Et andet friluftsliv og en alternativ biologi - om abeforskning, spejdervæsen og woodcraft-folk
Forfattere: Henning Eichberg
Tidsskrift: forumforidraet (2004-08-17)

## Et andet friluftsliv og en alternativ biologi

- om abeforskning, spejdervæsen og woodcraft-folk Af Henning Eichberg

Faben,  sandsynligvis  Flos  ældste  søn, var forkrøblet gennem polioepidemien i 1966 og fik en arm lammet. Hans yngre bror Figan udnyttede situationens chance, udfordrede ham og blev dominerende. De næste par år havde de to meget lidt med hinanden at gøre, men fra 1970 rykkede  de  mere  og  mere  sammen  og støttede hinanden. På trods af hans paralyserede højre arm lærte Faben sig seværdige skinangreber med begge fødder. Når Figan nu demonstrerede sin status overfor rivaliserende hanner, tilsluttede Faben sig næsten altid og hjalp sin bror. Faktisk var det Faben, der hjalp Figan til at opnå hans alfa-position.

Faben var meget aktiv i konflikterne mellem  de  forskellige  fællesskaber  og deltog  i  flere  angreb  imod  enkelte  Kahama-folk. Han forsvandt i 1975. Rask, da han sidst blev set, kan han selv være blevet et offer for voldsomhederne mellem stammerne.

Dette er én blandt flere abebiografier, som indleder  Jane  Lawick-Goodalls  bog  om chimpanserne  ved  Gombe. 1 Livshistorien er ikke kun oplysende som belæg for, at en sundheds-, krigs- og »idræts«-biografi også er mulig for et dyrs vedkommende. Den kan læses mere radikalt: Dyrebiografien er en vigtig del af biologisk viden. Hvis dy- rets  biografi  er  kommet  for  at  blive,  kan dette betragtes som en slags videnskabelig revolution.

Abebiografier som  indledning til  en forskningsfortælling  kan  ganske  vist  betragtes  som  en  narrativ  »trick«.  Men  der ligger mere i fortællingen. Hvis man tager den  biografiske  dimension  i  livets  proces alvorligt, kan en biologisk viden, som går uden  om  enkelte  dyrs  livshistorier,  ikke længere accepteres som tilstrækkelig. Lige som en humanvidenskab, der ikke refererer  til  menneskers  konkrete  biografier,  er reduktionistisk på en useriøs måde.

Den biografiske turn ville  i  sin  konsekvens  betyde  et  grundlæggende  metodeskift  i  de  naturvidenskaber,  der  forholder sig til livet.

## Abens livshistorie - mod en naturvidenskabelig revolution?

Jane Lawick-Goodall begyndte i starten af 1960'erne med at studere chimpanser i den fri natur. Fra omkring 1962 kom dyrene til hendes lejr, og siden udviklede der sig en intens kommunikation mellem forskeren og snart flere andre forskere - og dyrene. Tidligere punktuelle iagttagelser om abernes tekniske evner og redskaber kunne nu præciseres.  Man  blev  klogere  angående dyrenes  trommepraksis,  sang  og  dans  chimpansernes »idræt«(?). 2 Og helt nye og sensationelle sammenhænge blev opdaget: bl.a. at chimpanserne kan føre krig mellem deres stammer, og at de kender til kannibalisme.

Da  Goodall  i  1986  opsummerede  et kvart århundredes forskning i et stort oversigtsværk, indledte hun det med en række af abebiografier » Who is who - a series of life histories «. Biografierne satte bogstaveligt og visuelt - i form af portrætfotografier  -  ansigt  på  de  ellers  mere  strukturelle analyser.

David Greybeard fx var en ældre, rangmæssigt  højtplaceret  herre,  da  han  kom  i kontakt  med  forskeren.  Han  oplyste  som en af de første Goodall om en del abe-kunnen og abe-adfærd, blandt andet om at spise kød og at bruge værktøj. Det kan betragtes som en verdenshistorisk innovation, at en frit levende abe først tolererede og herefter videreudviklede den personlige kontakt  med  et  (vestligt)  menneske  ude  i  urskoven. Forskeren blev dybt berørt af den flerårige forbindelse  med  David  Greybeard.

Mit egen forhold til David var unikt - og det vil aldrig kunne gentage sig. (...) Da David  forsvandt  under  en  pneumoniaepidemi i  1968,  sørgede  jeg  over  ham, som jeg aldrig før eller siden har sørget over en chimpanse.

