Japansk æstetik i dansk design – Diskursen om en national identitet
Forfattere: Laura Mazanti Jørgensen
Tidsskrift: prototyper (2018-06-15)

## Japansk æstetik i dansk design - Diskursen om en national identitet

Laura Mazanti Jørgensen

Japanisme er et begreb benyttet i feltet for kunst og kunsthåndværk og sidestilles ofte med tidlige modernismetanker i Europa. Japans tilgang til udsmykning af brugsgenstande  med  inspiration  fra  naturen  stemte  i  tiden  for  begrebets  opståen overens  med  ønsket  om  en  ændret formtilgang, som  blandt  andet  William  Morris formulerede  i  midten  af  1800-tallet  (Kaneko,  2000,  s.  129).  Fascinationen  af  det eksotiske  Japan  i  vesten  var  stor  og  var  også  at  finde  i  dansk  kunsthåndværk  og ornamenttilgang.  Samtidig  var  vesten  trådt  ind  i  en  tidsalder  for  globalisering  via industrialiseringen, der gjorde denne inspiration mulig, men som også stillede krav til de  forskellige  nationer  om  at  markere  sig  på  markedet  eksempelvis  via  fokus  på differentiering igennem inddragelse af national identitet i brugsgenstande.

I 1885 blev Arnold Krog, der var arkitekt og maler, ansat som kunstnerisk direktør for Den Kongelige Porcelænsfabrik i København. Hertil var forventningen til Krogs lederskab, at firmaet fremadrettet skulle understøtte en dansk national stil på moderne præmisser (Kaneko, 2000, s. 137). Krogs interesse var dog faldet på den japanske strømning, der florerede i Europa, og Den Kongelige Porcelænsfabriks produktionskatalog viste derfor store referencer til Japan. Spørgsmålet er her, hvordan denne  kobling  mellem  ønsket  om  den  danske  nationale  stil  og  inddragelsen  af japanisme har sin ret?

Formålet med opgaven er at lave en læsning af forsker Mirjam Gelfer-Jørgensen, der blandt andet har skrevet om japanismen i Danmark i sin bog 'Japanisme på dansk: Kunst og design 1870-2010' (2013). Herefter vil dette komparativt blive sat op mod, hvad  der  internationalt  er  skrevet  om  japanismen,  hvilket  i  denne  opgave  bliver repræsenteret  af  Martin  Eidelberg  &amp;  William  R.  Johnstons  tekst  'Japonisme  and French Decorative Arts' fra bogen 'Japonisme: Japanese influence on French art : 1854-1910' (1975). Der tages udgangspunkt i litteraturen om japanismens første år frem  til  1910.  På  denne  vis  vil  det  tydeliggøres,  om  Danmark  adskilte  sig  i inddragelsen af indflydelser fra Japan set ud fra historieskrivning og derved, om dette underbygger skabelsen af en national identitet, eller om den samme tendens kunne ses replikeret i resten af Europa.

Forståelse og diskussion af skabelsen af en national karakter gennem brugsgenstande vil Javier Gimeno-Martinez' bog 'Design and National Identity' (2016) bidrage til. Emnet lægger op til en diskussion og kritik af diskursen om Dansk Design , hvilket vil belyses af Anders V. Munchs 'On the Outskirts: the Geography of Design and the Self-exoticization  of  Danish  Design'  (2017).  Ydermere  vil  opgaven  rumme  en diskussion  af  historisk  inddeling  efter  nationale  kategoriseringer,  hvilket  John  A. Walkers 'Varieties of Design History' (1989) kan bidrage til at belyse.

Opgavens fokus er ikke at bidrage til en kronologisk gennemgang af japanismens udvikling, men har fokus på, hvordan historien om begrebet er skrevet, og hvordan det har haft indflydelse på designkulturen, særligt hvad gælder dansk design. De fleste eksempler vil ses i keramisk arbejde, da det er i denne produktkategori, at japanismen manifesterede sig klarest (Gelfer-Jørgensen, 2013, s. 90-91).

Opgavens relevans viser sig i, at vi i dag ser en tilbagevenden til de objekter, der i tiden  blev  skabt,  hvor  blandt  andet  'Mågestellet'  af  Fanny  Garde  for  Bing  og Grøndahl igen er blevet et anerkendt samleobjekt og kan tilskrives retro-bølgen. I det hele taget er interessen for keramik og det japanske midt i en opblomstring, hvilket ses i tendensen om en samlerkultur, hvor japansk porcelæn og stentøj er i høj kurs. Derudover befinder vi os i en tid, hvor diskursen om det særlige danske design har fået en guldalder, hvilket er et bærende element i opgaven.

