En autoritær pædagogik
Forfattere: Lizie Ørvad Andersen
Tidsskrift: kok (1979-10-19)

## Lizzie @mad Andersen

## En autorikr pzdagogik

Analyse af  serieh~ftet »Den  store Kanon«

Efterfnlgende analyse indgik oprindeligt som eksemplarisk analyse i et speciale om tekstanalyse og bevidsthedsteori. Med afszt i Tegneseriebogen (GMT 73), her iszr myteteorien, forsnger specielt at komme et skridt nzrmere en materialistisk  funderet,  operationaliserbar ideologiteori.

I denne eksemplariske  analyse forsnger jeg da dels at przcisere nogle typiske figurer i  den  borgerlige mediekultur,  dels at  phvise disse ideologiske figurers sammenhzng med de grundlzggende klasseforhold.

Tegneserierne  indgh i den rent underholdningsprzgede del af de borgerlige medier (tegneserier, ugeblade, film m.v.).  Disse medier opdrager, mens de underholder.  Som  underholdende  socialiseringsagentur henvender de borgerlige medier  sig  principielt til d e   klasser som  konsumenter.  Den  borgerlige underholdning har da en dobbelt opgave: Den skal på een gang aflede opmzerksomheden  fra  klasseforholdene og  forsvare dem.  Underholdningen skal fnrst og fremmest socialisere til holdningsmzssigt  akcept af  borgerskabets klasseherrednmme. Dette sker igennem forskellige former for fortrzngning og ideologiserende  omskrivning af  det  kapitalistiske  samfunds  klassemodsztninger.  Den borgerlige ideologi camouflerer de klassemodsztninger,  den holdningsmzssigt bearbejder. Klassekonflikter benzevnes ikke, men bearbejdes biiledligt igennem forskellige  former  for  konflikttransformation  og  fortrzngning.  Således fortrznger de borgerlige underholdningsmedier konsekvent prcduktionssfzre- og, i videre forstand, arbejdssfzrerealiteten.  Medierne udgrznser arbejderklassens arbejdserfaringer og -identitet. Klassemodszdninger transformeres altid fmst til modsztninger  imellem enkeltindivider.

De borgerlige mediers ideologiske bornerthed  påtvinger den eksemplariske analyse nogle vanskeligheder. Den eksemplariske  analyse sigter mcd en tematisering af analyseobjektet i problematikker. der bernrer de grundlzggende Samfundsmzssige modsztningsforhold. Den eksemplariske  analyse skal med andre ord phvise de ideologiske fordrejningers sammenhzng med de grundkggende klassemodsztninger.  Den eksemplariske medieanalyse balancerer da i det dilemma, at den på den ene side skal pAvise de ideologiske  mystifikationers grund i de samfundsmæssige forhold, p A   den anden side arbejder den med  objekter, der fortrænger, almenger eller p A   anden måde afhistoricerer  disse virkelige forhold.

Den eksemplariske analyse begrænser sig derfor ikke til tolkningen af objektets egne modsætningsfigurer. Analysen  interpolerer de typiske og historiske modsætninger i  ideologiobjektet, som  dette objekt  fortrænger  og  fordrejer. objektet tages det for givet, at de modsætningsfigurer,  hæftet

Dvs. i analysen a f introducerer, udger altid ailerede ideologisk  forkortede formuleringer.

I analysen af  »Den store Kanon« koncentrerer jeg  mig om at pliMse disse to forhold: 1) Den personmodsætning, hæftet  medierer, udger  en altid allerede ideologisk  transformeret modsætning. Og 2)  fortrængning er ideologiens pædagogiske strategi: I analysen vil jeg pAvise det mystiske forlebs fortrængning af klasserealiteten allerede i problemformulering og typetegning. Dernæst vil jeg forklare klasserealitetens alligevel latent styrende indflydelse p A   typetegning og forleb.  Den  eksemplariske analyse vil m.a.o. sigte  mod  en  forklaring af  de væsenskonflikter, der kun gennem flere transformationer manifesteres p A   den ideologiske overflade. Serien stammer fra Commando-serien  nr. 397, Interpresse 1975.

Jeg har  valgt  netop  »Den store Kanon«  som eksemplarisk analyseobjekt, fordi dette hæfte rummer en relativ kompleks, social typetegning, mens det i ligner de fleste seriehæfter. I en del andre tegneseriehæfter  m A   klasseforholdene interpoleres  af talrige transformationer. I »Den store Kanon« tegner de

migt sig  forholdsvis  tydeligt under overfladen.

Jeg opdeler analysen af  »Den store Kanon« i to hovedafsnit. I analysedel I forfelger jeg  hovedkonflikt, konfiiktforleb  og konfliktlmning. Jeg analyserer den sakaldte mytologiske konflikttransformation og -mediering. Herunder analyserer jeg sammenhængen imellem hæftets manifeste konfliktlag  og dets latente konfiiktlag. I denne analysedel pAviser jeg den mytologiske konfliktlmnings karakter  a f   autoritær institutionsopdragelre. I analysedel I I  forklares hæftets hele konfliktkompleks i sammenhæng med de virkelige klasseforhold. I hæftets individualiserede modsætningsformulenng omskrives de klassemodsætninger, hæftet  i  virkeligheden har  til  opgave at legitimere. Klassemodsætningen  fortrænges i save1  mytologisk konfliktformulering  som bearbejdning. Sidste del af min analyse har da til opgave at forklare denne fortrængnings alligevel strukterende indflydelse p A   figurer og forleb. Med andre ord,  jeg benævner de virkelige, ideologistyrende klasseforhold. Jeg vil saledes demonstrere klassemodsætningens  skjulte  tilstedeværelse  i  hæftets  autoritære  institutionspædagogik. »Den store Kanon« opdrager  fremfor alt til  subjektiv akcept a f klasseherred m e t s   institutionelle  reproduktion.

## Analyse af »Den store Kanon« -Analysedel  I

## Forl~b~~tmktur:

I »Den store Kanon&lt;&lt; przsenteres to miljoer: Et hjemme-miljo (proletarkvarter i %t-End, London), og et ude-miljo (2. verdenskrig, Europa).  Hzftet deles i grove trzk i et: Hjemme (s.  1-7), Ude (s.  7-61, afbrudt  af en  enkelt hjemmescene, orlov), og Hjem (s. 61-64).

