grad øger forståelsen af borgerkriges opståen,  er  der  eksempler  på  fred  og  konflikt,  som  eksisterende  faktorer  ikke kan forklare til fulde. Kong Abdullah II formår fx at bevare freden i Jordan på trods af lave BNP-niveauer og høj grad af diskrimination. Kong Mswati III evner ligeledes at bevare freden i Swaziland på trods at fattigdom, etnisk fragmentering  og  diskrimination  (Motsamai,  2011;  Juan  og  Bank,  2013).  I Ghana er der høj grad af etnisk fragmentering og lave BNP-niveauer, og selv om der har været lokale uroligheder i den nordlige del af landet, har regeringen undgået deciderede borgerkrige (The World Bank, 2015; Department of Peace and  Conflict  Research,  2015).  Herudover  kan  oprørsmuligheder  eller  gruppebaseret forurettelse (økonomisk/politisk) ikke direkte forklare de voldelige protester i kølvandet på det arabiske forår. For det første opstod der kampe i stærke stater med vidtrækkende repressionsmidler og begrænsede oprørsmuligheder, fx Syrien og Libyen. For det andet var oprørsbevægelserne kendetegnet ved massiv, folkelig massemobilisering på tværs af substatslige grupper. 2 For det tredje omhandlede det arabiske forår umiddelbart andre motiver end etnisk  diskrimination,  heriblandt  dalende  tillid,  manglende  frihedsrettigheder og begrænsninger i velfærd (Anderson, 2011; Bhardwaj, 2012; Juan og Bank, 2013). Sådanne eksempler peger på et behov for supplerende forklaringsfaktorer. Jeg argumenterer for, at eksplicit inddragelse af legitimitetsbegrebet er et godt startsted.

På trods af at legitimitet typisk har haft en central plads inden for samfundsvidenskaberne, fylder begrebet forsvindende lidt på borgerkrigsforskernes dagsorden. Selv om borgerkrigsstudier til tider nævner ordet legitimitet, undersøges begrebet sjældent direkte. Det skyldes blandt andet den økonomiske dominans inden for borgerkrigsstudierne. Litteraturen er præget af kvantitativ forskning med fokus på målbare variable, hvilket har overskygget studier af mere 'bløde' faktorer, som typisk er vanskeligere at operationalisere (Wimmer, 2013). Systematisk inddragelse af legitimitetsbegrebet bidrager til borgerkrigsstudierne på to fronter. For det første involverer legitimitetsbegrebet befolkningens opfattelse af regeringen. Dette implicerer direkte målinger baseret på surveydata frem for indirekte forurettelsesfaktorer. For det andet indfanger legitimitetsbegrebet motiver, der ikke nødvendigvis er koblet til økonomisk ulighed eller politisk diskrimination. Legitimitetsbegrebet understreger, at borgere ikke kun handler ud fra rationel egeninteresse, men også ud fra en opfattelse af, hvad der er retfærdigt, dvs. om regeringen har legitim ret til at regere (Lamb, 2014).

## Hvad er legitimitet?

Udgangspunktet for legitimitetsforståelsen  er  Webers  studier  af  legitimitet. 3 Weber lægger vægt på, at et magtforhold er legitimt, hvis de involverede parter opfatter det som sådan. Inspireret af Weber tager artiklen ligeledes afsæt i opfattet legitimitet frem for objektive legitimitetskriterier. Legitimitet udgøres af befolkningens opfattelser (nedefra og op), og objektet for legitimitet er i denne sammenhæng afgrænset til regeringen. Mere præcist defineres legitimitet som befolkningens opfattelse af regeringen som retmæssig magthaver. Legitimitet forstås  derved vertikalt (folket som helhed i forhold til regeringen) frem for horisontalt (substatslige grupper i forhold til andre substatslige grupper). Som konsekvens heraf er fokus udelukkende på fuldskala borgerkrige, hvor regeringen udgør den ene part.

For det første udgøres det samlede legitimitetsniveau af befolkningens opfattelser i forhold til input. Dette aspekt af begrebet relaterer sig til validering af magtovertagelsen, dvs. hvorfor en regering i første omgang har ret til magten. Befolkningens tillid står centralt i retfærdiggørelsen af magtovertagelsen, og netop tillid er også et nøgleelement i Eastons diffuse støtte (Easton, 1975). Anskuelsen af tillid som en del af legitimitetsbegrebet er desuden i tråd med nyere studier af legitimitet (Levi, Sacks og Tyler, 2009; Gilley, 2013).

For det andet består legitimitet af opfattelser relateret til output. Koblingen mellem output og legitimitet understreges blandt andet af Easton (1975), der skelner mellem specifik støtte og diffus støtte og knytter output direkte til specifik støtte. Lipset (1959) kobler ligeledes effektivitet til legitimitet. Adskillige studier følger i Easton og Lipsets fodspor og relaterer offentlige goder til legitimitet, fx uddannelse, sikkerhed og sundhed (Weatherford, 1992; Beetham, 1993; Levi, Sacks og Tyler 2009). I forlængelse deraf anskues output-dimensionen her som et aspekt af legitimitetsbegrebet, der udgøres af befolkningens opfattelser i forhold til statens kerneopgaver: velstand, velfærd og sikkerhed.

For det tredje formes legitimitetsbegrebet af folkets opfattelser af frihedsrettigheder. Denne komponent er inspireret af Habermas (1975), der argumenterer for, at frihedsrettigheder er essentielle for legitimitet på tværs af kulturelle kontekster. Individorienterede tilgange kritiseres for at ligestille befolkningens legitimitetsopfattelse med legitimitetsniveauet uden at tage højde for uvidenhed om rettigheder (Beetham, 2013; Lamb, 2014). Med tilføjelsen af opfattede rettighedskriterier imødekommes kritikken, men samtidig fastholdes befolk- ningsperspektivet. Frihedsrettigheder indeholdt i legitimitetsniveauet tilfører begrebet normative elementer, men det er stadig befolkningens opfattelse af rettighederne og ikke en universel rettighedstærskel, som afgør hvor et land placerer sig på legitimitetsskalaen. Desuden er rettighedsdimensionen ikke individuel tilstrækkelig for et højt legitimitetsniveau.