## Japanisme som felt

Begrebet japanisme blev første gang benyttet af den franske kunstkritiker Phillippe Burty, der i årene omkring 1876 anbefalede at tage konkurrencen med den østasiatiske kunstindustri  op,  da  han  så  kvaliteter  i  Japans  tilgang  til  håndværket  med  dets uregelmæssigheder og lange tradition, hvilket var en kontrast til tidens higen efter fuldkommen perfektion hjulpet på vej af industrien (Gelfer-Jørgensen, 2013, s. 32). I starten af det 19. århundrede så man med stor interesse mod det eksotiske, hvor blandt andet  Egypten,  islamistiske  lande  og  Kina  var  i  søgelyset  for  kulturudvekslinger. Japan adskilte sig i tiden ved at have lukket sig om sig selv, hvor eksport og import blev udelukket omkring år 1630. Dette strakte sig helt til ca. 1850, hvor det japanske marked atter åbnede sig. En kombination af interessen for det ukendte og uudforskede, samt  Japans  fordelagtige  markedsføring  på  internationale  udstillinger,  markerede Japan som en favorabel inspirationskilde. Verdensudstillingerne, særligt i Paris 1867, gav Japans eksport vind i sejlene, hvor mange samlere og kunstnere vendte blikket mod det japanske. Samtidig markerede denne verdensudstilling adskillelsen fra den kinesiske  kunst,  hvor  opdelingen  ellers  tidligere  havde  været  meget  eklektisk  og bidrog til stor forvirring at adskille (Eidelberg &amp; Johnston, 1975, s. 143). Japans og vestens kulturudvekslinger blev mange  og udfoldede sig over mange  årtier transnationalt, hvilket understreges i Gabriel P. Wiesberg &amp; Yvonne M.L. Weisbergs bibliografi 'Japonisme: An Annotated Bibliography' (1990), hvor der indledningsvist skrives: 'What can be said with certainty, however, is that no other foreign model exept, possibly, those found in primitive arts - changes the look of Western art in all its  manifestations  so  drastically'  (Weisberg  &amp;  Weisberg,  1990,  s.  xi).  Det  store omfang og udbytte, inspirationen fra Japan har givet i vesten, kan understreges af -isme betegnelsen, der udnævner det som en selvstændig bevægelse.

Der kan derudover argumenteres for, at japanismen stadig har sin indflydelse den dag i dag, hvor det 19. århundredes fascination er blevet en del af vores formtradition, og mange designere stadig udtaler sig om en japansk inspiration.

Mirjam  Gelfer-Jørgensen  påpeger  i  sin  bog  'Japanisme  på  Dansk'  (2013),  at definitionen af begrebet japanisme er komplekst og benævner det som et paraplybegreb, da det kan indeholde flere begreber under samme. Dette skyldes ifølge Gelfer-Jørgensen,  at  Japans  indflydelse  er  en  så  lang  strømning  over  så  mange årrækker med forskellige variationer, at det kan diskuteres, om det kan dække med blot  én  samlebetegnelse.  Eksempelvis  underbyggede  den  tidlige  japanisme  tidens eklektiske  tilgang  og  overfladedyrkelse,  mens  det  funktionelle  og  antitesen  til historicisme  også  lægger  sig  til  begrebet.  Samlebetegnelsen  er  trods  denne  kritik bibeholdt.

## National identitet i en global verden

Designhistoriker Javier Gimeno-Matinez introducerer i sin bog 'Design and National Identity' (2016) hovedteorier om national identitet og overfører disse til designfeltet. Indledningsvis giver han en indføring i, hvad national identitet er. Der danner sig en skitsering af, at national identitet ikke kun er et politisk fænomen, der opdeler vores verden i  grupperinger,  hvilket  Gimeno-Martínez  benævner  som  en  top-down forståelse, men er ligeledes et kulturelt fænomen, hvor en kollektiv kulturel identitet er med til at forbinde individer til et specifikt territorie (Gimeno-Martínez, 2016, s. 6). Dette fænomen konstrueres igennem 'everyday reminders', som er symboler, der minder individet om et gruppetilhør (Gimeno-Martínez, 2016, s. 7). Det skal hertil knyttes, at den kulturelle identitet udvikler sig i en kontinuerlig progression og kan hele tiden udfordres, hvor Gimeno-Matínez inddrager teoretikeren Anthony D. Smith, der betegner den nationale identitet som abstrakt. I følge Smith er fænomenet med til at skabe et tilhørsforhold og et 'vi', hvilket fremhæves i citatet: 'Nations create social ties  between  individuals  and  classes  by  providing  repertoires  of  shared  values, symbols  and  traditions [ … ] By  the  use  of  symbols  -  flags,  coinage,  anthems, uniforms,  monuments  and  ceremonies  -  members  are  reminded  of  their  common heritage  and  cultural  kinship  and  feel  strengthened  and  exalted  by  their  sense  of common identity and belonging' (Gimeno-Martínez, 2016, s. 19).

Det  vil  sige,  at  vi  via  den  nationale  identitet  strukturerer  sociale  forhold  igennem kulturel  produktion,  hvilket  implicit  kan  være  brugen  af  design.  Gimeno-Martínez inddrager den tyske filosof Johann Gottfried von Herder, der forelagde den nationale karakter  som  legemliggjort  i  kulturen  og  i  de  udtryksformer,  der  benyttes  i  den kulturelle produktion. Dermed vil de kreative industrier have en rolle i konstruktionen af  det  nationale.  Nationen  kan  siges  at  blive  karakteriseret  af  den  indre  nationale karakter, der skitserer sig i de stereotyper, der skabes  i  narrativer  igennem eksempelvis kanoniseringer i blandt andet designudstillinger, historiografi og journalistik (Gimeno-Martínez, 2016, s. 38).

## Mirjam Gelfer Jørgensen om dansk japanisme

I indledende afsnit om japanismen fremgår det, at Mirjam Gelfer-Jørgensen i bogen 'Japanisme på dansk: Kunst og design 1870-2010' (2013) giver en god indføring i japanismen  som  begreb  og  bevægelse.  Gelfer-Jørgensen  (f.  1939)  kan  med  sin uddannelse som Mag.art. i kunsthistorie og med en titel som Dr.phil. ved Københavns Universitet  skrive  blandt  andet  overbibliotekar,  souschef  og  seniorforsker  ved Kunstindustrimuseet  (nu  Designmuseum  Danmark)  på  sit  CV.  Hun  bevæger  sig særligt  inden  for  emnefelter  som  dansk  kunsthåndværk  og  design  samt  har  også beskæftiget sig med jødisk og islamisk kunst. Hendes motivationen for at forske i Japans indflydelse på Danmark kan tænkes at være en interesse for at åbne forståelse for vores fælles kulturhistorie set igennem kunsthåndværket.