Som de fleste krigsserier koncentrerer »Den store Kanon&lt;&lt; sin handling omkring en privat  konflikt imellem to personer:  Proletarsonnerne Nick  Bancroft og Joey Lowther. Konflikten introduceres i Hjemme-miljmt, transformeres og harmoniseres i  krigens mytologisk handlingsmzttede rum. Heiier ikke heri adskiller »Den store Kanon« sig fra de fleste krigsserier. Disse udfolder saidvariligvis  konfliktforlobene i  krigsrummet, men  forudsztter  ofte  hovedkonflikten som en civil konflikt af  zldre dato.

I  det  folgende forfolger jeg  konflikt- og  konflikttransformation.

## Personer  og personkonflikt  i hjemmemilj&amp;

Hjemme-miljoet er et proletarkvarter i  %t-End London,  1934. 1 dette miljo introduceres  vi  for to hovedfigurer med samme sociale  baggnind, men med forskellige sociale intentioner.

Nick Bancroft: Er proletarson med sociale opstigningsambitioner.  Eller rettere, han er con af en proletar med sociale opstigningsambitioner  på s~nnens vegne. Nick folger faderautoriteten og studerer på aftenskole  til ingenior (teknisk intelligens). Nick  er socialt velintegreret. Han arbejder, studerer på aftenskole,  er institutionelt  integreret. I proletarkvarterets  voksenmilj0  har han endvidere  status som ungdomsideal Cjfr. kvindernes kommentar s. 3: »Der g&amp; den nydelige unge fyr. Hvis bare d e   de andre var som ham.&lt;&lt;). I  sin institutionsintegration  og -ambition inkamerer Nick  tydeligvis et socialt realitetsprincip. Han akcepterer fader- og voksenautoriteten, men g0r det med personligt tab af lyst Ufr. s.4.:  »I al  hemmelighed beundrede Nick  Joey Lowther, fordi han kunne bruge sin frihed  til,  hvad  han  Mlle.(&lt;).  1 forhold til  Joey  Lowthers bandekollektiv er  Nick individualiseret og isoleret. Nick  misunder de andre deres frihed.

Joey Lowther: Inkamerer Nicks modsztning. 1 rnodsztning til Nick  fremtrzder Joey socialt-institutionelt  uintegreret. Joey befmder sig i opposition til d e bestående systemer.  Som leder af  en rocker-agtig bande hzrger Joey proletarkvarteret, og her iszr Nick og hans familie. Joey udfordrer det officielle lov og ordens-kodeks (anmeldes til politiet). Det voksne proletamiiljo placerer ham som moralsk  outsider. Joeys hzrnningslnse  udfoldelse er  i overensstemmelse med  et  anarkisk  frit  udfoldelsesprincip, lystprincipper. Hans  frie udfoldelse prxdikeres af voksenrniljmt som satanisk ond, djzvledrift Cjfr.  kvinderne s. 3

D . . de djzvle«). For Nick derimod reprmenterer Joeys udfoldelse  en misundelsesv~rdig frihed.  Joey  fremtrzder, set  fra Nicks side, som det h~mningslmt frie i n d i v i d . I personen Nick antydes hermed en spænding imellem privat lyst og pligtrealitet. Herover fremstair Joey som ren, men socialt destruktiv lyst.

På et manifest niveau introducerer hzftet kort sagt en konflikt af typen lystprincip (Joey) -realitetsprincip (Nick). Latent har  konflikten imidlertid en anden,  social  karakter:  Joeys  agression  retter  sig  mod  Nick  som  hieararkisk systerninkarnation. Joeys overfald  har  latent  anarkisk  antihierarkisk adresse Cjfr. overfaldsscenen s. 3, hvor volden mod Nick  startes med et )&gt;Hej, professor«.).  Imellem  den  socialt tilpassede (opstigende) proletarsnn og den  socialt utilpassede ditto består en latent social konflikt. Latenskonflikten  kan beskrives som en  privat-social konflikt imellem hierarkisk systernreprcesentant og  'oprnrsk' systemautsider.

Jeg  vil  i det nzste forfnlge dette konfliktkompleks og dets transformation. Analysen koncentrerer sig herunder om Joeys ('det fire individs')  socialiseringforlnb.

## Krigen som mytologkk mi00

&gt;&gt;Den store  Kanon«  handler som  n ~ s t e n alle  krigssener om  2.  verdenskrig. Krigsseneme stiliserer og uvirkeliggnr imidlertid dette historiske rum. Krigsserieme udnytter fnrst og fremmest krigen som ideologisk potent handlingsnun.

Krigen udgnr et borgerligt chauvinistisk mandsideals reaiiseringssted. Krigens militaristiske institution fremstår ideologisk som på een gang gruens og det heroiske sammenholds sted.

Den imperialistiske krigsrealitet er klassekamp. Krig er klassekamp og kamp imellem forskellige nationale borgerskaber. A f   den sidste realitet opstår det nationale klassesamarbejdes ideologiske mening og mulighed. Krigen bliver da det sted,  hvor  klasseundertrykkelsen  antager  karakter  af nationalt  ndvendigt (klasse)  samarbejde. Krigen ndvendiggnr indre nationalt (klasse-) sammenhold mod en ydre fzlles fjende.

»Den store Kanon« skummer ideologien af  krigsrealiteten. I »Den store Kanon« udnyttes såvel samarbejdetsideologien som en militaristisk herochauvinisme. Samarbejdsideologien spiller en rolle på det latente konfliktniveau,  mens  krigens  hero-mytologi  udgnr  en  mere  manifest  konfliktramme:  1 »Den store Kanon« betegner krigen det sted, hvor mznd er mznd eller kujoner. Konflikten mellem Joey og Nick skrives ind i  denne manifeste forståelsesramme.

Joey i krigsrummet: I krigens brutaliserede mandsunivers frenistå Joey ikke Izngere som outsider, men som systemintegreret på lavere niveau (cornrnandosoldat/sergent).  Krigsrummet funktionaiiserer  Joeys tidligere  asociale  voldsdrift.  Som  commandosoldat  morer  Joey  sig  stadig  sammen  med »drengene«. Hans og »drengenes« rå  kampudfoldelse  ledsages af friskfyragtige replikker. Kammeratskabet er godt og hurnnret hnjt Cjfr. s. 9-25), f.eks. s. 15 og 16  om granatsmidning blandt tyskerne: »Med en vis lossluppenhed kastede Joey en håndgranat« ... »l kan dele dem her«, og s. 19 »Vi fik ham! Fint arbejde, drenge« etc.).

I krigen er der brug for Joeys voldspotentialer. Krigsrummet forandrer væsentligst figuren Joey, idet det forandrer  hans egenskabers sociale status.

Nick i krigsrummet: Nick har fuldbyrdet den sociale opstigning  til ingenior/teknisk intelligens. Nick er med andre ord stadig systemintegreret-  og morer sig stadig ikke (deltager ikke direkte i kamphandlingeme). Krigsrummet markerer Nicks systemintegration p&amp;  hojere niveau: Teknisk civil ekspert.