En anden historie måtte fortælles om Gilka. Gilka var et barn, da hun mødte forskeren  for  første  gang  i  begyndelsen  af  tresserne. Hun var specielt attraktiv og særlig aktiv i gruppesammenhæng, især sammen med kønsmodne hanner. Hun »dansede pirouetter,  slog  kolbøtter  og  sprang  op  til den  ene  efter  den  anden  for  at  udfordre dem til leg« . Men i en polioepidemi i 1966

blev Gilka delvis forkrøblet, og to år senere begyndte en fungus at forvanske hendes skønne ansigt. Måske på grund af seksuelle problemer med sine stammes hanner gik hun med en udbryderstamme sydpå, hvorfra hun i 1973 vendte gravid tilbage. Hendes barn og senere to følgende børn blev imidlertid ofre for hunnen Passions kannibalisme. Gilka levede senere sammen med to  andre  barnløse  hunner,  men  blev  også støttet af sin bror Evered.

Passion, kannibalen, levede  sammen med sin sent udviklede datter Pom, som var født i 1965. Passion blev berygtet, da hun i 1974/75 pludselig begyndte at tage nyfødte chimpansebørn væk fra deres mødre, dræbte og åd dem. Tre babyer blev med sikkerhed  hendes  ofre,  desuden  sandsynligvis syv flere. På grund af Passions asocialitet levede  hun  nu  mestendels  tilbagetrukket blandt sine  umiddelbare  slægtninge  og døde i 1982.

I forhold til den tidligere biologiske viden om aberne er sådanne iagttagelser revolutionære. De vælter alle mulige primitive antagelser om dyrenes »væsen«, sociologi og psykologi - og dermed om forskellen mellem menneske og dyr.

Det har også konsekvenser for forskningen  i  idræt  og  bevægelseskultur.  Teorien om, hvad idræt, leg og dans er for noget, må tænkes helt forfra. 3

## Biografi og samtale med dyret

At  skrive  abernes  biografi  er  ikke  kun  et nyt område, som bare kan passes ind i den eksisterende  forskning,  og  som  supplerer forskningens traditionelle metoder. Det indeholder en metodekritisk pointe: Hvad er det overhovedet for en viden, som man kan få ud af at dissekere abe-lig - tusindvis, om man så vil - eller at iagttage abernes reducerede og fremmedgjorte reaktioner under laboratorieforhold uden at kende et eneste dyrs livsforløb? Hvad betyder en rent klassifikatorisk eller statistisk viden om abelivets marginale sider, som træder frem i det traditionelle dyreeksperiment?

Endog ud fra  en  rent  naturvidenskabelig-»funktionalistisk« synsvinkel viser det sig, at hele fundamentet af viden om chimpansen hidtil har manglet. Kun på grundlag af abernes reale liv - deres sociale vekselvirkninger, deres bevægelsespraksis, deres tekniske  kunnen,  deres  økologiske  kredsløb  -  kan  vores  viden  om  deres  anatomi, fysiologi og laboratoriereaktioner give mening.

Dette  stiller  spørgsmål  ved  naturvidenskabens  etablerede  metoder.  Til  en  chimpanses biografi kommer man kun gennem umiddelbar kontakt med ham eller hende. Kontakt  forudsætter  iagttagelse  fra  nært hold - altså en slags dialog. Dette gælder blandt  dyrene  ikke  kun  for  chimpanser, skønt »samtalen« med dem for mennesket er mindst vanskelig. Men det gælder principielt også andre aber - og hunde, rovdyr, frøer  og  insekter?  Menneskets  viden  om dem er smal og snæver, så længe enkelte dyrs  biografier  ikke  er  rekonstrueret  og nedskrevet. Men hvordan når man frem til dem?

Her ligger store udfordringer og chancer for unge generationer af biologer. De kan måske  motiveret  af  kampagner  som  » Jugend forscht« (»Ungdom forsker«, en tysk kampagne) - bringe mere relevante resultater frem i lyset end hele generationer af kadaver-forskere.

Biografien som perspektiv er imidlertid ikke  begrænset  til  mennesket  og  dyret. Også et træ har en biografi af vækst, forfald  og  død,  og  uden  en  plantes  konkrete livshistorie  kan  man  næppe  tænke  sig  at beskrive og forstå plantens  økologiske kredsløb, dens vekselvirkning og stofskif- te med miljøet. Måske er vi endda nødt til at erkende, at en »ting« som jorden eller et økosystem  har  en  biografi,  en  historie, som  skal  rekonstrueres  som  sådan,  hvis man  ønsker  oplysning  om  naturens  processer.