Som titlen på hendes bog antyder, er omdrejningspunktet, hvordan den danske kunstog designscene har været påvirket af den japanske tilgang. Hun afgrænser hurtigt sit emnefelt til udelukkende at handle om den danske tilgang, som hun fremhæver som et uudforsket felt, der, særligt i internationale tekster om japanismen, er glemt. Her nævnes Weisbergs bibliografi, hvor kun Frankrig, England og Amerika har særskilte afsnit i introduktionen. Grunden til, at den danske japanisme er værd at nævne og udforske,  skyldes  ifølge  Gelfer-Jørgensen,  at  Danmark  i  internationale  kontekster blev  anerkendt  for  deres  tilgang  til  det  japanske  -  endda  af  Japan  selv  (GelferJørgensen, 2013, s. 124). Interessen for den danske japanisme ses blandt andet i det faktum,  at  Gelfer-Jørgensens  bog  har  fundet  berettigelse  til  en  udgave  oversat  til engelsk: 'Influences from Japan in Danish Art and Design 1870-2010'.

## Japanismens danske strømninger

Som  tidligere  nævnt  understreger  Mirjam  Gelfer-Jørgensen,  at  Japanismen  er  et paraplybegreb,  der  indeholder  forskellige  strømninger.  Hun  inddeler  den  danske japanisme  i  tre  strømninger,  hvoraf  den  første  består  i  fascinationen  af  eksotiske motiver.  Japan  udmærkede  sig  ved  at  tage  udgangspunkt  i  den  japanske  natur fremstillet gennem kunsthåndværkerens egen opfattelse af naturens stemning (GelferJørgensen,  2013,  s.  31).  Naturen  som  motiv  var  en  gængs  udsmykning  i  det  19. århundrede, men Japans tilgang brød med traditionen om realisme i fremstilling og med  den  klassicistiske  kunsts  værdier  som  orden  og  symmetri.  I  stedet  blev  det personlige  bærende,  hvor  valg  af  motivverdenen  brød  med  de  vante  hierarkiske strukturer - eksempelvis var hejren, frøer og andre kryb ofte at se i det japanske. De danske forgangsmænd kan blandt andet ses i kunstnere som Arnold Krog samt Pietro Krohn, der, som Gelfer-Jørgensen antyder, var vigtige i den danske japanismes første mange  år.  Krog  var  i  slutningen  af  1800-tallet  kunstnerisk  leder  på  den  Kgl. Porcelænsfabrik og eksperimenterede med at overføre maleriet til nyt materiale i form af keramikken efter japansk forbillede. Krohn var i tiden kunstnerisk leder på Bing og Grøndahls fabrik og trods forskelligheder blandt de to kunstneriske ledere, stod de ifølge Gelfer-Jørgensen begge to for et nyt natursyn, hvor mennesket var det lille i det store. Denne nye japanske strømning mødte dog ifølge Gelfer-Jørgensen kritik, hvor særligt Justus von Brinckmann, der var museumsdirektør for Museum für Kunst und Gewerbe i  Hamborg,  udtalte  problematikken  i,  at  man  i  Europa  direkte  kopierede japanske motiver, da han så en tendens til, at det blot blev ringe eftergørelser, da japanerne havde brugt århundrede på at forfine deres teknikker (Gelfer-Jørgensen, 2013, s. 26).

Den anden strømning i dansk japanismen kan siges at efterkomme denne kritik og ses ifølge Gelfer-Jørgensen i en varig og mindre overfladisk tilegnelse af den japanske tilgang til motiver. Danmark blev her særligt anerkendt for tilgangen til den japanske inspiration, hvor der i stedet for imitation blev lagt fokus på transformationen fra det japanske  til  det  danske  nationale  udtryk  (Gelfer-Jørgensen,  2013,  s.  132).  Dette udtrykker Gelfer-Jørgensen som opnået, da hun eksempelvis lægger fokus på Georg Jensens  sølvtøj:    ' [ … ] ikke  mindst  på  smykkerne,  der  demonstrerer,  hvorledes  en oprindeligt japansk motivverden, viderebragt af kunstnere som Krog og Krohn, nu transformeres  til  en  karakteristisk,  national  dansk  motivverden  med  rod  i  dansk historie'  (Gelfer-Jørgensen,  2013,  s.  152).  Krog  og  Krohn  nævnes  også  som kernepersoner i den anden strømning, hvor forsøget på at omforme det japanske til et personligt udtryk blev set i motiver, der var at finde i den danske natur - samt ligeledes brug af materialer, der var at finde i det danske land.