Samlet set forstås legitimitet som et multidimensionalt begreb, der formes af befolkningens opfattelse af regeringen som retmæssig magthaver i forhold til input, output og frihedsrettigheder. De tre dimensioner forventes ikke direkte at  korrelere, men kan delvist kompensere for hinanden og udgør tilsammen legitimitetsniveauet. Adfærd (fx politisk deltagelse) anskues ikke som en del af selve legitimitetsbegrebet, men som udfald forårsaget af legitimitet. Det understreges desuden, at fokus ikke er kilderne eller strategierne bag de målte legitimitetsniveauer. Der er flere veje til høje legitimitetsniveauer. Weber nævner karisma, tradition og legalitet som væsentlige legitimitetskilder (Weber, 1946). Hertil kan tilføjes frie og fair valg (Habermas, 1975). Det er ligeledes oplagt, at faktorer som olie og høje BNP-niveauer påvirker opfattelser relateret til outputdimensionen. Formålet er dog at indfange det direkte legitimitetsniveau, dvs. befolkningens konkrete opfattelse frem for bagvedliggende kilder.

## Legitimitetsbegrebets teoretiske relevans

Overordnet set  indebærer  legitimitet  færre  motiver  for  væbnet  kamp  blandt den brede befolkning, hvilket forventes at mindske sandsynligheden for borgerkrig. Legitimitet fordrer, at befolkningen frivilligt indordner sig regeringen ud fra moralsk forpligtelse. Det vanskeliggør radikaliserede gruppers rekruttering og mobilisering af regeringsmodstand. Det stiller eksempelvis store krav til oprørerne, hvis borgerkrig skal italesættes som et nødvendigt og frugtbart tiltag i legitime regimer.

Omvendt er  der  motiver  for  regeringsmodstand  hos  store  dele  af  befolkningen i stater med lave legitimitetsniveauer. Illegitimitet motiverer krav om ændring af status quo, hvilket kan opildne konflikter (Lamb, 2014). Illegitimiteten omfatter desuden per definition regeringen, hvilket giver radikaliserede grupper mulighed for at mobilisere bred modstand blandt den almene befolkning i legitimitetens navn. En sådan massemobilisering kan fx ende med direkte krav om regeringens afgang eller mindre radikale krav om reformer. Hvis ikke regeringen imødekommer befolkningens krav, kan landet ende i væbnet konflikt. Stien mellem (il)legitimitet og borgerkrig svarer overvejende til mekanismerne i forbindelse med relativ deprivation præsenteret af blandt andre Gurr (1970). Individers udbredte utilfredshed med deres situation forårsager konflikt, idet frustration genererer aggression.

Et højt legitimitetsniveau udelukker dog ikke, at andre motiver (fx grådighed eller religion) kan føre til borgerkrig. På samme vis er der alternative stier i illegitime stater, som ikke vil føre til borgerkrig. Hvis regeringen fx formår at opgradere output-dimensionen, kan det bremse en potentiel borgerkrig. Hertil kommer et væld at ikke-voldlige udtryksformer såsom demonstrationer. Det er  også  muligt,  at  øget  repression  kan  afskrække  en  mobiliseret  befolkning (Dogan, 2009). 4 Det statslige legitimitetsniveau tager desuden ikke højde for, at små, magtfulde grupper, der ikke anser regeringen som retmæssig, ønsker at gribe til våben. Legitimitetsniveauet anses dog stadig som informativt (ligesom eksisterende statslige indikatorer), da borgerkrig er ressourcekrævende, og stærke motiver og rekrutteringsmuligheder blandt den brede befolkningen giver  bedre  vilkår  for  borgerkriges  opståen.  Selv  om  statslig  illegitimitet  på ikke altid vil  føre  til  borgerkrig,  og  legitimitet  på  statsligt  niveau  ikke  altid indebærer fred, forventes der gennemsnitligt set større sandsynlighed for fuldskala borgerkrig i illegitime regimer.

## Måling af legitimitet

Legitimitetsbegrebets kompleksitet gør det vanskeligt at måle. Der er dog flere eksempler på empiriske målinger af staters legitimitetsniveau. I tråd med eksisterende målinger anvendes survey-data, da artiklen stræber efter at måle legitimitet direkte, dvs. selve opfattelserne. 5 Legitimitetsmålingen involverer ikke mulige kilder såsom BNP per indbygger eller karisma, religion, ideologi osv. For at dække så stor en del af verdens lande som muligt baseres målingerne på World Values Survey. 6 Der anvendes bølge 6, som dækker årene 2010-2014, da ingen af de tidligere bølger omfatter spørgsmål, der fyldestgørende dækker alle begrebets teoretiske dimensioner. Eksempelvis er der ikke spurgt direkte ind til velfærd og sikkerhed i forbindelse med bølgerne før 2010. Selv om tidligere målinger ville  give  større  mulighed  for  at  udforske  effekterne  af  legitimitet, vælger jeg derfor den nyeste bølge. Datasættet omfatter mere end 74.000 respondenter og 52 lande (World Values Survey Association, 2014). Legitimitetsscoren  estimeres  for  49  af  de  52  lande,  da  der  for  Qatar,  Usbekistan  og Kuwait ikke er spurgt om relevante rettighedsspørgsmål. 7 Ud fra ti spørgsmål konstrueres et formativt legitimitetsindeks bestående af tre subindeks. Inputdimensionen måles med fire tillidsspørgsmål, der afspejler befolkningens tillid til  regeringen,  retsvæsenet,  politiet  og  embedsmandsapparatet  (V113,  V114, V115, V118). Output-dimensionen måles med fire spørgsmål, der omhandler, hvorvidt respondenten inden for de sidste 12 måneder har haft nok mad, kontantindkomst, adgang til nødvendig medicinsk behandling samt følt sig tryg i eget hjem i forhold til kriminalitet (V188, V189, V190, V191). Der anvendes to spørgsmål til at måle rettighedsdimensionen, herunder opfattelsen af respekt for menneskerettigheder og frihedsfølelse (V142, V55). 8