I hvert fald kan det i fremtiden ikke længere give mening at adskille naturvidenskabelige metoder - som »eksakte«, »analytiske«, »empiriske« - fra humanistisk-samfundsvidenskabelige:  som  »bløde«,  dialogiske, fortolkende. Dermed er der skabt nye præmisser for den klassiske debat om »de to kulturer«, som blomstrede i 1950/60'erne. 4 Biografien ligger tværs over kløften. Uden biografisk viden er der ingen seriøs naturvidenskab.

## Spejdere og Woodcraft Indians

Ud fra denne metoderevolution, som biografien godt kan betyde for naturvidenskaben, må også naturens litteraturhistorie ses med nye øjne. Det er i sig selv  ikke  helt nyt,  at  man  skriver  et  dyrs  livshistorie. Men i lang tid blev dyrehistorier betragtet - og nedvurderet - som populærvidenskabelig fiktion og »bare noget for børn«.

En af de i  sin  tid  mest  populære  dyrebiografer  var  den  amerikanske  forfatter Ernest Thompson Seton (1860-1946). 5 Han blev verdenskendt gennem bøger og fortællinger om enkelte dyr fra den amerikanske  prærie.  Seton  skrev  om  ulven  fra Winnipeg,  bjørnen  fra  Tallac  og  Sandhøjhjorten, om en kat, en due, en vildkat, en hare, en hund, et rensdyr, om gråegernet Bannertail, om grizzly'en Wahb, hunulven  Wosca  og  en  arktisk  sølvræv.  Forfatterens  bøger  bar  titler  som:  » Wild Animals I Have Known « og » Life Histories of Northern Animals «,  » The Biography of a Grizzly «  og  » Lives of  the  Hunted «.  Dette viste  både  den  biografiske  kerne  og  det dialogiske element i Setons værk, som ellers ikke kunne regnes til den videnskabelige,  men  snarere  til  den  kunstnerisk  fortællende  genre.  Setons  bøger  udkom  på mange sprog, også på dansk. 6

Af videnskaben blev Setons skrifter ikke anerkendt. Set gennem videnskabens briller  faldt  dyrefortællingerne  snarere  under det litterære eller underholdningsmæssige. Som ungdoms- og eventyrfortællinger var de, scientistisk set, useriøse. At Setons dyrebiografier faktisk indeholdt et udkast til en alternativ biologi, blev næppe erkendt. Det  måtte  først  Lawick-Goodalls  abebiografier belære os om.

Dyrebiografiers  alternative  kærne  træder  tydeligere  frem,  når  man  ser  Setons forfatterskab  i  sammenhæng  med  hans »idrætslige« engagement. Setons litterære forsøg  var  nemlig  forbundet  med  en  ny praksis i natur- og friluftsliv. Det var den samme Ernest Thompson Seton, der startede  spejderbevægelsen  som  en  ungdomsbevægelse for outdoor scouting . 7 Alligevel blev han »glemt« af spejderhistorien.

Spejderbevægelsen startede faktisk i 1900  ved  at  Seton  oprettede  en  drengegruppe,  som  betegnedes  som Woodcraft Indians . 8 For det voksende antal af sådanne »indianer«-grupper skrev han i 1902 en serie artikler, som i de følgende år samledes i håndbogen » The Birch Bark Role of the  Woodcraft  Indians «. 9 Setons outdoor praksis, som var inspireret af Robin Hood og Tecumseh, indeholdt den type af naturoplevelse  og  bevægelsesaktiviteter,  som senere  udgjorde  det  mest  innovative  ved spejderidrætten - naturobservation og konkurrencer i  det  grønne,  selvorganisering  i »stammer«, lejrliv, samling omkring bålet og selvbestemt valg af »høvdinge«.