Den tredje og sidste strømning ser Gelfer-Jørgensen i det nye århundrede og befandt sig  i  et  skift  fra  fokus  på  motivverdenen  til  et  fokus  på  de  japanske  håndværkeres teknikker og processer (Gelfer-Jørgensen, 2013, s. 199). Dette viser et skift i tiden mod  modernistiske  tanker.  Gelfer-Jørgensen  inddrager  her  professor,  arkitekt  og keramiker Carl Petersen, der formulerer, at tidens og fremtidens opgave var at løse ornamenterings-problemet,  og  han  stod  ' [ … ] i  opposition  mod  kunstindustriens massefremstillede dekorativisme' (Gelfer-Jørgensen, 2013, s. 189). Japan kunne ved et  skift  i fokus  fra motiver til teknikker bidrage til løsningen på tidens udfordring. Indenfor  keramikken,  beskriver  Gelfer-Jørgensen,  hvordan  stentøj  gennemgik  en kunstnerisk guldalder, hvor eksperimenter med glasurer og forenkling af former blev det bærende.

Gelfer-Jørgensen får ligeledes markeret, at japanismen stadig den dag i dag har sin indflydelse i Danmarks designkultur, men at det i dag, grundet mange indflydelser, er svært at adskille og kategorisere, hvornår det japanske har indflydelse, og hvornår det ikke gør sig gældende.

## Japans ideologiske kvaliteter

I ovenstående afsnit blev det udlagt, hvad der for Danmark, ifølge Gelfer-Jørgensen, var forbilledlige kvaliteter. Japan bidrog med en ny naturopfattelse, hvor den vilde natur frem for den kultiverede blev hyldet i udformningen - dog ikke via en direkte afbildning, men  derimod  en  forenkling  af  motivets  karakteristika set ud  fra kunstneren/kunsthåndværkerens personlige synsvinkel. Japan stod for håndværkets kvaliteter kontra det massefremstillede, hvor uregelmæssighed blev hyldet. Man så

vigtigheden  af  at  finde  glæde  ved  det  kunstneriske  arbejde.  Igennem  GelferJørgensens bog bliver Japans ideologier tydeliggjort, som kan siges at have relation til, hvad man igennem tiden har haft af forbilledlige ideologier i det danske samfund. Som hun selv udtrykker, kan man via generelle karakteristika i et land ' [ … ] udlede tidsbestemte holdninger' (Gelfer-Jørgensen, 2013, s. 15).

En givtig ideologi, der tages op flere gange af Gelfer-Jørgensen, ligger i den japanske kunst og kunsthåndværks manglende hierarkiske struktur i kunstog formgivningsfeltet.  I  tidens  vestlige  kultur  var  der  blevet  optegnet  en  adskillelse mellem kunst og kunsthåndværk, hvor kunsten var af øverste rangorden i æstetikken og kunsthåndværket, grundet dets krav om brugbarhed, rangeredes lavere. Herved adskilte japanerne sig ved ikke at have denne opdeling og anså alle kunstarter som lige. Gelfer-Jørgensen anser denne problemstilling og diskussion af inddelingen som bemærkelsesværdig og relevant i dagens samfund, da vi i Danmark er en designnation med  stor  inddragelse  af  det  kunstneriske  og  materialernes  kvaliteter  (GelferJørgensen, 2013, s. 396).

Gelfer-Jørgensen markerer derudover Japans lange tradition, med dets konsistens og æstetik  i  højsæde,  som  en  kvalitet,  der  slår  mode,  udvikling  og  innovation.  Den bagvedlæggende  ideologi  i  at  bruge  traditionen  med  udgangspunkt  i  materialets muligheder  og  kvaliteter  var  forbilledligt  i  et  samfund,  der  før  var  præget  af industriens  kitsch-produkter,  der  forsøgte  at  overtale  til  forbrug.  Gelfer-Jørgensen udnævner japanismen som en del af det modsvar, der opstod til kitsch-produkter og historicismen i det hele taget og ser det som en ' [ … ] frigørelsesproces fra det, man har kaldt de historiske stilarters spændetrøje' (Gelfer-Jørgensen, 2013, s. 197). Japanismen var et greb til at tage afstand fra kravet om fornyelse skabt af samfundet, hvori der var en dybtliggende  ideologi bag,  der  stemte  overens  med  tidens udfordringer skabt af industrien. Derudfra kan man uddrage et socialt aspekt, der både er med til at frigøre kunstneren og forbrugeren.

## Kritik af Mirjam Gelfer-Jørgensen

Gelfer-Jørgensen  lykkes  i  høj  grad  med  at  tage  læseren  igennem  en  historisk indførelse i japanismens effekt på det danske designfelt. Allerede indledningsvist ses et stort refleksionsniveau over bogens ønskede tilgang og ikke mindst afgrænsninger. Emnet japanisme er udfordrende at behandle historisk, da det, som Gelfer-Jørgensen understreger, er en uafsluttet fortælling og er et så komplekst og stort et felt, at bogen kun kan rumme et lille udsnit. Hun nævner selv, at bogen her - og historisk skildring af  japanismen  generelt  -  har  en  tendens  til  at  se  Japans  kunstneriske  tilgang  som homogent og konsistent. Dette er dog ikke fyldestgørende, da Japan naturligvis som enhver anden kulturnation vil have variationer og tilgange, der bryder og adskiller sig fra det ellers dominerende udtryk i kulturen. Der skabes en diskurs gennem bogen om Japan som en homogen og forbilledlig nation, hvor der kan tænkes at mangle nuancer, der kunne være inddraget hos Gelfer-Jørgensen for et mere afskygget historisk billede.