Scoren for hvert spørgsmål afspejler den befolkningsandel, der placerer sig i positive svarkategorier, eksempelvis andelen, der har svaret 'A great deal' eller 'Quite a lot' ud af det samlede antal svar fraregnet manglende værdier og 'Don't know'. 9 Der skelnes ikke mellem svarkategorierne inden for henholdsvis positive og negative andele. Der er et lige antal svarkategorier til alle spørgsmål,  så  begge  andele  afspejler  det  samme  antal  svarkategorier.  I  forbindelse med selve indekskonstruktionen tager jeg udgangspunkt i Munck (2009), som understreger vigtigheden af at tilpasse aggregeringsmetoden til komponenternes interaktive forhold og komplementære relationer. Til konstruktionen af de tre subindeks anvendes det geometriske gennemsnit, idet subkomponenterne anskues som delvist komplementære og interaktive. I forhold til konstruktionen af det samlede indeks anvendes det aritmetiske gennemsnit, idet dimensionerne anskues som delvist komplementære, men ikke som interaktive. Med andre ord forventes der ikke betydelig korrelation mellem de tre dimensioner, der udgør det formative indeks, men de kan delvist kompensere for hinanden. Først  reduceres  data  til  andele  på  landeniveau  i  forhold  til  hvert  spørgsmål. Herefter  standardiseres  alle  andelsvariablene,  så  hvert  spørgsmål  vægtes  lige højt uafhængigt af variationsbredden i andelene. Herefter udregnes det geometriske gennemsnit for hver subdimension. Sluttelig udregnes det aritmetiske gennemsnit på tværs af de tre standardiserede subdimensioner. De tre legitimitetsdimensioner vægtes lige højt. 10

Legitimitetsindeksets variationsbredde er sat til at gå fra 0 til 10 for at bekvemmeliggøre sammenligninger mellem de 49 lande. Gennemsnittet er 5,3, og standardafvigelsen 2,5. De enkelte scorer for alle 49 lande er oplistet i tabel 1. Legitimitetsindekset er velegnet til at diskriminere mellem de 49 lande, idet indeksets finkornede karakter betyder, at ingen lande opnår præcis samme scorer. Ikke overraskende placerer Sverige sig i helt i top. Den øverste del af listen domineres generelt af lande med demokratiske styreformer og høje velstandsniveauer.  For  det  første  er  det  forventeligt,  at  opfattelser  relateret  til  inputdimensionen og rettighedsdimensionen er mere positive i demokratier, hvor der sædvanligvis er højere grad af frihedsrettigheder, og hvor manglende tillid typisk  vil  resultere  i  et  regeringsskifte.  For  det  andet  kan  velstandsniveauet påvirke opfattelser relateret til output i en positiv retning. Det kan medvirke til at forklare, hvorfor fx Nederlandene og Tyskland scorer højt, imens fattige lande som Yemen, Armenien og Ukraine ligger i bunden af skalaen.

Det skal understreges, at fattige, autoritære regimer kan opnå en høj legitimitetsscore. Det er fx tilfældet i Jordan, der er nr. 11 ud af 49. Kong Abdullah II kan blandt andet trække på traditionel og ceremoniel magtoverdragelse og derved  generere  tillid  blandt  befolkningen.  Diktaturer  som  Aserbajdsjan  og Kasakhstan ligger desuden højere end flere vestlige demokratier (fx Spanien og Japan). Forekomst af naturressourcer og karisma knyttet til regeringslederen kan være en medvirkende faktor til høje scorer i sådanne autokratier. Det bemærkes desuden, at Malaysia og Kina formår at placere sig helt i toppen på trods af undertykkelse af mindretal i begge lande, blandt andet fordi legitimitetsscoren udregnes på nationalt niveau. Sidstepladsen tilhører Peru, hvorimod lande  som  Pakistan  og  Zimbabwe  holder  sig  uden  for  listens  bund.  Samlet set understreger målingen, at legitimitet udtrykt ved befolkningens opfattelser ikke i alle tilfælde er sammenfaldende med en vestlig forestilling om, hvornår et  styre  er  legitimt.  Selv  om  svarene  i  autoritære  regimer  kan  være  påvirket af frygt for regimet, indikerer indekset, at autoritære regeringer kan besidde legitimitet.