Sammenhængen  mellem  woodcraft-be- vægelsen og spejderbevægelsen Boy Scouts, som  blev  stiftet  lidt  senere,  var kompleks. Den engelske officer Lord Robert Baden-Powell (1857-1941) havde brugt - eller misbrugt - drenge til militært formål i den sydafrikanske boerkrig 18991902. På basis heraf udviklede han sine ideer om et friluftsorienteret ungdomsarbejde, som skulle videreføre, men samtidig forny det, som den engelske Boys« Brigade (en model  for  det  danske  FDF)  gennemførte med eksercitsagtige  drengeøvelser  og  patriotisk-kristen indoktrinering - men hvordan? I sin søgen efter dette mødte BadenPowell i 1906 Seton og fik amerikanerens bog Birch Bark Role i hånden. Woodcraftforfatteren gav generalen væsentlige inspirationer til at lave om på sine tidligere halvmilitaristiske  forestillinger  om  drengeopdragelsen.  I  1908  stiftede  Baden-Powell sammen  med  Seton  spejderkorpset Boy Scouts . Seton blev spejdernes amerikanske leder, mens Baden-Powell ledede den europæiske afdeling.

Mens  Seton  forbandt woodcraft-livet med kærlighed til naturen, med indianske ritualer  og  kulturkritik,  udviklede  BadenPowell  imidlertid  spejderidrætten  mere  i den  sportslige og  halvmilitære retning. Spejdervæsenet blev noget med parader og konkurrencer, med rangorden, krigslege og borgerlig  disciplinering.  Dette  førte  til  et brud i 1915, da Seton forlod spejderne og vendte tilbage til den selvstændige Woodcraft League .

Siden spillede woodcraft-bevægelsen en underordnet rolle i og omkring den internationale spejderbevægelse. 10 Woodcraft indgik i spejdernes liv som et begreb for et bestemt skill . Woodcraft betegner her den del af spejderpraksis, der har med liv og orientering i vildmarken at gøre, med det at lytte til dyr, at kende til planter, at »læse« landskabet og at gøre tingene med egen hånd.

Men der lå mere i woodcraft. Dette opdagede spejdere på forskellige tidspunkter og i  forskellige  lande.  De  bragte  spejdervæsenets  indre  modsigelser  til  udtryk  og gik  som  organiserede  grupper  væk  fra den baden-powellske korpsdannelse. Som selvstændige woodcraft-spejdere fokuserede  de  på  spejdervæsenets  mere  livsreformeriske, politiske eller spirituelle indhold. 11

Europas  egenstændige  woodcraft-organiseringer begyndte i England i 1916 med Ernest  Westlakes Order  of  the  Woodcraft Chivalry ,  som  drejede  i  en  pacifistisk  og idealistisk-spirituel  retning.  I  1920  fulgte John Hargraves woodcraftbevægelse Kibbo  Kift ,  hvis  livsreformsanstrengelser  efterhånden  blev  politisk-sekteriske  og  som »grønskjorter« - antog halvfascistiske former. 12 Mens de to bevægelser forsvandt i  tidens  løb,  overlevede  den  tredje Woodcraft Folk fra 1925. Den udviklede sig til en  socialistisk  ungdomsbevægelse.  Organisationen Woodcraft Folk eksisterer endnu i dag som den engelske del af International Falcon Movement ( Socialist Educational  International ),  hvor  fra  dansk  side DUI-Leg og Virke er medlem. 13

Woodcraft udbredte sig også i ikke-engelsksprogede lande og indgik dér i sammenhæng med lignende ungdomskulturelle strømninger. Fx udfoldede der sig i mellemkrigstiden  en  selvstændig  woodcraftliga i Tjekkoslovakiet. Den blev i årtier undertrykt  af  det  kommunistiske  styre,  men overlevede  i  undergrunden.  Efter  murens fald  blomstrede  den  tjekkiske  woodcraftliga op igen og forbandt elementer fra spejderliv, indianerromantik og new-age-spiritualitet. 14

I Tyskland dannede unge efter første verdenskrig bevægelsen Neupfadfinder . »Nyspejderne« forenede traditioner fra den tyske ungdomsbevægelse Wandervogel og fra middelalderromantikken  med  woodcraft, hvis  skrifter  de  oversatte  til  tysk. 15 Også Deutsche  Freischar havde  woodcraft-forbindelser.  Denne  mere  politiske  -  men tværpolitiske - fløj af ungdomsbevægelsen oprettede  en  folkehøjskole,  Boberhaus  i Schlesien, som var inspireret af den grundtvigske højskole. Socialistiske kulturfolk og jødiske  intellektuelle  fra  Breslau  mødtes her med nationalistiske unge. Og så udviklede man en særegen aktivitetsprofil: Højskolens elever tog på vandretur til Balkan, besøgte tjekkiske og andre østeuropæiske woodcraft-folk og dannede dermed noget, der lignede en »rejsende højskole«. 16