Et andet kritikpunkt og begrænsning i Gelfer-Jørgensens tilgang er, at hun udelukkende behandler den danske tilgang. Som titlen antyder, er det hendes mål at se på den danske japanisme, men det bliver svært at se adskillelsen fra andre lande og derved Danmarks position indenfor feltet, når der ikke komparativt bliver sat op imod andre tilgange. Hun fremlægger dog indledningsvis en begrundelse for sit valg om ikke at debattere nationale stiltræk, men da konkurrencen drevet af industrialiseringen og  globaliseringen  i  tiden  netop  lagde  vægt  på  det  nationale,  hvilket  eksempelvis kunne ses i de mange internationale udstillinger, er dette et hul og mangel i GelferJørgensens undersøgelse. Det er mit ønske med denne opgave i det følgende at lave en læsning af anden litteratur fra Frankrig og udfylde Gelfer-Jørgensens mangel på inddragelsen af det nationale fokus.

## Komparativ læsning af Frankrigs tilgang

Det  fremgår  i  Gelfer-Jørgensens  litteraturliste,  at  hun  selv  har  læst  'Japonisme  Japanese Influence on French Art 1854-1910' redigeret af Gabriel P. Weisberg. Heri har Martin Eidelberg og William R. Johnston bidraget med kapitlet 'Japonisme and French Decorative Art' (1975). Som titlen antyder, fokuseres der her på den franske tilgang  til  japanismen  i  kunsthåndværket.  Frankrig  var  i  tiden  for  japanismens indtræden - på samme vis som Gelfer-Jørgensen skitserer, at Danmark var det - præget af  historicismen  med  eklektiske  stilarter  som  nygotik  og  rokoko  med  en  samtidig fascination af det eksotiske som islam, Egypten og Kina (Eidelberg &amp; Johnston, 1975, s.  141). Efter Japans åbning mod omverdenen i midten af det 19. århundrede blev dette marked særligt attraktivt for Frankrig, og derved kom begrebet japanisme til at gælde. Eidelberg &amp; Johnston inddeler japanismen i Frankrig i 4 'faser' efter årstal, hhv. 1857-67, 1868-78, 1878-1900 &amp; 1900-1910. Her adskiller de sig i opdelingen fra  Gelfer-Jørgensen  ved  at  have  flere  underinddelinger  end  Gelfer-Jørgensens 'strømninger',  men  udelader  derimod  modsat  Gelfer-Jørgensen,  hvad  der  sker fra 1910 og frem til 1975, hvor bogen er publiceret. Det er her værd at markere, at min komparative tilgang derfor kun tager udgangspunkt i den franske Art Nouveau sat overfor Mirjams første strømning for japanismen, da den udvalgte franske litteratur kun dækker perioden 1854-1910.

Der ses i den franske tekst mange paralleller til, hvordan Gelfer-Jørgensen skildrer den  danske  japanisme.  Begge  tekster  fremhæver  den  nye  naturdyrkelse  som  en motivation for fascinationen. Dette blev udbredt via markedsføring særligt gennem de store  udstillinger,  der  markerede  Japan  som  en  selvstændig  -isme  og  bevægelse. Trods, at det japanske på udstillinger mødte kritik som mangel på vestligt perspektiv og orden, høstede japanerne dog anerkendelse for deres teknik og udførsel (Eidelberg &amp; Johnston, 1975, s. 143).

På samme vis som Gelfer-Jørgensen fremlægger for den danske udvikling, bliver den franske japanisme ifølge Eidelberg &amp; Johnston kritiseret for at plagiere og direkte overføre ornamenter fra Japan til egne brugsgenstande. I Frankrig var det eksempelvis kunsthistorikeren Ernest Chesneau, der advarede mod imitation, som man eksempelvis så det ved kunstnere som De Beaumont og Collinot, der tog ornamenter direkte  fra  tryksager  af  den  japanske  maler  Katsushika  Hokusai  og  overførte  dem direkte  til  egne  brugsgenstande  (Eidelberg  &amp;  Johnston,  1975,  s.  142).  På  trods  af forsøg på at transformere det japanske til det franske blev den franske tilgang ifølge Eidelberg  og  Johnston  hovedsageligt  imitation  af  japanske  ornamenter,  hvilket understreges af citatet: 'Nonetheless, as  we  have  seen,  Japonisme  remained essentially  a  matter  of  imitation'  (Eidelberg  &amp;  Johnston,  1975,  s.  147).  Der argumenteres  dog  efterfølgende  for,  at  den  japanske  inddragelse  havde  en  stor indflydelse på Art Nouvaeu, der derimod kendetegner det franske og markerer det nationale fokus.