## Krigem mytologiske konjlikttranrformation

I hjernmetniijwt  fremtrådte konflikten mellem Joey og Nick  på det manifeste konfliktniveau som en konflikt af typen lystprincip-realitetsfincip. Nick  misundte Joey hans frihed. P&amp;  det latente konfliktniveau karakteriserede jeg  konflikten som en social konflikt imellem systemrepræsentant og system 'oprorer'. Joey angreb Nick i dennes egenskab af hierarkisk systemrepræsentant. Latenskonflikten bestod  som en konflikt individ-(hierarkisk)  system.

Manifest konjlikttranrformation  i krigsrummet: 1 militæret præsenteres de to hovedpersoner igen, nu begge systemisk integrerede, ornend på forskelligt hierarkisk niveau. De to gamle fjender m d e s  i krigen som henholdsvis teknisk c i d   flyekspert  og comrnandosoldat. Da det går op for Joey, at Nick er c i d   ekspert, demonstrerer han hele sin moralske foragt for den ikke-kæmpende: Cjfr. s.28 »Du lavede dig et lille nemt job  med dm forbandede uddannelse! Farvel, dit blddyr«).  Joeys despekt symboliseres af et tysk torklæde, en kampfetich, som han overdrager til Nick Cjfr. s.27 »Det her tilhorte en tysk pilot .. s&amp;vidt  jeg ved er han d d ! .. »Måske kan det til tider minde dig om, hvad virkelig kæmpende mænd m&amp;  g&amp;  igennem...«).  Joey udviser respekt for den kæmpende fjen-

de, moralsk foragt for den engelske skrivebordssoldat.

På  det manifeste konfliktniveau skrives den nye konflikt Joey-Nick kort sagt ind i en krigerisk mandsmods-mytologi. En modig tysker s t h   i denne mytologiske logik hojere i kurs end en fej englænder. 1  den chauvinistiske  krigsideologi

opskrives frontsoldaten som modig, mens skrivebordssoldaten er fej.

Den oprindelige konflikt imellem hierarkisk systemreprmentant og outsider transformeres p&amp;  et manifest konfliktniveau til en moralsk-ideologisk konflikt: Kampmodrfejghed Cjfr. s. 27 Joey til Nick »præcis som i gamle dage ... du stikker  aldrig næsen  i noget!  Holder  dig altid udenfor  ballade!«).  Krigsrummet transformerer Joeys tidligere anarkiske opposition til en moralsk foragt for hierarkiets  civile  kampunddragere.  (Joeys tidligere  voldelige  'protest' mod  den etablerede orden transformeres i krigsrummet til moralsk protest, idet krigssystemet integrerer den voldelige  'protest'  som systemfunktionel).

Joeys afvisning a f   Nick  markerer en moralsk overlegenhed. 1 den manifeste 'etiske' konflikt  fremtrder den faktisk underordnede frontsoldat som cidekspertens overmand. Kngsrummet omvender p&amp;  denne måde Joeys og Nicks tidli- gere  milj~mzessige status. Nu  er  comrnandosoldaten  Joey  gadens helt,  mens Nick er en  sone 'civilist' Cjfr.  orlogsscenen s. 29-31).

P&amp;  det manifeste  mytologiske konfliktniveau  (mod versus fejghed) er  Joey Nick  overlegen.  I systemets virkelighed forholder det sig imidlertid omvendt. Det mytologiske konflikttema omvender de tos systemiske real-status. Konflik- ten imellem Joey og Nick består kun på overfladen i Nicks underlegenhed. P A

det latente (sociale) konfliktniveau er problemet stadig Joeys.

Latent konfliktniveau: I krigsinstitutionen  som biliede p A   det borgerlige klassehierarki  fungerer den  tekniske ekspert  faktisk  som  overordnet  i  forhold  til frontsoldaten (kanonfmien). Nicks faktiske overlegenhed markeres i f A   sætninger:  »Uden s A   meget som at se på Joey (den underordnede frontsoldat, L0A) gik  Nick  hen til skrivebordet«. (s. 26). Og obersten (til Nick): »Dit job  her er langt mere værd end et dusin piloters ved  fronten« (jfr. s.  32).  I institutionel forstand er Nick  Joey overlegen. Uden mytologisk omskrivning udgor frontlivet naturligvis ogsA et ringere liv end skrivebordslivet.  Joeys 'moralske'  overlegenhed camouflerer hans sociale underlegenhed. Den mytologisk offensive afvisning af  feje 'civilister'  skjuler en latent social agression.

OgsA i krigsrummet består kort sagt en latenskonflikt, en latent hierarkikonflikt.  Denne konflikt  formuleres manifest som en moralsk-personlig konflikt, hvori  den  systemisk underordnede  fremtræder  som  moralsk overlegen.  Den 'rigtige',  tyske  fjende fungerer i denne sammenhæng dels som konfliktmarkor, dels  som  konfliktlosningsmiddel. Tyskeren  Siegfried  markerer  den  'etiske' konplkt (jfr. hans torklædes status af kampfetich s. 27 og s. 6061. Joey afleverer forst torklædet til Nick. Det symboliserer her hans foragt. Nick afleverer  det under  en senere aktion, hvor han er aktiv. Joey tilbagelevere til det sidst som tegn p A   forsoning og respekt s. 6061). Siegfried bidrager også indirekte  til konfliktkomplekseh losning. I og med kampen om Siegfrieds specialbyggede kanonfly f o r l m  sivel manifest moralsk konflikt som Latent hierarkikonflikt.

Jeg vil i det  folgende vise  'krigsfjendens'  medierende funktion  i  forhold til den samlede konflikttematik.

Fjenden som medium for  konfliklmning -(Det  yne'  individs hierarkiakcept) Den ydre fjende katalyserer og medierer den 'etiske' konflikt imellem Joey og Nick. Fjenden personificeres af  den tyske frontflyver Siegfried Lange. I modsætning til englænderen (Joey) morer Siegfried sig ikke ved  fronten. Siegfried tegner  et  diskret biliede af  en psykologisk  krigsrealitet:  Angsten, ubehaget.  I hæftets kampmytologi forklares Siegfrieds angst imidlertid som udtryk for karaktersvaghed (jfr. s.  l: )&gt;en  lidt svag tysk  pilot«).