Tabel 1 : Legitimitetsrangering

|   Nr. | Land          |   År | Legitimitets- score   |   Nr. | Land      |   År | Legitimitets- score   |
|-------|---------------|------|-----------------------|-------|-----------|------|-----------------------|
|     1 | Sverige       | 2011 | 10,00                 |    26 | Japan     | 2010 | 4,97                  |
|     2 | Kine          | 2012 | 9,76                  |    27 | Algeriet  | 2013 | 4,85                  |
|     3 | Singapore     | 2012 | 9,73                  |    28 | Slovenien | 2011 | 4,43                  |
|     4 | Malaysia      | 2012 | 9,49                  |    29 | Palæstina | 2013 | 4,28                  |
|     5 | New Zealand   | 1011 | 8,78                  |    30 | Tunesien  | 2013 | 4,27                  |
|     6 | Tyskland      | 2013 | 8,60                  |    31 | Libyen    | 2014 | 4,25                  |
|     7 | Australien    | 2012 | 8,15                  |    32 | Rwanda    | 2012 | 4,21                  |
|     8 | Nederlandene  | 2012 | 7,87                  |    33 | Chile     | 2011 | 4,03                  |
|     9 | Taiwan        | 2012 | 7,60                  |    34 | Trinidad  | 2011 | 3,90                  |
|    10 | Sydkorea      | 2010 | 7,28                  |    35 | Irak      | 2012 | 3,76                  |
|    11 | Jordan        | 2014 | 7,24                  |    36 | Zimbabwe  | 2012 | 3,68                  |
|    12 | Tyrkiet       | 2011 | 7,10                  |    37 | Libanon   | 2013 | 3,60                  |
|    13 | Ghana         | 2012 | 7,03                  |    38 | Pakistan  | 2012 | 3,37                  |
|    14 | USA           | 2011 | 6,96                  |    39 | Mexico    | 2012 | 3,29                  |
|    15 | Cypern        | 2011 | 6,76                  |    40 | Nigeria   | 2011 | 3,23                  |
|    16 | Aserbajdsjan  | 2011 | 6,68                  |    41 | Colombia  | 2012 | 2,70                  |
|    17 | Kirgisistan   | 2011 | 6,50                  |    42 | Rusland   | 2011 | 2,66                  |
|    18 | Kasakhstan    | 2011 | 6,36                  |    43 | Marokko   | 2011 | 2,56                  |
|    19 | Estland       | 2011 | 6,35                  |    44 | Rumænien  | 2012 | 2,28                  |
|    20 | Philippinerne | 2012 | 5,99                  |    45 | Egypten   | 2013 | 2,23                  |
|    21 | Uruguay       | 2011 | 5,71                  |    46 | Ukraine   | 2011 | 1,73                  |
|    22 | Spanien       | 2011 | 5,66                  |    47 | Yemen     | 2014 | 1,48                  |
|    23 | Ecuador       | 2013 | 5,44                  |    48 | Armenien  | 2011 | 1,34                  |
|    24 | Polen         | 2012 | 5,17                  |    49 | Peru      | 2012 | 0,00                  |
|    25 | Hviderusland  | 2011 | 5,15                  |       |           |      |                       |

## Forskelle på udbredte indikatorer og legitimitet

Operationaliseringen  af  oprørsmuligheder  inden  for  borgerkrigslitteraturen varierer og omfatter en lang række indikatorer. Der er dog især fire indikatorer, der er vidt udbredte: olieindtægter, BNP per indbygger, befolkningsstørrelse og bjergrigt  terræn.  Disse  indikatorer  afspejler  finansieringsmuligheder,  rekrutteringsmuligheder og relativ styrke i forhold til staten (Fearon og Laitin, 2003; Bodea og Elbadawi, 2007; Collier, Hoeffler og Rohner, 2009; Buhaug, 2006). De første survey-undersøgelser i forbindelse med bølge 6 er foretaget i 2010, hvorfor der hentes data fra 2010 fra Verdensbanken (The World Bank, 2011, 2015). Bjergindekset hentes fra Fearon og Laitin (2003), da dets statiske karakter overflødiggør opdatering. 11

Målene for forurettelse dækker horisontal såvel som vertikal forurettelse og er baseret på Buhaug, Cederman og Gleditsch (2013). Der anvendes de nyeste tal fra 2005 og i alt inddrages fem indikatorer, der anvendes af nutidige borgerkrigsstudier: gini-koefficienten, gruppebaseret diskrimination, negativ horisontal ulighed, positiv horisontal ulighed og etnisk fragmentering. Hvorvidt et land har oplevet borgerkrigsudbrud efter legitimitetsmålingen afgøres med afsæt i UCDP/PRIO Armed Conflict Dataset, hvor fuldskala borgerkrig indebærer, at regeringen er aktiv part i konflikten, og antallet af døde er min 1.000 (Themnér og Wallensteen, 2014). Et borgerkrigsudbrud forstås her som nyt, hvis det er minimum et år siden, der sidst var 25 dødsfald. Hvis der kontinuerligt er 25 dødsfald om året, forstås konflikten som igangværende.

I  forbindelse  med  sammenligningerne mellem legitimitet og udbredte indikatorer, er der gennemført bivariat analyse og multipel regressionsanalyse. 12 Der identificeres en statistisk signifikant sammenhæng mellem legitimitet og BNP per indbygger, da høje BNP-niveauer korrelerer positivt med legitimitetsniveauet. Det er ikke overraskende, idet output indgår som dimension i legitimitetsbegrebet. Der er dog langt fra perfekt korrelation. Dette gælder både for det samlede indeks og for output-dimensionen alene. Et land som Jordan har eksempelvis lavt BNP-niveau, men en høj output-score. Befolkningen i Jordan er dermed mere positiv end det faktiske velstandsniveau indikerer, eventuelt fordi folket sammenligner sig med nabolande i højere grad end verdensgennemsnittet.  Herudover  involverer  output-dimensionen  velfærd  og  sikkerhed, hvilket ikke indfanges med en ren BNP-indikator.