Der var flere europæiske lande, der så mod østen, men hvad angik indbyrdes relationer i Europa, har Frankrig i flere århundrede markeret sig som kulturnation, man så mod for at begribe den nyeste mode. Frankrigs fascination af det japanske kan have været en  af  de  omstændigheder,  der  har  påvirket  eksempelvis  Danmark  til  ligeledes  at fascineres af det japanske, men ved at sætte hvad Gelfer-Jørgensen har skrevet op mod Eidelberg &amp; Johnstons skildring, kan det antydes, at Danmark gik skridtet videre og adskilte sig fra den franske japanisme. I Eidelberg &amp; Johnstons kapitel og i forordet til bogen, indgår der termer som 'vogue' og 'trend', der indikerer japanismen som et modefænomen, som de dog slutteligt  argumenterer  for  har  haft  indflydelse  i  flere årtier.  Lignende  modeprægede  ord  har  dog  ikke  været  på  samme  måde  til  stede  i Gelfer-Jørgensens fremstilling af det danske. Man kan herudfra læse, at japanismen ud fra Gelfer-Jørgensens fremstilling ikke blot var en særskilt tids præferencer, men er derimod blevet en del af den danske formtradition, hvilket hun markerer i citatet: ' [ … ] påvirkningen er blevet opsuget og transformeret til et udtryk, vi i dag opfatter som særdeles nationalt' (Gelfer-Jørgensen, 2013, s. 109). Det er herudfra muligt at læse, at det danske ikke opholdt sig ved imitationen, men derimod transformerede det japanske til en særlig national karakter. Gelfer-Jørgensen begrunder berettigelsen for at inddrage det japanske i den danske karakter ved at markere slægtskabsperspektiver, hvor for eksempel naturen og årstider trods stor afstand er en fællesnævner for det japanske og danske, hvor mangel på ressourcer i jorden er en lighed. Tilgangen til at se kvaliteten i enkelheden nævnes som et generelt slægtskab (Gelfer-Jørgensen, 2013, s. 395). Lignende begrundelse er ikke at finde i den franske fremstilling. Dertil kan påpeges Eidelberg &amp; Johnstons manglende fokus på de ideologier, der lægger bag det japanske. Det sociale aspekt og det manglende hierarki i Japans kunst bliver ikke, som hos Gelfer-Jørgensen, nævnt. Der danner sig et billede af, at det franske kunsthåndværk  i  Eidelberg  &amp;  Johnstons  skildring  har  stor  fokus  på  overflade  og ornamentering til trods for, at der i tiden var kritik heraf. Danmarks tilgang bliver i Gelfer-Jørgensens fremstilling markeret som en ideologisk inspiration, der udviklede sig  fra  at  være  overfladefikseret  til  at  være  en  iboende  æstetik  i  det  danske,  der: ' [ … ] udgjorde  en  væsentlig  forudsætning  for  den modernisme,  der  i  det 20. århundrede gjorde Danmark til en designnation' (Gelfer-Jørgensen, 2013, s. 13).

Ved at stille de to tekster overfor hinanden får vi et nyt perspektiv på landenes tilgang til  japanismen.  Som  tidligere  nævnt  blev  det  med  industrialiseringen  et  behov  at markere  sig  som  nation  eksempelvis  gennem  fortællingen  om  landets  historie  og adskillelsen fra konkurrenter. Det kan vurderes, ud fra de to skildringer, at den danske japanisme  lykkedes  med  at  markere  Danmark  selvstændigt  ved  at  se  indad  og inddrage egne kvaliteter frem for at imitere. Denne succes kan siges stadig at have indflydelse den dag i dag, hvor Danmark markerer sig som en designnation med stor anerkendelse i ind- og udland. Dette vil blive diskuteret i det følgende.

## Kritik af diskursen om dansk design

Som nævnt går der gennem Gelfer-Jørgensens fremstilling af det danske en diskurs igen, der sidestiller den danske designtradition med  den japanske via dets slægtskabsperspektiver. De skitserer et uprætentiøst folk med få ressourcer, minimal industrialiseringsgrad,  dybe  håndværksmæssige  traditioner  og  lignende.  I  artiklen 'On the  Outskirts:  the  Geography  of  Design  and  the  Self-exoticization  of  Danish Design' (2017) af professor Anders V. Munch har denne diskurs om det danske været en gængs tilgang i historieskrivningen. Han skitserer en diskurs, der siden 1900-tallet har  markeret  Danmark  som  upåvirket  af  den  kommercielle  mode,  internationale trends  og  industrialiseringen.  Den  danske  tilgang  til  formgivning  skitseres  som immun  overfor  stil  og  bliver  udnævnt  som  tidsløs,  der  viser  sig  i  en  simpel funktionalitet  og  'håndværksbaseret  raffinering',  hvilket  begrundes  i  de  bevarede håndværksmæssige  traditioner  (Munch,  2017,  s.  50).  Denne  beskrivelse  af  dansk design  har  været  spredt  til  internationale  markeder  via  markedsføring  igennem udstillinger, publiceringer og så videre.

Munch fremmaler i artiklen dog et særligt kritisk syn på denne diskurs og udpeger det som  værende  en  myte.  Han  argumenterer  for,  at  der  har  været  helt  indlysende udvekslinger  og  påvirkninger  på  det  danske  fra  internationale  strømninger,  da Danmark geografisk set har været tæt på vestens store centrummer for udvikling som eksempelvis  Tyskland,  Frankrig  og  England  (Munch,  2017,  s.  50).  Alligevel  har Danmark formået at markere sig selv som en 'undviger', hvilket  Munch begrebsliggør som 'self-exoticization'. Denne tilgang ser Munch som et ønske om at imødegå  eksempelvis  amerikanske  fascination  af  kulturer,  der  står  uberørte  af industrialiseringen. Dette kan siges at gøre den danske tilgang til et modefænomen, der  inddrager  nostalgi.  Munch  understreger  ydermere,  hvordan  det  danske  design forsøger at imødegå internationale ønsker ved i artiklen at inddrage historikeren Per H. Hansen, der argumenterer for, at de danske designklassikere, der har udmærket sig internationalt, også er skabt for at møde det internationale publikum (Munch, 2017, s. 52). Ifølge Munch er det fordelagtigt at benytte en co-brandingstrategi i sammenspil med branding af nationen, og strategien bunder dybest set i et spørgsmål om økonomi og vækst. I samspil med denne tanke inddrages professor Kevin Davis i artiklen, der benævner  den  danske  diskurs  som  'intelligent  promotion',  der  fungerer  som  en salgsdiskurs, der ikke alene kunne opstå via genstandenes fysiske form, men skabes af,  hvordan disse objekter italesættes (Munch, 2017, s. 51). Det konfliktfyldte heri ligger i det faktum, at designgenstandene henvender sig til en uddannet elite med en stor  luksuriøsitet,  der  kontrasterer  med  den  benyttede  diskurs,  der  modsiger  den økonomiske og modeprægede udvikling (Munch, 2017, s. 58).