PA latensniveauet leverer tyskerens angst alligevel en slags begrundelse for hierarkikonflikten.  Tegningen af  Siegfried afslorer såiedes arbejdet ved  fronten som fyldt med ubehag, det ubehag, civilsoldaten ikke patvinges. (Joeys moralske respekt for tyskerens kampmod (jfr. s. 27) kan i denne sammenhæng læses som mytologisk fordrejet solidaritets  udtryk. Joey markerer som den ene front-

soldat solidaritet med den anden (mand p i   gulvet).

Siegfried forbliver  imidlertid  ikke ved fronten. Overvældet af frontlivets  elen- dighed,  deserterer  han  med  sit  specialbyggede tyske  kanontly til  Norge.  Den moralske holdningskonfiikt  Joey-Nick  kan herefter loses. I Insningen af denne forl0ses også den latente sociale spznding. Mens figuren Nick episkdynamisk set  formidler konfiiktlnsningen,  formidler  figuren  Joey  den  psykologisk  set. Mens Nick er primzrt subjekt på det manifeste konfliktniveau, er Joey det på latensniveauet.

Nicks Imning af manifest konflikt: Moralsk provokeret af Joey og tilskyndet af  det  hjemlige statustab bevzger Nick  sig ud i kampen (jfr. barscenen, s. 2931). Nick rejser  frivilligt til  det  besatte  Norge  for at studere Siegfneds kaprede specialmaskine. Efter studierne beslutter  han igen frivilligt at flyve flyet tilbage til  England.  Også denne beslutning  kataiyseres af en moralsk  udfordring (Siegfrieds:  »Det fly kan du godt opgive ... K. Det var blevet mere end en tanke ni] -det var blevet en ambition, jfr.  s. 46). Ogsådenne beslutning involverer stor personlig risiko.  Med  dmisforagt  (og tnrklzde-fetichen på) vender  Nick i kanonflyet tilbage til England. På vejen hjem passerer han Joeys konnandoafdeiing  i kamp. Kollektivet på landjorden trznges af  tyske tanks. Nick undsztter dem ved fra luften at »pulverisere« hver eneste tyske tank. Som en sidste hilsen til de forblnffede,  men  lettede  commandoer  kaster  han  det  tyske  tnrklzde.  Dette genkendes af Joey,  der hurtigt konbinerer sig frem til redningsmandens identitet.

Den moralsk-mytologiske konflikt mod vemmfejghed er hermed lnst.  Nick har til overflod demonstreret personligt fysisk mod. Men vigtigere: Også på det latente niveau  fuider  konfikten hermed  sin losning.  Konfiiktlnsningen  tilvejebringes  her  igennem  det  'frie'  individs (Joeys)  hierarkiakcept.

Joeys Imning af latent konflikt: Hjemme på orlov afleverer Joey igen tnrklzdet til  Nick.  (jfr.  s.  61-62).  Hermed  symboliseres den manifeste konfliks 10sning:  Joey viser sin respekt, viser at han indser  Nicks mod og karakterstyrke. Han indser imidlertid mere end det. Joey indser omsider den hierarkisk overlegne Nicks tilsvarende overlegne mod og klngr: »Jeg indrnrnrner blankt, at jeg ofte har vzret ude efter Nick, men det sker aldrig mere! Han har mere karakterstyrke og hjerne end os aiiesammen  her tilsammen:«  Cjfr. s. 63). Joey indrnmmer den overordnedes i enhver forstand overordnede kvalifikationer.

Den  overordnede  har ikke blot  »karakterstyrke«  men  også &gt;)hjerne«.  Joey indser dette og indser samtidig sin eksistentielle  afhzngighed af hierarkiets merste.  Kzmpede commandosoldaterne uden leder ville vzre dårligt stillet.

Modstillingen hovedlns aktivisme overfor leder-raison er gennemgående figur i  hzftet (jfr. s. 49 Lnjtnanten: )&gt;Rolig, sergent, vi tramper ikke bare 10s på målet«  og s. 4 0   Jon Sunde og de menige modstandsfolk: .. modstandsfolkene, hvis eneste mal i livet var at d e l z g g e   tyskere .., men Jon Sunde, deres leder var ikke noget  fjols«.  ))Tag  det nu roligt..«)  Og endelig Joey selv: (ifr. s. 64 »Hvis det ikke havde vzret for ham  (Nick) havde jeg  aldrig  kunnet  byde jer  pa en drink!«).  Forvalter den 'hovedlnse' sin frihed alene, forvalter han den individuelt og socialt destruktivt. Uden Nick ville cornmandokorpset være gået under.

Mens Nick igennem fridiigt og modig kampdeltagelse  forlnser den manifeste mandsmods-konflikt, formulerer Joey 10sningen p&amp;  det latente konfliktneviau:

Den underordnedes systemakcept. Med den iinderordnedes 'moralske' kapitulation  er  'krigen' i  »Den  store  Kanon«  bragt  til  ophm  og  den  borgerlige hierarki-orden genoprettet:  Idet  Joeys  'moralske' overlegenhed  trcekkes  fra, står finalt kun de to 'fjenders'  reelle sociale placering tilbage. Her befinder Nick sig merst. Med den overordnedes (intelligensens) opvisning af fysisk mod, demonstreres det, at han kan noget 'håndsarbejderen'  kan.  mens det omvendte ikke er tilfældet.  Den hierarkiske oden kvalificeres herved som berettiget, fornuftig.

Det  anarkisk  'frie' individ (Joey) indser  fuialt  denne  borgerlige  hierarkiraison: Ledere bliver ledere, fordi de er klogere (og mindst lige s A   modige) som dem, de leder. Derfor besidder det hierarkiske system en universel fornuft.

Fra anarkisk fri, men destruktiv social adfærd bringes Joey til indsigt i n d vendighed: det hierarkiske systems ndvendighed.

»Den store Kanon« -en autoriter (samarbejdes)  pcedagogik

Skjult i en individualistisk krigsmytologi promoverer »Den store Kanon« en hierarkisk systemraison. »Den store Kanon&lt;&lt; propagerer som de fleste krigsserier en  autoritær  insitutitonspædagogik. Farst  n&amp; det  frie individ  akcepterer en modsætningsfyldt social orden som værende fornuftig, kvalificeres det selv som fornuftigt.

Fortolkes historien videre i klassetermer kan den læses som en historie  om arbejdsdelingen~ fornuft:  »Til sidst havde en enkelt mand vist, at krigen ikke blev udkæmpet udelukkende af mænd i uniform«, (jfr. s. 64). Proletaren og inteliigensen arbejder sammen: P&amp;  forskellige betingelser, men til fælles bedste. I sin hierarkilogik propagerer »Den store Kanon« under alle omstændigheder en autoritzr (kiasse) samarbejdsforståek. Krigen udgar en velegnet mytologisk kulisse  for  en  borgerlig socialpartnerideologi. I  en  borgerlig krigsmytologi kon-

centreres en nationalchauvinistisk sammenholdsforstklse.