C

C

500 1000 1500

Befolkningstal (mil.)

xx

X

Figur 1 : Sammenhæng mellem legitimitet og udbredte borgerkrigsindikatorer

*Xx Legitimitet

10

Legitimitet

X

X

XX

xX

10

Legitimitet Høje befolkningstal korrelerer ligeledes positivt med legitimitet, men sammenhængen forsvinder, hvis Kina fjernes. Der observeres ikke sammenhænge mellem legitimitet og andre udbredte indikatorer inden for borgerkrigslitteraturen. Legitimitetsvariablen måler derfor umiddelbart andre aspekter end de eksisterende indikatorer. Figur 1 illustrerer  sammenhængene mellem de udvalgte borgerkrigsindikatorer og legitimitet. Figuren bekræfter, at der ud over BNP per indbygger,  ikke  er  en  tydelig  sammenhæng  mellem  legitimitet  og eksisterende indikatorer.

Note: Trekanten '∆' repræsenterer borgerkrigsudbrud i Ukraine og Nigeria efter legitimitetsmålingen. Ukraine har den laveste legitimitetsscore af de to lande og ligger derfor længere til venstre end Nigeria på alle figurer. Det bemærkes, at der mangler værdier i forhold til olieindtægter, BNP og befolkningstal for Taiwan. Der er ligeledes ikke frembragt data for olieudvinding i Rwanda, gini-koefficienten i Libyen samt bjergeindeks for Cypern, Tyskland og Singapore.

## Illustrative eksempler: Ukraine, Nigeria, Jordan og Ghana

Der er i skrivende stund opstået to fuldskala borgerkrige blandt de inkluderede lande efter legitimitetsmålingerne: Nigeria 2011 og Ukraine 2014 (markeret med trekanter i figur 1). I forhold til borgerkrigen i Ukraine 2014 peger de eksisterende indikatorer på to aspekter: Ukraines lave BNP-niveau per indbygger samt høje niveauer af negativ horisontal ulighed. Ukraine afviger dog ikke væsentligt  fra  gennemsnittet  i  forhold  til  de  andre  indikatorer,  jf.  tabel  2.  I relation til Nigeria 2011 kan flere eksisterende indikatorer medvirke til at forklare borgerkrigsudbruddet, eksempelvis etnisk fragmentering, jf. tabel 2. Det betyder imidlertid ikke, at legitimitet er uden betydning. Legitimitetsindekset viser, at både Ukraine og Nigeria havde lave legitimitetsniveauer, umiddelbart inden borgerkrigene opstod. Det peger på, at legitimitetsniveauet er en yderligere faktor, som borgerkrigsforskere bør tage i betragtning, når borgerkrigsudbrud forklares. Idet der kun er opstået to nye borgerkrige, kan der dog ikke drages generelle konklusioner om tilstedeværelsen (eller styrken) af en kausal sammenhæng mellem illegitimitet og borgerkrig.

I forlængelse af koblingen mellem illegitimitet og interstatslig konflikt kan legitimitet relateres til fred. Umiddelbart øger legitimitet forståelsen af fred i stater, hvor eksisterende borgerkrigsforskere ville forvente konflikt. I forhold til eksempelvis Jordan peger flere af de udbredte indikatorer i retning af borgerkrigsudbrud. Jordan ligger særdeles højt i forhold til horisontal diskrimination. Herudover er BNP-niveauet i Jordan væsentligt under gennemsnittet, og det bjergrige terræn giver oprørerne en kampteknisk fordel. Der er således både motiver og muligheder for borgerkrig til stede i Jordan. Gini-koefficienten og de horisontale mål for økonomisk ulighed adskiller sig ikke væsentligt fra gennemsnittet, og selv om Jordan scorer lavt i forhold til etnisk fragmentering, er  landet  kendetegnet  ved  splittelse  mellem  palæstinensiske  grupper  og  den øvrige befolkning. Hvordan undgås intrastatslig vold? Sammen med det lave befolkningstal bidrager legitimitetsniveauet til at forklare stabiliteten i Jordan. Mellemøstlige monarkiers evne til at generere legitimitet er af mellemøstfor- skere netop fremhævet som en mulig stabilitetskilde (Hudson, 1977; Albrecht og Schlumberger, 2004; Bank, Sunik og Richter, 2014).

Tabel 2 : Indikatorer for udvalgte lande

| Etnisk fragmen- tering   | 0,42    | 0,87    | 0,05   | 0,71   | 0,32       |
|--------------------------|---------|---------|--------|--------|------------|
| Negativ hori. ulighed    | 1,79    | 1,30    | 1,00   | 1,03   | 1,26       |
| Positiv hori. ulighed    | 1,01    | 3,34    | 1,00   | 1,02   | 1,15       |
| Horison- tal disk.       | 0,01    | 0,13    | 0,59   | 0      | 0,04       |
| Gini- koeff.             | 28,20   | 43,70   | 38,80  | 40,70  | 39,98      |
| Bjerg- indeks            | 4,72    | 2,40    | 14,20  | 0      | 21,77      |
| Befolk- ningstal (mil.)  | 45,87   | 159,71  | 6,05   | 24,26  | 69,68      |
| BNP pr. indb. (tusind)   | 1,97    | 1,00    | 2,82   | 0,61   | 11,90      |
| Olieind- tægter (% BNP)  | 0,87    | 15,67   | 0,00   | 0,27   | 6,25       |
| Leg. score               | 1,73    | 3,23    | 7,24   | 7,03   | 5,28       |
| Land                     | Ukraine | Nigeria | Jordan | Ghana  | Gennemsnit |

Note: Gennemsnittet er beregnet for de 49 lande, der er inkluderet i indekset. Der er dog enkelte manglende værdier, jf. noten til figur 1.

Ghana er et andet eksempel på et land, hvor regeringen formår at opnå et relativt højt legitimitetsniveau. Selv om der har været lokale uroligheder i den nordlige del af landet, betegnes Ghana typisk som et stabilt og fredeligt land på nationalt niveau (McCauley, 2013; Department of Peace and Conflict Research, 2015). Ud fra det lave BNP-niveau og den høje grad af etnisk fragmentering er det overraskende. Placeringen som nr. 13 kan være en medvirkende faktor til den nuværende politiske stabilitet. Tabel 2 opsummerer gennemsnittene for de forskellige indikatorer i relation til de fire ovennævnte eksempler.