Munch kommer i artiklen ind på Gelfer-Jørgensens fremstilling af japanismen. Her fremlægger han, at det kan siges at være fordelagtigt at spejle sig i Japan, der var et lukket og omsluttet samfund, når det danske ønskede samme præg af identitet på trods af, at Danmark ifølge Munch ' [ … ] was not isolated, though, and the artists had to search  for  crafts  to  revitalize'  (Munch,  2017,  s.  63-64).  Ser  vi  på  denne  opgaves tekstanalyse, kan Gelfer-Jørgensen siges at understøtte den gængse diskurs om det traditionsbundne, tidsløse, undvigende danske samfund og designtilgang, som Munch skitserer. Det er iboende i hendes fremstilling, hvor eksempelvis hendes beskrivelse af slægtskaber viser og argumenterer for homogene samfund, der underbygger den dominerende karakter og kan kritiseres for ikke at være udtømmende.

Tankegangen om den danske konstruerede diskurs kan overføres til Japan, der højst sandsynligt også kan tænkes at mediere deres fortælling, efter de åbnede deres grænser for at efterkomme, hvad der efterspurgtes internationalt.

## Diskussion af historisk inddeling efter nationalitet

John A. Walker giver i sit uddrag 'Varities of Design History' fra bogen 'Design History and the History of Design' (1989) perspektiver på, hvordan man kan inddele historien om design, og han giver bud på, hvad designhistoriografi er. Derudover giver han en forklaring af de udvalgte inddelinger og pointerer svagheder og fordele herved. En inddeling kalder han 'National Histories of Design'. Som der tidligere er blevet skitseret igennem Gimeno-Martínez' fremstilling af det nationale, anerkender også Walker,  at  det  mytiske  koncept  omkring  nationer  og  deres  karakter  har  effekt  på materielkulturen,  og  at  historieinddelingen  gennem  nationer  er  en  gængs  tilgang  i designhistorien  (Walker,  1989,  s.  118).  Gimeno-Martínez  bruger  Walker  i  sin argumentation - særligt hvad gælder mulige kritikpunkter heraf. Walker fremlægger, at  det  nationale  design  ofte  bliver  karakteriseret  via  en  reducering  til  stereotyper, hvilket  vil  sige,  at  det  nationale  bliver  karakteriseret  af  reducerede  stilistiske karakteristika ud fra klima, etnografi, etnicitet og lignende (Walker, 1989, s. 119). Det nationale kan siges at blive en mytologi, som ofte peger på en dominerende gruppe i et bestemt samfund, og at det er vigtigt at have for øje, at det gældende narrativ ikke altid  er  repræsentativt  ifølge  Walker.  Dette  er  særligt  en  pointe  i  vores  globale  og multikulturelle samfund, hvor det nærmest er umuligt som nation at lukke sig om sig selv og være en homogen masse. Det viser sig fysisk i designkulturen ved, at vi ser tendenser til, at der er inkorporeret op til flere nationaliteter i designprocesser, hvor der bliver designet, produceret og konsumeret på tværs af landegrænser, hvilket er med til at udfordre og problematisere den snævre kasse-inddeling (Walker, 1989, s. 122). En pointe er, at designere ikke blot ser indad, men søger inspiration i andre lande via eksempelvis magasiner, messer og ophold i udlandet. Det bliver derved diffust at skelne mellem designs nationalitet.

Trods  denne  kritik af historisk inddeling efter nationalitet er det et stadigt tilbagevendende fænomen - trods dets tilsyneladende primitive tilgang. Det nationale kan  stadig  den  dag  i  dag  bidrage  til  en  dybere  forståelse  af  design  og  tillægge merbetydning  i  en  global  verden,  hvilket  Gimeno-Martínez  understreger  i  citatet: 'Paradoxically, therefore, these trans-national economic forces may  end up reinforcing the nations and nationalisms they where expected to supersede' (GimenoMartínez, 2016, s. 24). Walker understøtter det nationale som  værende en markedsføringsstrategi, der er fordelagtigt på det globale marked.

Ved at overføre denne kritiske tankegang fra Walker kan vi se kritisk på de nationale historier omkring japanisme. Mirjam Gelfer-Jørgensens tilgang kan kritiseres for at være en for snæver skitsering af det danske, da der sandsynligvis kun er blevet udvalgt kunsthåndværkere og objekter, der lægger sig op ad tilgangen og dets stereotyper, og derfor undladt andre modstridende tendenser i kulturen. I bogen bliver der fremhævet mange helte og mange historier om de store firmaer som Bing &amp; Grøndahl, den Kgl. Porcelænsfabrik og Georg Jensen, og derved kan det tænkes, at noget af historien går tabt.  Hun  bidrager  til  narrativet  om  det  danske  design  som  værende  særligt kvalitetsbevidst  med  fokus  på  materialer,  enkelhed  og  æstetik,  hvilket  tidligere  i opgaven er blevet kritiseret.

En pointe,  der  er  værd  at  tage  med  fra  Walkers  historiografiske  diskussion,  er,  at inddelingen  efter  nationalitet  løbende  skal  revurderes  og  tilrettes  for  at  undgå overforsimpling samt rumme kompleksiteten.