»Den store Kanon&lt;&lt; kan læses om en sadan historie  om klassesammenholdets (og dvs. klasseundertrykkelsens) ndvendighed. Klassesamarbejdet prmes netop hkdt, n&amp; folk med samme sociale udgangspunkt realiserer forskellige  sociale hierarkipositioner.  Savel Joey som Nick indser i krigen borgerskabets fornuftige ledelsesmonopol, omend de gar det fra forskellige  hierarkiplaceringer.  Krigens mytologiske rum udgar en selvfalgelig ramme om savel autoritær individ som klassesocialisering.

## Analyse af  &gt;&gt;&amp;n store Kanon« -Analysedel 1 1

## K l ~ y w i n k l e n

I farste  del  af  analysen  har  jeg  eksemplificeret mytologianalysens tematiske rækkevidde.  Jeg  har analyseret  den  mytologiske  konfliktbearbejdning,  konflikttransfonnation  og derealisation: Krigens mytologiske milja udgar et s&amp;  tilpas fjernt og socialt rum, at en strukturelt realistisk social konflikt kan l e s autoritært uden at blive direkte genkendt som det, den er: en hierarkikonflikt.

Jeg vil herefter pavise den borgerlige ideologis mest radikale derealisation  eller  fortrængning: Fortrængningen allerede i  og med den ideologiske problemformulering. I denne analysedel vil jeg  fremhæve de klasseforhold, ideologien ikke benævner, og dog bearbejder. Jeg vil saledes pavise »Den store Kanons«) afgarende aprioriske fortrængning, fortrængningeingen af proletarisk autentiske klasseudtryk. »Den store Kanon« opdrager ikke kun ved at tilbyde borgerlig identifikation, men ogsa ved hermed at fortrænge anden klasseidentitet.

I den farste del af analysen demonstrerede  jeg »Den store Kanon&lt;&lt; som autoritær opdragelse  til samarbejde inden for modsætningsfyldte borgerlige institu-

tioner. »Den store Kanon« opdrager typisk til individuel identifikation  med det borgerlige samfunds hierarkiske raison. I denne del af analysen vil jeg  vurdere denne opdragelse set fra det modsatte klassestandpunkt. Denne analysedel skal anskueliggore  historien som aktivt forsog på at blokere dannelsen af proletarisk klasseidentitet. Sporgsmålet kan  stilles enten  således: Hvorledes udnytter  det borgerlige  medium  sit  formuleringsmonopol -eller:  Hvorledes destruerer det borgerlige  ideologiprodukt  alternative  klassestandpunkter  uden  at  benzvne dem?

## To proletariske  typer, som ideologien formulere  dem?

Som historien om 'det frie  individs' insitutionssocialisering  placerer »Den store Kanon« sig i rzkken af negative socialiseringshistorier:  Dvs. historier, der indirekte positiverer de borgerlige insitutioner igennem retledning af  systemisk fejl orienterede individer (Joey). »Den store Kanon« opstiller imidlertid også  en positiv instituionsreprzsentant: Figuren Nick. I dette vil jeg  se på disse to figurer

som ideologisk tegnede socialtyper.

1 »Den store Kanon« przsenteres såvel Joey som Nick som proletarsonner, en  slags proletarer.  Den  mytologiske krigsinsitution  maskerer og  uniformerer deres senere klassemzssige relation. Dog impliceres det, at cornrnandosoldaten reprzsenterer en  form  for  »lavere« håndsarbejde,  mens Nicks klassemzssige opstigning ekspliciteres. Joey  forbliver med andre ord en slags proletar.  Nick derimod realiserer en  social opstigning fra prletariat til borgerlig funktionzr.

I  og  med  beskrivelsen af  det  fziies proletariske udgangspunkt  ekspliciteres disse to figurer som proletariske typer. Jeg vil i dette forfolge den ideologiske tegning  af  disse to  socialtyper og deres indbyrdes relation.  I  denne sammenhzng vil jeg anskueliggore  den måde, hvorpå  den ideologiske typetegning aktivt intervenerer i en proletarisk klasseidentitetsdannelse.

Som proletariske typer individualiseres såvel Joey som Nick i forhold til proletariatet  som  klasse.  I  hjemme-miljwt  introduceres Nick  som proletar  med individuelle opstigningsambitioner. I krigens mytologiske rum przsenteres han som  proletaren,  der effektuerer den  sociale opstigning til  borgerskab  (h~jere funktionzr). Heroverfor introduceres Joey i hjemmemiljet som lumpenproletar  (kriminel, anarkisk  bandeleder). I  den  mytologisk  militaristiske insitution fremtrzder han som systemintegreret på laveste manuelle (funktionzr) niveau.

Jeg  vil  i  forste  omgang  fremstille  ideologiens  klassemzssige  erfaringsfortrzngning i og med  den ideologiske siciaptype: Nick.

## Nick: Den  individuelt opstigende  proletar

I og med figuren Nick ekspliciteres  den sociale  opstigning  som individbhen rationalitet,  som  individuel viljesmulighed.  Det  borgerlige systemt  fremsth som principielt mulighedsmzttet.

I  kontrasttegningen Nick-Joey privatiseres klasseforholdene. Således realise- rer Nick  tydeligvis den sociale opstigning, fordi han vælger realiteten, ikke lystudfoldelsen. Omvendt forbliver Joey lavere socialt placert, fordi den fysiske udfoldelse  for  ham  repræsenterer en individuel  lysiudfoldelsesmulighed. Mens Nick  realiserer  den individuelle opstigning, forbliver  Joey i histonen (en slags) proletar, af lyst og ndvendighed.  De to kan som individer ikke andet.

Produktionssfærens objektive klassereditet forirzenges som klasseforholdenes begrundelse til  fordel for pnvatsfærens privategenskaber. Den private karakter  årsagsbetinger klassepositionen.  Denne fremtræder  da som individuelt valg. Såiedes individualiserer  forlObet  klasseforholdene  (og forskellene). I selve formuleringen  af Nick som social type demonstreres  imidlertid en apriorisk ideologisk erfaringsselektion.  Det borgerlige medium udnytter sit formulenngsmonopol. 1  tegningen af figuren Nick (den individuelle  opstigning)  udnytter ideologien  således en  positiv  reformistisk  socialerfaring samt en  negativ  proletarisk

delerfaring.