## Den »naturlige« indianer og den »naturlige« soldat

I Danmark er det svært at spore direkte referencer  til  eller  forbindelser  med  woodcraft, men det ville være oplysende at kigge nærmere efter. Her var det snarere den tyske  ungdomsbevægelse Wandervogel på den ene side og norske friluftstraditioner på den  anden,  der  påvirkede.  Men  lige  som scout -bevægelsen havde en sammensat oprindelse  -  med  Seton  og  Baden-Powell  havde også den danske spejderbevægelse et dobbelt udgangspunkt. Den manifesterede sig i samspillet og modsætningen mellem to »faderfigurer«. 17

Den  ene  af  spejderbevægelsens  grundlæggere i Danmark var Cay Lembcke. Han var officer hos gardehusarerne og inspireret  af  britisk scouting såvel  som  amerikansk camping og automobilisme. På dette grundlag udviklede han et lejrliv med vagt og vagtkommandør, flag-ceremoniel, gymnastik  på  kommando og felttjeneste-øvelser. I 1916-1923 fungerede Lembcke som dansk  spejderchef.  Senere  helligede  han sig en forretning med camping-udstyr. Po- litisk vendte han sig - efter en kort periode hos Det Radikale Venstre - en Mussoliniinspireret partipolitik i små fascistiske foreninger.  I  1930  grundlagte  Lembcke  det nazistiske DNSAP og blev dets første leder indtil  1933,  da  den  monokelbærende,  besynderlige ritmester blev væltet ved et internt kup. 18

Spejderbevægelsens anden grundlægger, Hans Hartvig-Møller, var skolebestyrer og reformpædagog. Han blev inspireret af engelsk reformpædagogik og af den tyske  og  østrigske  vandrefugle-bevægelse. Hartvig-Møller  prioriterede  det  civilt  opdragende,  folkeromantiske  og  æstetiske  i friluftslivet og grundlagde desuden søspejderne. 19

De to personligheder repræsenterede to forskellige tilløb til natur- og friluftsliv og spejdervæsen både som idé og som praksis.

Der stikker et vældigt stykke af en indianer i enhver dreng, trangen til at opleve naturen.  Og  netop  her  sætter  spejdersporten ind for at give drengen en chance  til  at  opleve  noget  af  alt  dette,  gennem sporten give ham en modvægt mod meget af det i en stor bys kultur, der er unaturligt og hæmmende for hans naturlige udvikling… I det daglige, i det smaa vil  denne  følelse  af  forbundsfællesskab med naturen bl.a. føre til, at spejderbevægelsen søger at fremkalde respekt for naturen, ytrende sig i, at man ikke sviner den til eller ødelægger den, hvor det kan undgaas. Kærlighed til naturen vil altid føre til beskyttelse af naturen. 20

Sådan skrev i 1920'erne Hilmar Ødum, som senere  blev  formand  for  lejrudvalget  af Dansk  Naturfredningsforening.  Friluftslivet lånte her sit menneskebillede fra indianeren - det minder om Setons woodcraft. Og på den anden side:

For en Soldat eksisterer der ingen skønnere  Tid  paa  Aaret  end  Manøvre-Tiden… Naar Træerne staar klædt til hele Efteraarets Farvepragt, naar Vinden suser  i  Kronerne  og  dækker  Skovbunden med gulnede Blade - saa er Rekruttiden forbi - saa begynder først Soldatens rigtige Liv… Jeg vil driste mig til den Paastand, at alle Drenge er fødte Soldater at de i ethvert Fald til at begynde med er besjælet  af  de  rette  krigeriske  Instinkter… Kamplege er, om man vil, en Slags Manøvre med Drenge. 21

Med disse ord markerede Det danske Spejderkorps' leder  Cay  Lembcke  spejdernes menneskebillede. Her var det soldaten, der blev fremstillet som rollemodellen for spejderdrengen.

Naturen, sådan viste det sig fra starten af spejderbevægelsen, var ikke en enhed. Forskellige praksismodeller stødte sammen. At lege soldat i naturen var noget andet end at lege indianer i naturen. Krig i naturen dannede et andet billede for spejderdrengen og hvad med pigen? - end fred med naturen. Naturen som et felt for action , kamp og konkurrence stod i et spændingsforhold til naturen som noget, der burde oplevelses og beskyttes.  Begge  billeder  var  ganske  vist forenet i en fælles modsætning: imod »det unaturlige« i det moderne liv, som den »naturlige« soldat hhv. indianer kontrasterede imod. Men vel at mærke, først og fremmest som et billede for spejderdrengen - som indianerdreng eller soldaterdreng - ikke for pigen.  Naturen  viste  sig  som  et  felt  for kompleks forskelsdannelse og kulturelt sammenstød.