## Konklusion og perspektivering

Efter en kritisk læsning af Mirjam Gelfer-Jørgensens 'Japanisme på dansk' (2013) sat  op  i  mod  Martin  Eidelberg  &amp;  William  R.  Johnstons  'Japonsime  and  French Decorative arts' (1975) har det igennem opgaven været muligt at blotlægge diskurser og de bagvedlæggende idealer, der viser sig i historieskrivningen. I fremstillingen af den danske tilgang til japanismen viser der sig et billede af, at Danmark i særlig grad lykkedes med at tage fascinationen af det eksotiske og transformere det og inkorporere det i tidens nationale karakter. Det viste sig i en ny tilgang til motiver, hvor Danmarks egne naturfænomener blev inddraget i formsproget efter japansk forbillede samt med fokus i landets egne materialer og eksperimenter. Ved at sætte dette overfor en fransk læsning viste det sig at være en unik position, da skildringen af Frankrigs tilgang ikke ligeledes fik oversat det japanske til eget formsprog. I Gelfer-Jørgensens tilgang blev der  markeret  en  stadig  indflydelse  fra  det  japanske  i  dag,  hvor  der  i  Eidelberg  &amp; Johnstons  fremstilling  ikke  blev  lagt  vægt  på  japanismens  videre  færd,  hvilket understreger, at det nærmere i Frankrig var en modetendens, der dog gav aftryk i Art Nouveau.

Opgaven gav et  indblik  i,  hvordan  fokus  på  det  nationale  kan  ses  legemliggjort  i brugsgenstande, hvilket særligt Gelfer-Jørgensens fremstilling underbygger. John A. Walker har bidraget til en forståelse af, hvordan national inddeling kan reducere en nation til stereotyper, der ofte underminerer befolkningens multikulturelle aspekter, så historien lider af en overforsimpling. Det har været vigtigt i denne sammenhæng at stille  sig  kritisk  overfor  Gelfer-Jørgensens fremstilling, der har en stor opgave i at koge et så stort begreb og felt ned til en bog, hvilket let vil forsimple et ellers abstrakt og komplekst felt. Man skal have sig for øje, at Gelfer-Jørgensen kan være farvet af de fortællinger, hun selv har været omgivet af og derved skriver videre på det narrativ, der er om både den japanske og danske arketype, der værdilader det konstante, enkle og  håndværksbevidste.  Gelfer-Jørgensen  er  dog  bevidst  om  hendes  rolle  som historieskriver og reflekterer selv over dette indledningsvist.

Opgaven  har  bidraget  til  en  dybere  forståelse  af  det  nationale  fokus,  som  GelferJørgensen ikke berør dybdegående. Videre arbejde med opgaven kunne fordelagtigt være en yderligere komparativ læsning af en anden nations tilgang til japanismen, der ydermere  kunne  be-  eller  afkræfte,  at  Danmark  i  særlig  grad  drog  fordel  af  den japanske inspiration sat op imod andre lande. Ydermere ville det være interessant at dykke ned i det mere uberørte danske design, der adskiller sig fra diskursen - for at manifestere den problematik, der findes i måden hvorpå, der skrives national historie.

Slutteligt  kan  det  diskuteres,  om  den  indbyrdes  relation  landene  imellem  kan godtgøres i en søgen på egen identitet ved at lukke sig om sig selv. Hertil inddrager Gimeno-Matínes i sin bog Johann Gottfried von Herder med det sigende citat: 'If individuals were to foster and be faithful to their own national art, in the same way, they  should  be  able  to  appreciate  other  national  cultures  that  were  valuable  in themselves' (Gimeno-Martínez, 2016, s. 41). Herudfra kan man sige, at søgen mod det eksotiske og japanske kan have bidraget til en refleksion om tilgange og kvalitet, der øjensynligt i Danmark har hjulpet til at kigge indad og reflektere over egen rolle og karakter.

Opgaven  har  bidraget  til  en  refleksion  over  historieskrivning  og  forståelsen  af, hvordan der skrives historie. Kritisk læsning er her en hovedpointe, da historie altid vil  blive  skrevet  med  en  'brille'  alt  efter  hvem,  der  skriver  og  vil  aldrig  være fuldstændig neutral og afdækkende.

## Litteraturliste

Eidelberg, Martin, &amp; Johnston, William R. (1975). Japonisme and French Decorative Arts. I Gabriel P. Weisberg, Japonisme - Japanese Influence on French Art 1854 1910 (s. 141-155). London: Robert G. Sawers Publications.

Gelfer-Jørgensen, Mirjam (2013). Japanisme på dansk - Kunst og design 1870-2010. Hørsholm: Arkitektens Forlag.

Gimeno-Martínez, Javier (2016). Design and National Identity. London/New Yok: Bloomsbury.

Kaneko, Kenji (2000). Japanisme i vesteuropæisk porcelæn 1870-1910. I Bodil Busk Laursen, &amp; Steen Nottelmann (red.) Dansk Porcelæn 1775-2000 (s. 129-142). København: Nyt Nordisk Forlag Arnold Busk A/S.

Munch, Anders V. (20. Januar 2017). On the Outskirts: the Geography of Design and the Self-exoticization of Danish Design. Journal of Design History, 30 (1), s. 50-67.

Walker, John A. (1989). Varieties of Design History. I Design History and the History of Design (s. 99-137). London: Pluto Press.

Weisberg, Gabriel P., &amp; Weisberg, Yvonne M. (1990). Japonisme - An Annotated Bibliography. New York &amp; London: Garland Publishing.