Ideologiens erfaringsselektion eksemplificeres i og med  tegningen af  Nicks far.  I  modsætnign til såvel figuren Nick  som Joey fremstår Nicks far  faktisk som proletar (dokarbejder). Denne 'ægte' proletar formulerer  en autentisk proletarisk erfaring:  Arbejderen stilles dårligeren  end dem, der udbytter ham (jfr. s. 3).  Denne negative erfaring udnyttes imidlertid i historien som negativt dynamisk afsætningspunkt for en positiv opstigningsforventning.  Den negative proletariske erfaring  formuleres sammen  med  en  reformistisk  socialoptimisme: »Hans far ranskede, at han s k d e   blive en dygtig ingeni~r, ikke en arbejder, der hver morgen s k d e   sta ved dokporten for at s ~ g e arbejde« (jfr. s. 3). Srannen realiserer ubesværet denne sociale opstigning.

Den negative proletariske erfaring ekspliciteres kun for s&amp;  vidt den indirekte positiverer det borgerlige klassehierarki.  Den borgerlige ideologi formulerer en enkelt proletarisk (negativ) erfaring for bedre at  kunne tilbyde det  borgerlige klassesystem som individuelt mulighedsmættet: For den der M1 .....

Tværtimod  at repræsentere et proletarisk klassesynspunkt benægter historens eneste 'rene' proletar  enhver proletarisk klasseidentifikation.  Som proletaryderligere klasseforholdene. Mens den fremstiller opstignignen som individuelt tilbud, fortrænger idologien bevidstheden om klassen som objektivt vilkår. Ti denne fortrængning  udnytter ideologien klassens negative delerfaringer til  sit

samen, der viljernæssigt realiserer den sociale opstigning  individualiserer Nick eget formål.

Ideologien trænger således ind i proletariatets  erfaringsomrade, men kun dertil, hvor den spejler sig selv  (Nick, den realiserede opstigning). Den sociale opstigning har  naturligvis kun  indidviduel undtagelsesvis gyldighed. Den  del af proletariates  samer, der bliver tilbage efterlades  som blinde punkter i den ideologiske udnyttelse af  realerfaringen. Ideologien  fremstiller det  klasse-atypiske individ (Nick) som klassetypisk mulighed.

Den mytologkke udnyttelse a f en  strukturreformktkk  realerfaring

I det  foregående viste jeg  en  måde,  hvorpå ideologien udnytter selv negative proletariske  erfaringer til oppotensering  af det borgerlige klassehierarki. Her vil jeg ganske skitsere, hvilketn positiv ideologisk realerfaring, opstigningsideologien  historisk forbinder sig med.

I  tegningen af  opstigningsfiguren Nick, knytter mytologien an til en faktisk (stmktur)  reformistisk realerfaring. Denne reformistiske erfaring funderer sig materialhistorisk set  i  faktiske klassemzssige omstmktureringer efter  2.  verdenskrig (Kigsserieme  producers og konsumeres i dag).

Efter 2.  verdenskrig vokser proletariatet i den vestlige verden ikke lamgere i absolutte  tal.  Derimod  foreg&amp;  en  voldsom  vzkst  i  de  sakaldte  mellemlag ( s e ~ c e og funktionzrlag). Denne vzkst har at gore med generelle udbygninger af  statsapparat og -sektorer. 1 denne hojkonjunkturelle omstmkturerings proces opstå~ reale opstigningsmuligheder for individer fra arbejderklassen.

Krisen dementerer i vidt omfang disse opstigningsmuligheder. Den stmkturrefonnistiske bevidsthed lever  imidlertid Izngere end  de muligheder,  den afspejler.

Som opstigningsfiguration  refererer Nick til reformismens  potentialer efter 2. verdenskrig. I den ideologiske erfaringsfremstilling tildeles de opstegne imidlertid en reprmentation  omvendt proprotional med deres faktiske antal.

Joey -et  lumpenproletarisk alternativ til en social opstigningsjigur.

Med  opstigningsfiguren positiverer den borgerlige ideologi et borgerligt klassestandpunkt. I  og med  opstigningsfiguren som positiv identifikationsfigur fortrænges en mulig proletarisk klasseidentifikation.  Jeg vil  herefter vurdere ogsA Joey ud  fra de klasseforhold, ideologien ikke benzvner, og dog bearbejder. Hvorledes bidrager Joey som identifikationsfigur  til fortrængning eller destruktion  af en  proletarisk  klasseidentitet?

Mens figuren Nick  prmenterer det borgerlige klassehierarki positivt, reprzesenterer Joey det negativt:  Dvs.  han  forbliver p A   et  lavt  socialt niveau. Mens Nick personificerer den individuelt opstigende proletar, forbliver Joey en slags proletar (commandosoldat/håndlanger). Joey forbliver i heirarkiets bund -af lyst og ndvendighed. Joey akcepterer finalt det borgerlige hierarkis fornuftige ndvendighed -også for ham. Igennem denne Joeys systemindsigt positiveres det borgerlige hierarki indirekte, idet det demonstreres  som eneste overlevelsesmulighed også for den anarkiske 'oprorer'  i historien. Den hierarkisk lavere stillede overlever ikke uden lederinteihgens.

Joey forbliver imidlertid også i hierarkiets bund af lyst. Hzftet igennem foretrzkker han den voldsprzegede kollektivitet fremfor den mere intellektuelt przgede fzllesskabsfolelse udtrykker kort sagt en  form for klassesolidaritet. Joey udgor tydeligvis et proletarisk alternativ til Nicks opstigning.

I det falgende vil jeg  se n~jere på Joey som proletarisk type. Herunder vil det blive påvist, at den borgerlige  ideologi altid allerede har f o ~ z n g e t den proleta-

riske dternativitet,  den derefter retleder.

Joey -et  lumpenproletarisk  klmebevidsthedspe~~pektiv

Som proletarisk alternativ til den borgerlige  opstigningsfigur reprzsenterer Joey et fordrejet proletarisk perspektiv.

Joey udtrykker tydeligvis en form for kollektivbevidsthed. Kollektivbevidstheden  anskueligares imidlertid  i lumpenproletariatets, og ikke  proletariatets bilede.  Således dzkker ideologien sig ind. I det omfang den individualiserede opstigningsfigur ikke opfanger identifikationen tilbydes som alternativ et lumpenproletarisk  kollektivitetsperspektiv, der  herefter  socialiseres.  Joeys  latent anarkisk-antihierarkiske  destruktionsdrift tegner et fordrejet klassebevidstheds perspektiv.