Spejdervæsenet har i sin dyrkelse af Baden-Powell som fører og »grundlægger« altid  tenderet  mod  at  formindske  eller  helt fortie  Setons  og  woodcraft-bevægelsens betydning. 22 Det  danske  spejderleksikon udelukkede både Seton og Lembcke fra sin historiefremstilling og gjorde dermed både den »indiansk« kulturkritiske og den »soldatisk«  præfascistiske  del  af  spejderbevægelsen usynlig. 23 Den slags udrensning er ikke kun et spørgsmål om historisk sandhed  hhv.  usandhed.  Det  har  en  indholdsmæssig side. Historieforfalskningen spærrer synet på spejdervæsenets mangfoldige rødder og blokerer dermed den nødvendige selvafklaring  om  natur-  og  friluftslivets mangfoldige indhold.

Problemer  af  lignende  art  er  ikke  kun kendt fra spejderne. Den olympiske sport med  dens  dyrkelse  af  Coubertin  er  ude  i lignende  problemer. 24 Historieskrivningen er ofte fristet til at trække en »korrekt« linie  fra,  »hvordan  det  hele  begyndte«,  til nuet. Historismens koncept, »hvordan det er blevet til«, indeholder en tendens til at strømline forløbet - til en implicit retfærdiggørelse af det bestående. Derimod bliver historien levende ved at levere materiale om alternativer. Historie som et felt for sammenstød  og  uforventede  forandringer sætter  »normaliteten«  og  selvfølgelighederne af samfundsmæssig praksis i relief.

## Krig og fred i naturen naturbeherskelse og samtale

Der findes altså  en  sammenhæng mellem de tre områder: natur- og idrætspraksis, naturopfattelse  og  naturvidenskabelig  metode. I bevægelsespraksis stod scout-sport og woodcraft-bevægelse overfor hinanden. Mens den førstnævnte var disciplinerende og  statstro,  var  den  anden  frigørende  og kulturkritisk  med  spirituelle  og  socialistiske  undertoner.  I  naturopfattelsen  skiltes vejene mellem krig i naturen og fred med naturen.

På  naturvidenskabens  metodeplan  kan kontrasten ses bekræftet ved sammenhæng mellem scouting og darwinisme. 25 BadenPowells  far,  Baden  Powell  (1796-1860), var  professor  i  geometri  og  geografi  og fremtrådte som overbevist darwinist. Han blev offentligt kendt ved sit engagement på linie  med  Darwins  » Origin  of  Species«. Socialdarwinismen og scouting kunne godt tænkes  i  sammenhæng.  Naturen  blev  set som  et  felt  for  kampen  om  »de  bedstes overlevelse«, for survival of the fittest - og spejderarbejdet kvalificerede til denne kamp.  I  spejdervæsenets  natursyn  skiltes dermed  vejene  mellem  en  evolutionistisk klassifikation  af  naturen  som  »materiale« og en biografisk forståelse af naturen som »den anden« i en dialogsituation. Modsætningen stod mellem at gøre naturen til genstand, til ting og objekt, til et »det« - og at behandle naturen som samtalepartner, som et »du«. 26 Friluftsliv kunne lægge op til naturbeherskelse  på  den  ene  side  og  til  en dialogisk tilgang til naturen på den anden.

Med andre ord: Friluftsliv er mere end en fysisk bevægelse, mere end en »aktivitet«.  Der  er  sammenhæng  mellem  bevægelse og viden. Og denne sammenhæng er modsætningsfuld.

Setons kunstnerisk fortællende og indfølende biografimetode slog i første omgang ikke igennem. Det var ikke tilfældigt. Setons vej var ikke i takt med den klassiske modernitets  forståelse  af  videnskabelighed. For dyrebiografien åbnede sig kun vejen  til  en  underholdningsgenre,  som Walt Disney senere markedsførte med stor succes. Entertainment-industrien lancerede dyrebiografien i kitschede billeder - Bambi. Disneyficeringen fastlåste dyrets livshistorie i en niche for børn.

Efter  Lawick-Goodalls  hhv.  chimpansernes »biografiske revolution« i 1960'erne ser det anderledes ud. Hele naturvidenskabens metode står til debat.