## Fremtidige borgerkrigsstudier

Ambitionen i nærværende artikel var at undersøge legitimitetsbegrebet og dets relevans i forbindelse med forståelsen af borgerkrigsudbrud. Der er ikke direkte  foretaget  en  test  af  kausalsammenhængen  mellem  legitimitetsniveauer og borgerkrigsudbrud. Det skyldes blandt andet, at de survey-data, der omfatter alle relevante legitimitetsdimensioner, er indsamlet inden for de senere år. Hvorvidt lave legitimitetsniveauer fører til borgerkrig er oplagt at undersøge i forbindelse  med fremtidige borgerkrigsstudier, når der foreligger opdaterede konfliktdata for en årrække efter legitimitetsmålingerne. Flere survey-data over tid vil ligeledes give mulighed for at undersøge, hvorvidt borgerkrig påvirker legitimitetsniveauet (omvendt kausalitet). Intrastatsligt sammenbrud kan påvirke opfattelsen af regeringen negativt og derved mindske legitimitetsniveauet, hvilket udfordrer brugen af legitimitet som forklarende variabel. På samme vis forventes interaktion mellem legitimitetsniveauet og udbredte variable såsom BNP per indbygger. Interaktion og kausalitetsretningen er oplagte forskningsemner, når yderligere data bliver tilgængelige. Ud over kvantitative tidsseriestudier er dybdegående casestudier med mekanismefokus en mulighed.

Desuden er det muligt at supplere World Values Survey med data fra de regionale barometre såsom Afrobarometer. De regionale survey-undersøgelser omfatter ikke de samme spørgsmål som World Values Survey, men giver mulighed for at sammenligne lande inden for verdensdele. Med udgangspunkt i de regionale barometre er det tillige muligt at studere korrelationer mellem legitimitet og borgerkrig på substatsligt niveau. Eksempelvis kan substatslige legitimitetsscorer for afrikanske lande sammenkobles med regional konfliktdata fra Uppsala Conflict Data Programs Georeferenced Event Dataset, når opdaterede data herfra foreligger (Sundberg og Melander, 2013). Denne tilgang ville indfange konflikter, hvor staten ikke nødvendigvis er aktør. Samtidig tages der højde for, at små, magtfulde grupper med meget lave legitimitetsniveauer kan gribe til våben. Substatslige legitimitetsmål imødekommer nyere borgerkrigsstudiers fokus på gruppebaserede motiver.

Alternative  legitimitetsmålinger  baseret  på  kilderne  frem  for  de  konkrete opfattelser er ligeledes et oplagt forskningsområde for fremtidige borgerkrigsstudier. Det er udfordrende at anvende eksisterende survey-data i forbindelse med legitimitetsmålinger, da især begrænsede spørgsmål relateret til input-dimensionen udfordrer målingsvaliditeten. En alternativ tilgang er at anvende ekspertvurderinger af legitimitetskilderne, fx promovering af ideologi, karisma og økonomisk vækst (Grauvogel og von Soest, 2014).

## Konklusion

På trods af en omfangsrig litteratur vedrørende borgerkriges opståen har legitimitetsbegrebet  fyldt  forsvindende  lidt  på  borgerkrigsforskernes  dagsorden. Denne artikel viser, at legitimitetsbegrebet er relevant, da begrebet indfanger oversete motiver hos befolkningen. Legitimitet blev defineret som folkets opfattelse af regeringen som retmæssig magthaver.

Legitimitet forventes at påvirke sandsynsligheden for borgerkriges opståen, da høje legitimitetsniveauer mindsker motiver for forandring og vanskeliggør massemobilisering.  Omvendt  implicerer  illegitimitet  stærke  motiver  hos  befolkningen, hvilket giver radikaliserede grupper større mulighed for at mobilisere regeringsmodstand. Med afsæt i den teoretiske forventning blev der ud fra World Values Survey udregnet legitimitetsscorer for 49 stater. Legitimitetsmålingen viste, at legitimitetsniveauet kan være højt i autoritære, fattige regimer. Målingen adskiller  sig  fra  eksisterende  motiv-  og  mulighedsvariable,  da  der tages  afsæt  i  befolkningens  opfattelser,  herunder  motiver  som  ikke  nødvendigvis korrelerer med økonomisk ulighed eller politisk diskrimination. Mere specifikt tilfører begrebet forklaringskraft i forbindelse med lande som Jordan og Ghana, hvor eksisterende teorier ville forvente borgerkrig. Samtidig er det plausibelt,  at  illegitimitet  spiller  en  rolle  i  forbindelse  med  borgerkriges  opståen, da de to borgerkrige, som er opstået efter legitimitetsmålingen, forekommer i lande med lave legitimitetsniveauer (Nigeria 2011 og Ukraine 2014). Et afsæt i legitimitetsbegrebet påpeger, at potentielle oprørere ikke kun handler ud fra materielle incitamenter, men også ud fra principper om retfærdighed.

Artiklen har ikke decideret testet den kausale sammenhæng mellem legitimitetsniveau og borgerkrig, men på sigt giver opdaterede data mulighed for dette. Hvis fremtidig forskning identificerer generelle sammenhænge mellem legitimitet og borgerkrig, har det betydning i forhold til forebyggelse, idet advarselsmekanismer i højere grad bør inddrage befolkningens opfattelse af re- geringen. Fremtidig borgerkrigsforskning bør derfor se nærmere på samspillet mellem legitimitet og borgerkriges opståen.