I hjemme-miijwt (s.  1-7)  optrzder Joey således i modsztning til Nick i kollektiv -men  i  et  bandekollektiv.  Dette  kollektiv  fremstiiles som  destruktivt driftsstyret,  satanisk  ondt Cjfr. proletarkvindernes  kommentar s. 3. »de djzvle«. Jfr. videre s. 4. bandekollektivets onde flokmord: ..»rottede  sig sammen mod ham&lt;(.  Og jfr. s. 5, deres falgeagtige fejghed: »gem lidt af ham (Nick) til mig ..M). Bandens medlemmer overholder ingen fairness-regler, men overfdder i flok og uden at levne offeret en chance. Bandemedlemmerne  behandler også den zldre generation dårligt. Jfr. Joeys brutale despekt for faderautoriteten (Joey s. 61.: »Klap i far ... N). Over for Joeys despekt sti% Nicks kmlige respekt for sin fader(s autoritet) Cjfr.  s. 7.:  »Nick tmede lidt ... Det sidst menneske, han ~nskede at såre, var  hans far«.

I det hele taget er bandemedlemmernes  omgangsformer -også indbyrdes -przget  af  brutalitet. I  modsztning  hertil omgh Nick  og de overordnede civilt og hensynsfuldt.

Modsztningen 'kollektiv (bevidsthed) -individ'  gememtrznger hele histonen.  Hjemme:  bandekollektivet  overfor Nick.  I  krigen:  kontrasteres Joeys og »drengenes« udfoldelse med Nicks heroiske individududfoldelse. Krigen funktionaliserer  lumpenproletarens voldsdrift.  Her  positiveres den  såides, men kollektivdriften fremstår stadig som laverestående i forhold til en individualiseret adfzrd (jfr. oberstens markering af Nicks merev~rd, s. 32: »Dit job her er langt mere vzrd end et dusin soldaters ved fronten«). Hvor det farste (bande) kollektivitetsperspektiv fremstilles som destruktivt, fremstilles det andet (soldater) kollektiv som i sidste ende hovedlast, og derfor hjzlpelmt lederafhzngigt (Nick redder »drengene«.).

Ganske vist opskriver krigens mands-mytologi en mand-til-mand solidaritet (jfr. Joeys respekt  for den  tyske frontkzmpers fysiske mod overfor hans despekt for den engelske skrivebordssoldat).  Joeys respekt kan Izses som mytolo- gisk  fordrejet udtryk for solidaritet 'mzndene  p i   gulvet' imellem.  Dette kollektive solidaritetsudtryk fratages imidlertid ethvert perspektiv. For det forste fordrejes solidaritetsmanifestationen i krigsmytologien til uigenkendelighed: Joey bekzmper tyskeren, forsvarer faktisk englznderen. Solidariteten udgor en tom gestiis.  For  det  andet  udviser  den  overordnede  englamder  selv  inden  for mandsmods-mytologien et  fysisk  mod  storre end nogen  frontkzmpers.  (Den overordnede Nick patager sig frivilligt feltens farer!)

Konklusion på typen Joey  som  'proletarkk' alternativ til en  borgerlig opstigningsfigur.

I fremstillingen  af Joeys latent 'oprorske'  adfzrd,  introduceres forst et lumpenproleratisk kollektivitetsperspektiv, dernzest  retledes  endog  dette  perspektiv. Ideologien  dobbeltsikrer sig.  Joeys anti-systemiske »lyst« fremstilles f0rt  som socialt  meningslos,  siden tilskrives den  en  social mening -for  borgerskabet: Lumpenproletarens destruktionsdrift fornuftiggnres socialt i krigen som billede p&amp; kampen mod  proletariatet (for det nationale borgerskab).  Den  borgerlige miiitanstiske voldsinstitution  przsenteres som lumpenproletarens fornuftigste sociale mulighed. Fmst krigen og milihrismen tilforordner voldslysten en social mening.

I og med fremstillingen af Joey som lumpenproletar har ideologien allerede i typetegningen individuaiisert og perverteret det proletariske  alternativ, forlobet derefter yderligere bearbejder. Som opstigningsfiguren individualiserer og fortrznger klassen som objektivt vilkå~, reprzsenterer  lumpenproletaren  et p&amp;  forhånd individuaiiseret og  socialt afsporet  alternativ til  en  proletarisk  klassebevidsthed.

Lumpenproletaren -individualisten, der falder  neden  om prolerariatet. Jeg vil i dette przsentere nogle stikord til en klassemzssig placering af lumpenproleraten. @%n kilde hertil er A. Leppert-Fogens bog »Dei deklassierte Klasse«). Disse stikord skal dokumentere min påstand om, at lumpenproletaren udg0r en fordrejet ideologisk afbildning af en proletarisk klasseholdning. Som opstigningsfiguren reprzsenterer en proletansk type,  der  allerede har  forladt et proletansk klassestandpunkt (Nick) refererrer lumpenproletarfiguren  til en proletarisk type, der aldrig har  haft et klart klassestandpunkt.

Lumpenproletanatet rummer anti-sociale elementer som tyve, svindlere, prostituerede, voldsmænd etc. Lumpenproleratiatet tegner kort sagt samfundshierarkiets bund.  Lumpenproletariate falder okonomisk og politisk neden om de ejendoms- og  udbytningsforhold, der binder  de  mige klasser  sammen som klasser. Lumpenproleratiatet udgm saledes ingen klasse. Tværimod udgm lumpenproleraren samfundets udstdte individualist.  Lumpenproletaren individualiseres i  forhold til samfundets hovedklasser. Han besidder ikke ejendom, og han  producerer ikke merværid, er ikke i  kapitalforholdets forstand udbyttet. Lumpenproletarens wksomhed er kun undtagelsesvis produktiv. Sædvanligvis parasiterer  han på klassesystemets forskelligt institutionaliserede svagheder.

Lumpenproletariatet opsamler samfundets deklasserede elementer. Lumpenproletariatets almindelige elendighed  skal  imidlertid  ses i  sammenhæng  med proletariatets 'frihed'  fra  produktionsmidler,  eller  med  proletariatets elendighed. Lumpenproletaren udelukkes fra produktionsprocessen  og henvises derfor til  forskellige former for illegal og parasitær selvopretholdelse.

Fordi lumpenproletaren i klassemæssig forstand udelukkes fra produktionsprocessen, reduceres hans 'klassebevidsthed' typisk til,  individualiseret,  rå selvopretholdelsesdrift.  Da han ikke integreres i det borgerlige samfunds reproduktionsproces, og på den anden side pauperiseres af den, antager hans protest typisk  individuel, destruktiv f o m .  Lumpenproletarens grundlæggende udelukkelse fra den samfundsmæssige  (re)produktionsproces  modsvares af en politisk retningsLshed/apati.