Biologiens fremtidige udfordring ligger i  menneskets samtale med dyret og træet. Det  er  her,  naturforskningen  mødes  med

## Noter

- 1  Lawick-Goodall 1986: 64.
- 2  Lawick-Goodall 1975: 48-49.
- 3  Nærmere ekspliciteret hos: Eichberg 1991 og 2003 a.
- 4  Debatten  startede  med  en  forelæsning  af  C.  P. Snow 1959, se Kreuzer 1969.
- 5  Seton 1946.
- 6  Seton 1920, 1921 og 1947.
- 7  Reichling  1937,  Morris  1970,  Springhall  1977, ETSI.
- 8  Seton 1946: 374-385.
- 9  Seton 1912.
- 10  Se også Olwig 1985 og 1986.
- 11  Oplysende om woodcraft-bevægelsens spirituelle dimensioner, om end med et ureflekteret rationalitetsbegreb: Webb 1981: 83-100.
- 12  Finlay 1970.
- 13  Prynn 1983.
- 14 Bizoní Vítr 1990.
- 15  Habbel 1921.

## Litteraturliste

- Bizoní Vítr (The Buffalo Wind), a quarterly journal of the Woodcraft League of Czechoslovakia, Ligi Lesní Moudrosti, nr. 2/1990.
- Buber, Martin 1923: Ich und Du . - På dansk: Jeg og Du . København: Reitzel 1992.
- Dansk Biografisk Leksikon . 3. opl. København: Gyldendal, bd. 1-16, 1979-84.
- Eichberg, Henning &amp; Ejgil Jespersen 1986: De grønne bølger. Træk af natur- og friluftslivets historie . Gerlev: Bavnebanke. Ny udg. Vejle: DGI 2001.
- 1989: »Identitet, krop og køn. Ny tysk forskningslitteratur om ungdomskulturhistorie.« I: Ungdomskultur. Årbog for ungdomskulturforskning , 3: 189-211.
- 1990: »Det uberegnelige. Tyske bidrag og forståelsesproblemer omkring den frie skole.« I: Uddannelse ,  Undervisningsministeriets  tidsskrift,  23:5, 260-67.
- 1991: »Kroppen som basis. Paradigmeskifte i kultursociologien om sport, ursport og oprindelse.« I: Idrætshistorisk Årbog , 7: 150-167.
- -2003  a:  »Körperlichkeit  als  Basis  -  Paradigmenwechsel in der Kultursoziologie von Sport, Sprung

friluftslivet - med en praksis, der åbner for en dialog med naturen.

- 16  Greiff  1985,  Eichberg  1989:  196  og  1990:  261262.
- 17  Se  den  tidlige  litteratur  om  spejder-  og  lejrlivet: Lembcke 1910, 1916 og 1925, Lembcke/HartvigMøller 1913, Hartvig-Møller/Lembcke 1920. Eichberg/Jespersen 1985: 110-119 og Eichberg 2003 b.
- 18  Eigaard  1981:  28-31.  Lauridsen  2002:  82-105, 133-146, 363-66, 517.
- 19  DBL.1979-84.
- 20  Ødum 1929: 452.
- 21  Hartvig-Møller/Lembcke 1920: 20.
- 22  Reynolds 1943 og Jeal 1989.
- 23  Maarup 1998.
- 24  En sammenligning af olympisme og spejdervæsen findes hos Hoberman 1995.
- 25  Olwig 1986.
- 26  Om du'ets filosofi, se Buber 1923.
- und Ursprung.« In: Ellen Bertke u.a. (Red.): Olympisch bewegt .  Festschrift zum 60. Geburtstag von Manfred  Lämmer.  Köln:  Institut  für  Sportgeschichte  der  Deutschen  Sporthochschule  Köln,  385398.
- 2003 b: »Natur og kropslig praksis.« I: Peder Agger et al. (red.): Naturens værdi. Vinkler på danskernes forhold  til  naturen .  København:  Gads,  129-140, 291-93.
- Eigaard,  Søren  1981:  » Frø  af  ugræs…«  Danmarks National Socialistiske  Arbejder Parti  1930-34. Odense: Odense Universitetsforlag.
- Ernest  Thompson  Seton  Institute (ETSI),  :  http:// www.etsetoninstitute.org/index.html.
- Finlay, J. L. 1970: »John Hargrave, the Green Shirts, and Social Credit.« I: The Journal of Contemporary History , 5: 1, 53-71.
- Greiff, Walter 1985: Das  Boberhaus  in  Löwenberg/Schlesien 1933-1937. Selbstbehauptung einer nonkonformen Gruppe . Sigmaringen: Thorbecke.
- Habbel,  Franz  Ludwig  1921: Die  Weltpfadfinderbewegung .  Regensburg.  (Særtryk  fra: Der  Weisse