## Noter

1. Eksempelvis var borgerkrigen i Etiopien 1974-1991 blandt andet et resultat af massiv undertrykkelse af Eritreas befolkning, der i adskillige år kæmpede for selvbestemmelse og løsrivelse fra Etiopien (Bereketeab, 2010). Ligeledes kan den sudanesiske borgerkrig 1983 anskues som et resultat af undertrykkelse og marginalisering af sydsudanesiske befolkningsgrupper (Collins, 2008).
2.  Oprørsgrupperne i Syrien omfatter eksempelvis både sunnimuslimer og shiamuslimer (Bhardwaj, 2012).
3. Studiet af legitimitetsrelaterede problemstillinger optog filosoffer som Aristoteles, Machiavelli og Rousseau, men Weber var en af de første, der eksplicit studerede legitimitetsbegrebet (Lamb, 2014).
4.  Gerschewski (2013) argumenterer for, at eliteinddragelse, repression og legitimitet er de tre stabiliserende søjler i autoritære regimer. Det bemærkes dog, at repression også kan anskues som en radikaliserende faktor (Davenport, 2007).
5.  Se blandt andet Weatherford (1991), Levi, Sacks og Tyler (2009), Power og Cyr (2009) og Gilley (2012) for eksempler på legitimitetsmålinger.
6.  Der er dog en række datamæssige udfordringer, der knytter sig til brugen af World Values Survey. For det første er det vanskeligt at sikre en høj målingsvaliditet og reliabilitet på tværs af lande, da forskelligartede kulturer og sprog kan føre til uens forståelse af spørgsmålene. For andet er der fare for økologisk fejlslutning, når der udregnes statslige legitimitetsniveauer ud fra individdata (Coppedge, 2012). For det tredje er det nødvendigt at være påpasselig i forhold til generalisering fra stikprøve  til  population,  da  stikprøvernes  repræsentativitet  og  datakvalitet  varierer. Der er således en række forbehold, der skal tages i betragtning i forbindelse med legitimitetsrangeringen.
7. Der  er  foretaget  sammenligninger  af  gennemsnittene  for  henholdsvis  inkluderede lande og udeladte lande for at undersøge de 49 landes repræsentativitet. De inkluderede lande har et væsentligt højere befolkningsgennemsnit, blandt andet fordi Kina trækker gennemsnittet betydeligt op. Gennemsnittet for gruppebaseret diskrimination og etnisk fragmentering er ligeledes signifikant højere blandt de inkluderede lande (blandt andet pga. Jordan og Nigeria). De udeladte lande afviger dog ikke signifikant i forhold til andre udbredte borgerkrigsfaktorer, jf. det supplerende materiale.
8.  Se det supplerende materiale for konkrete spørgsmålsformuleringer og svarkategorier.

9. Manglende værdier og ved ikke-svar kan afspejle frygt for regimet. Det bemærkes dog, at manglende værdier og ved ikke-svar for hvert spørgsmål udgør under 5 pct. Hvis svarkategorierne medtages i henholdsvis den negative andel eller den positive andel, rykker flere lande et par pladser, men der ændres ikke på helhedsbilledet, jf. det supplerende materiale.
10. Der er til sammenligning konstrueret et indeks, hvor output-dimensionen vægtes dobbelt. Fattige lande som Rwanda og Nigeria rykker nogle pladser ned, hvorimod lande som Japan og USA rykker nogle pladser op, jf. det supplerende materiale.
11. Mindre  udbredte  mulighedsindikatorer  omfatter  vækstrater,  diamanter,  andel unge mænd, skovrigt terræn og ustabilitet (Dixon, 2009).
12. Se det supplerende materiale for de specifikke koefficienter.

## Litteratur

- Albrecht, Holger og Oliver Schlumberger (2004). 'Waiting for Godot': regime change without democratization in the Middle East. International Political Science Review 25 (4): 371-392.
- Anderson, Lisa (2011). Demystifying the Arab Spring: parsing the differences between Tunisia, Egypt, and Libya. Foreign Affairs 90 (3): 2-16.
- Bank, André, Anna Sunik og Thomas Richter (2014). Durable, yet different: monarchies in the Arab Spring. Journal of Arabian Studies 2 (4): 163-179.
- Beetham, David (1993). In defence of legitimacy. Political Studies 41 (3): 488-191.
- Beetham, David (2013). The Legitimation of Power . 2nd ed., rev. ed. Houndmills, Basingstoke, Hampshire: Palgrave Macmillan.
- Bereketeab, Redie (2010). Eritrea: The Making of a Nation, 1890-1991 . Trenton, NJ: Red Sea Pr.
- Bhardwaj, Maya (2012). Development of conflict in Arab Spring Libya and Syria: from revolution to civil war. Washington University International Review 1: 76-96.
- Bodea, Cristina og Ibrahim A. Elbadawi (2007). Riots, coups and civil war: revisiting the greed and grievance debate. Policy Research Working Paper 4397. Washington, DC: The World Bank.
- Buhaug, Halvard (2006). Relative capability and rebel objective in civil war. Journal of Peace Research 43 (6): 691-708.
- Buhaug, Halvard, Lars-Erik Cederman og Kristian S. Gleditsch (2013). Square pegs in  round holes: inequalities, grievances, and civil war. S SRN Scholarly Paper ID 1900723 . Rochester, NY: Social Science Research Network.
- Cederman, Lars-Erik, Nils B. Weidmann og Kristian S. Gleditsch (2011). Horizontal inequalities and ethnonationalist civil war: a global comparison. American Political Science Review 105 (03): 478-495.