Lumpenproletaren  kan  dog  bestandig  genkendes  på sin  individualistiske »verkauflichkeit« ('salgsviiiighed'), den, der i  sidste ende garanterer hans forbrdring med det kapitalistiske system. Pil grund af denne individualistisk selvopretholdende »verkauflichkeit«,  og fordi hans interesser ikke kan samles til en Masseinteresse,  udgm  han  et  permanent  kontrarevolutionært  råmateriale for borgerskabet som aktivt klassesubjekt. Som smilborgerskabet typisk udgm fascisrnens  ideologisk massebasis, udgm lumpenproletaren ligesil  typisk borgerskabet~  aktive stmitrop i kontrarevolutionær voldsaktion (f.eks. fascistisk kontrarevolution/krig).

Lumpenproletariates politiske uselvstændighed, eller labilitet, begrunder sig kort  sagt  i det  forhold, at  lumpenproletariatet aldrig  har  været  tilskrevet en klassemæssig identitet. Lumpenproletarens sociale  reaktioner kanaliseres derfor af den individuelle  reaktions vej eUer den kanaliseres igennem bandekollektivets sum af socialt retningslm reaktioner.

Lumpenproletariatets manglende proletariske  klasseidentifikation  viser  sig ogsil hyppigt  i den indbyrdes, kollektive a d f ~ r d . Brutal borgerlig hierarkiadfærd træder  her  i stedet  for  klassesolidaritet. Bandens interne 'moralkodeks' irniterer ofte den borgerlige hierarkiadfærd, når den er mest usublirneret og repressiv. Dvs.  bandens interne organisationsform har ofte strukturelle lighedstræk med den del af den borgerlige kultur, lumpenproletariatet faktisk kommer i berming med: de repressive voldsinstitutioner:  H z r  og politi. Bandens kultur og justits er en virkelig -ornend fortrængt -del af den borgerlige kultur. Bandens kultur er borgerskabets kultur uden bukser pil.

» f i n   store Kanons« identifikationstilbud -konklicsion

Den militatistiske institution biiiedliggm mytologisk outreret den »fredeligt« in- situtionaliserede  klasseundertrykkelse,  der  er  historiens  socialisationsmæssige tilbud. »Den store Kanon« kan bestemmes som borgerlig identitetsdannelseshistorie. »Den store Kanon« fortæller historien om to proletardrenges  forskellige udvikling henimod fælles  identifikation  med klassehegemoniet. Klasseinstitutionen  tildeler de  to proletariske typer en  borgerlig identitet.  Den  identitetslme lumpenproletar tilbydes driftsfunktionalisering  som håndlanger  i den militaristiske voldsinstitution,  mens den identitetssplittede (opstigningsfigur)  tilbydes klassemæssig integration p A   hojere bureaukratisk niveau. Mens den enes destruktionsdrift funktioneres for borgerskabet, indoptages den anden som civil funktionær i borgerskabet.

Opstigningsfigurens identitetsproblem anskueliggwes  som spænding mellem barndommens proletariskAumpenproletariske driftsidentitet  og  voksendommens  funktionærrealitet. Lumpenproletarens  identitetskonflikt  fremtræder som en spænding imellem anarkisk systemprotest versus hierarkisk reaiitetsakcept. Krigens mytologisk 'realistiske'  insitution  Imer begges identitetsproblem. Idet  funktionæren  demonstrerer fysisk kamppotens, demonstrerer han beherskelsens berettigelse -for sig selv (»Han havde bevist sit værd i kamp«, jfr.  s. 64).  (Drifts) lederen har  overstået sin  personlige lederkrise.  Proletardrengens identitet som borgerlig leder  er  færdigdannet,  fortiden afdæmoniseret. OgsA lumpenproletarens identitetsproblem Imes med den  overordnedes magtopvisning. Lumpenproletaren Joey skal socialiseres  til agent for klassemagten. Lumpenproletarens sprog er magtens usublimerede, håndgribelige sprog. Forlobet afslwer  Joey  som  også i  fysisk  henseende  Nick  underlegen.  Joey  overgiis i voldspotens, hvorefter han indser systemets  fornuft. Kampmytologien udgor en typisk lumpenproletarisk konservativ-radikal mandsetik. I voldspotensen låner den klassemæsigt identitetslme en individuel magtidentitet.

»Den store Kanon« beskriver to sicialise~gsforieib, der hver p A   deres made 'pædagogiserer' det  borgerlige klassehegemoni.  Mens historien formidler de borgerlige identifikationstilbud, splitter  den  'proletariske' typetegning ethvert alternativt identitesperspektiv. &gt;&gt;Den store Kanon« eksemplificerer  den borgerlige underholdnings autoritære socialise~gsstruktur. Den borgerlige ideologi bearbejder aktivt klassemodsætningen  i og med forhåndsfortrængningen af alternative klasseudtryk.

Den borgerlige underholdning udnytter allerede i typetegnignen sit formuleringsmonopol. Mytologien bevæger  sig ind  i proletariatets erfaringsomrader, men kun dertil, hvor den kan bekræfte sig selv:  Klassens opstigende enkeltindivid præsenteres som idealtypisk klasserepræsentant ())Hvis  bare alle de andre mens den, der bliver tilbage aftegnes som klasseatypisk outsider, lumpenproletar. Og endog outsideren har systemet 'arbejde'  til: I borgerskabet~  repressive  voldsinstitution funktioners  selv  lumpenproletarens de-

var  som ham«  s.  3) -struktionsdrift.

Biiledliggjort i det militariske hierarki rejser det  kapitalistiske klassehierarki sig da af historien som progressivt, muiighedsmzttet.  og i de 'proletariske'  typer (Nick, Joey, Nicks far) bearbejdes klasserealiteten uden at benzvnes. Klassen  reprzsenteres gennem de  klassemzssigt individualiserede typer,  lumpenproletar og opstigningsfigur.

Ideologiproduktets opdragelsesstruktur kan altså ikke vurderes adskildt fra de klasseforhold,  der ikke omtales. Ideologien przsenterer kiassemzssig opdragelse igennem fortrzngning og fortegning af  klasseforholdene. »Den store Kanon« opdrager til kiasseherredeimmets reproduktion igennem i egentligste forstand negativ socialisering:  Dvs. socialisering bort fra en autentisk klassebevidsthedsdannelse. »Den store Kanon«opdrager således igennem forleib og typetegning til offensiv akcept af den borgerlige klassemagt. Det borgerlige hegemoni fremstår som den eneste muiige og ndvendige interesseforvaltning -også for historiens 'proletarer'  eller sagt positivt: »Den store Kanon« pdagogiserer det borgerlige herredramme.

Lizzie @mad Andersen