- Ritter. Führerzeitschrift der Neupfadfinder , nr. 2/1921).
- Hartvig Møller, Hans &amp; Cay Lembcke 1920: Vandreliv, Friluftsliv, Lejrliv . København &amp; Kristiania.
- Hoberman, John 1995: »Towards a theory of Olympic internationalism.« I: Journal of Sport History , 22:1, 1-37.
- Jeal, Tim 1989: Baden-Powell . London: Hutchinson. Kreuzer,  Helmut  1969: Literarische  und  naturwissenschaftliche  Intelligenz.  Dialog  über  die  »zwei Kulturen« . Stuttgart: Klett.
- Lauridsen, John T. 2002: Dansk nazisme 1930-45 og derefter . København: Gyldendal.
- Lawick-Goodall, Jane 1971: In the Shadow of Man . London 1971. - På tysk: Wilde  Schimpansen.  10 Jahre Verhaltenforschung am Gombe-Strom . Hamburg: Rowohlt 1975.
- 1986: The Chimpanzees of Gombe. Patterns of Behavior .  Cambridge/Mass.,  London:  Harvard  University Press.
- Lembcke, Cay 1910: Spejderbogen. En Haandbog i god Borgerskab .  Udarbejdet paa Grundlag af Generalløjtnant  Sir  Robert  Baden-Powells  Scouting for Boys. København, 5. udg. 1925.
- &amp; Hans Hartvig Møller 1913: Standlejre og Vandrelejre . København &amp; Kristiania.
- 1916: Lejrsport . København.
-  1925:  Sommerlejre. Moderne  Friluftsliv .  København.
- Morris, Brian 1970: »Ernest Thompson Seton and the origins of the Woodcraft Movement«. I: The Journal of Contemporary History , 5:2, 183-194.
- Maarup, Lars Z. et al. 1998 (red.): Spejderlex . København: Det Danske Spejderkorps. (1.opl.1988).
- Olwig, Kenneth 1985: »At vandre ud i naturen og ind
- i  sig selv. Friluftsliv og identitet i Aquehonga.« I: Jordens Folk , 20: 183-190.
- 1986: »Krig og fred i naturen«. I: Centring , 7:156169.
- Prynn, David 1983: »The Woodcraft Folk and the Labour Movement 1925-70.« I: The Journal of Contemporary History , 18: 79-95.
- Reichling, Heinz 1937: Ernest Thompson Seton und die Woodcraft Bewegung in England . Bonn.
- Reynolds,  E.  E.  1943: Baden-Powell.  The  Story  of his Life .  London: Oxford University Press. http:// www.pinetreeweb.com/bp-reynolds.htm
- Seton,  Ernest  Thompson  1912: The  Book  of  Woodcraft  and  Indian Lore .  London. Ny udg. London: Kegan Paul 2002.  (Først  som  artikler  for: Lady's Home  Journal ,  1902,  senere  samlet  under  titlen: The Birch-Bark Roll of Woodcraft Indians .)
- 1920: Bjørnen fra Tallac. Dyreroman .  København &amp; Kristiania: Hjemmet.
-  1921: Paa  Sporet  af  Sandhøj  Hjorten.  Og  andre Fortællinger . København &amp; Kristiania: Hjemmet.
- 1946: Trail of an Artist-Naturalist. Autobiography . New York: Charles Scribner's Sons.
- 1947: Tito. Die Geschichte einer Präriewölfin . Berlin  &amp;  Leipzig:  Volk  und  Wissen.  (Uddrag  fra: Prärietiere  und  ihre  Schicksale .  Stuttgart:  Frankh 1907.)
- Springhall,  John,  1977: Youth,  Empire  and  Society. British  Youth  Movements,  1883-1940 .  London: Croom &amp; Hamden/Conn.: Archon.
- Webb, James 1981: The Occult Establishment . Vol. 2: The Age of Irrational . Glasgow: Richard Drew.
- Ødum, H. 1929: »Spejderbevægelsens kulturelle  og etiske indsats.« I: Dansk Udsyn , 9: 450-464.