- Collier, Paul og Anke Hoeffler (1999). Greed and grievance in civil war. Policy Research Working Papers . The World Bank.
- Collier, Paul, Anke Hoeffler og Dominic Rohner (2009). Beyond greed and grievance: feasibility and civil war. Oxford Economic Papers 61 (1): 1-27.
- Collier, Paul og Nicholas Sambanis (2002). Understanding civil war: a new agenda. Journal of Conflict Resolution 46 (1): 3-12.
- Collins, Robert O. (2008). A History of Modern Sudan . Cambridge: Cambridge University Press.
- Coppedge, Michael (2012). Democratization and Research Methods . Cambridge: Cambridge University Press.
- Davenport, Christian (2007). State repression and political order. Annual Review of Political Science 10: 1-23.
- Deiwiks, Christa, Lars-Erik Cederman og Kristian S. Gleditsch (2012). Inequality and conflict in federations. Journal of Peace Research 49 (2): 289-304.
- Denny, Elaine K. og Barbara F. Walter (2014). Ethnicity and civil war. Journal of Peace Research 51 (2): 199-212.
- Department of Peace and Conflict Research (2015). Uppsala Conflict  Data  Program  Conflict  Encyclopedia .  http://www.ucdp.uu.se/gpdatabase/gpregions.php?regionSelect= 2-Southern%20Africa (5. oktober, 2015).
- Dixon, Jeffrey (2009). What Causes Civil War s? Integrating quantitative research findings. International Studies Review 11 (4): 707-735.
- Dogan, Mattei (2009). Political legitimacy: new criteria and anachronistic theories. International Social Science Journal 60 (196): 195-210.
- Easton, David (1975). A re-assessment of the concept of political support. British Journal of Political Science 5 (4): 435-457.
- Fearon, James D. (2010). Governance and civil war onset. World Development Report 2011. Background Paper . Washington, DC: The World Bank.
- Fearon, James D. og David D. Laitin (2003). Ethnicity, insurgency, and civil war. American Political Science Review 97 (01): 75-90.
- Gerschewski, Johannes (2013). The three pillars of stability: legitimation, repression, and co-optation in autocratic regimes. Democratization 20 (1): 13-38.
- Gilley, Bruce (2012). State legitimacy: an updated dataset for 52 countries. European Journal of Political Research 51 (5): 693-699.
- Gilley, Bruce (2013). The Right to Rule: How States Win and Lose Legitimacy . New York: Columbia University Press.
- Grauvogel, Julia  og  Christian  von  Soest  (2014).  Claims  to  legitimacy  count:  Why sanctions fail to instigate democratisation in authoritarian regimes. European Journal of Political Research 53 (4): 635-653.
- Gurr, Ted R. (1970). Why Men Rebel . Princeton, NJ: Princeton University Press.

- Habermas, Juergen (1975). Legitimation Crisis . Boston: Beacon Press.
- Hudson, Michael C. (1977). Arab Politics: The Search for Legitimacy . New Haven: Yale University Press.
- Juan, Alexander De og André Bank (2013). The effects of regime cooptation on the geographical distribution of violence: evidence from the Syrian Civil War. GIGA Working Paper Series 222 . GIGA German Institute of Global and Area Studies.
- Lamb,  Robert  D.  (2014). Rethinking  Legitimacy  and  Illegitimacy:  A  New  Approach to Assessing Support and Opposition across Disciplines .  Lanham, MD: Rowman &amp; Littlefield.
- Levi, Margaret, Audrey Sacks og Tom Tyler (2009). Conceptualizing legitimacy, measuring legitimating beliefs. American Behavioral Scientist 53 (3): 354-375.
- Lipset, Seymour Martin (1959). Some social requisites of democracy: economic development and political legitimacy. American Political Science Review 53 (01): 69105.
- McCauley, John F. (2013). Economic development strategy and conflict: a comparison of Côte d'Ivoire and Ghana 50 years after independence, pp. 141-166 i William Ascher og Natalia Mirovitskaya (red.), The Economic Roots of Conflict and Cooperation in Africa . New York: Palgrave Macmillan.
- Motsamai, Dimpho (2011). Swaziland: Can Southern Africa's last absolute monarchy democratise? African Security Review 20 (2): 42-50.
- Munck, Gerardo L. (2009). Measuring Democracy: A Bridge between Scholarship and Politics . Baltimore: Johns Hopkins University Press.
- Power, Timothy J. og Jennifer M. Cyr (2009). Mapping political legitimacy in Latin America. International Social Science Journal 60 (196): 253-272.
- Sundberg, Ralph og Erik Melander (2013). Introducing the UCDP Georeferenced Event Dataset. Journal of Peace Research 50 (4): 523-532.
- Themnér, Lotta og Peter Wallensteen (2014). Armed conflicts, 1946-2013. Journal of Peace Research 51 (4): 541-554.
- The World Bank (2011). The Changing Wealth of Nations: Measuring Sustainable Development in the New Millennium . Washington DC: The World Bank.
- The  World  Bank  (2015). World  Development  Indicators .  http://data.worldbank.org/ data-catalog/world-development-indicators  (5. oktober, 2015).
- Weatherford, M. Stephen (1991). Mapping the ties that bind: legitimacy, representation, and alienation. Political Research Quarterly 44 (2): 251-276.
- Weatherford, M. Stephen (1992). Measuring political legitimacy. American Political Science Review 86 (1): 149-166.
- Weber, Max (1946 [1919]). Politics as a vocation, pp. 77-128 i H.H. Gerth og C. Wright Mills (red.), From Max Weber: Essays in Sociology . Oxford: Oxford University Press

Wimmer, Andreas (2013). Waves of  War  Nationalism,  State  Formation,  and  Ethnic Exclusion in the Modern World . Cambridge: Cambrigde University Press. World Values Survey Association (2014). World Values Survey Wave 6 2010-2014 Official Aggregate v.20141107 . http://www.worldvaluessurvey.org (5. oktober, 2015).