Småborgeren og skandalen
Forfattere: Asger Liebst
Tidsskrift: kok (1982-12-16)

## Asger Liebst

## Småborgeren og skandalen

-skandalepresse  og småborgerlig socialkarakter i  1830'ernes K~benhavn

## Indledning

1 starten  af  1800-tallet er  K ~ b e n h a v n vokset  til  en  storstad  med over  100.000 indbyggere,  hvilket  er en  betragtelig  st~rrelse set  i forhold til  f.eks. Christiania (Oslo) med  mindre end  10.000 indbyggere. Men samtidig er Kobenhavn en storstad med provinsielle træk. 98%  af  befolkningen  lever  t z t  sammenpakket  i  kvarterer gennemskåret  af  smalle gyder og tvangsmzssigt  begrznset  af de militae forsvarsværker Voldene.  Fattigdommen er stor, og syg-

dommene florerer.

Byens funktion som landets hobedstad afspejler sig i befolkningens sociale sammensztning, idet en tredjedel på den ene eller anden måde er i kongens tjeneste. Det er denne store overklasse, dette borgerskab, som tegner sig for byens -og landets -dominerende kulturelle aktiviteter.  I  forhold  hertil  star almuens forskellige lag  uden  de  kanoniserede  manifestationer, som kunne sikre dem en  fremtrzdende plads  i eftertidens  kulturhistorier.

Denne artikel vil imidlertid belyse, hvorledes en del af byalmuen -småborgerskaber bestående af iszr småhandIende og håndvzrkere -bliver  del af en  kulturel bolge omkring  1830'erne. B~lgens besynderligste udslag er måske  opblomstringen  af en r z k k e »Smuds- og Peibelblade,  som deels Izses p i  Kipper og i alhuse, deels holdes  i mange Kjeldere og Stuer«, som stænderdeputeret, kancellisekretær  Tage Algreen-Ussing  beskriver  det i  1835.

1 modsætning til det udgivelsesboom, der fulgte med trykkefrihedsperioden  1770-99, kan der ikke findes juridiske årsager til underholdningspressens  markante  vzkst  i  årene op til  enevzldens afskaffelse. Årsagerne  skal snarere s ~ g e s i underholdningens saxlige  karakter:  der er tale om en  skandalepresse,  som im~dekommer  socialterapeutiske behov  i en truet  befolkningsgruppe.

Skandalebladet Raketten er en avis i  tidsskriftsformat trykt på det ringeste papir.

## En  raket mod  overklassen

Smudspressens mest  udbredte og mest  berygtede skandaleblad er Raketten, som udkommer  1831-34 -'og under zndret navn også de folgende par år. Af  lignende blade  kan  nzvnes malende titler som Cometen, Skj~rsilden og det sejlivede Politivennen (1798-1811 og  1816-42).

Raketten udgives  af  den  fallerede  militzrlzge  Mathias  Winther,  som  bl.a.  benytter  bladet  til  private  udfald  mod  tidligere foresatte. Af  samme grund involveres Winther i 6 injuriesager på få år -datidens rekord i pressepolitisk  retsforf~lgelse. Bladet udkommer i starten en gang om ugen og senere, da successen er slået fast, to gange ugentligt.  Oplaget  er  ukendt,  men ligger  antagelig mellem  500 og  1000 eksemplarer,  hvilket  er  stort efter  datidens forhold. Lzserskaren er til  og med  en hel  del stmre end oplaget lader  ane.  For Raketten finder  sine fleste  abonnenter  blandt  de k~benhavnske vzrtshusholdere, som stiller bladet til gzsternes fri afbenyttelse.

Bladet  har  format af  et tidsskrift  (10 X 17 cm i format), og på dets 16 sider finder man omkring 10-12 korte artikler. Der er med andre ord tale om et blad, som henvender  sig til  et relativt  lceseuvant  publikuni.  Omfanget  af  lcesestof  er  imidlertid  det  eneste, som på formsiden imndekommer de lcesesvage.  Lay out'et er primitivt  uden  manchetter,  mellemoverskrifter  og  lign.  og  næsten uden illustrationer. Sproget er ofte  kancellipr~get, og der optrseder overraskende mange  fremmedord -en  sej kost  for vzrtshusenes gæster, og en modsigelse i  forhold til bladets journalistiske linje.

I Rakettens fnrste nummer introduceres navnet bl.a.  med disse ord: D.. .stige op med mit lille Blus, ikke for at svie Haarlokken af Godtfolks Hoveder«. I  et digt, ))Selvbekjendelse« fra nr.  1/1834, hedder det endvidere: »at jeg Folkets Ret paatalte«. Og da Mathias Winther dOr senere på året, får han f~lgende skudsmål af sin efterfulger i redakt~rstolen, landsdommer Baden: ))forfulgt blev han i Livet/Fordi  han  Skurkens Udaad  tidt  afsl~red'«  (nr.  18/1834). Den journalistiske linje  består af lige dele kommercielt betinget solidaritet med byalmuen og spottende  aggression mod embedsm~ndene  og aristokratiet.  Artiklerne er med  få undtagelser  bygget  over samme lzst, skandalens. Det gcelder om at hienge kendte personer ud, ved navns nsevnelse eller med let gennemskuede pseudonymer. Dvrighedspersonerne anklages for en række »forbrydelser«  mod folket, forbrydelser, der grupperer sig inden for  nogle få  kategorier.

Rakettens retsforfulgte redaktor Mathias Winther tager grusom hxvn over sine tidligere foresatte ved militzret.

## Deden og Doktoren

DBden og Doktoren er den drabelige overskrift på en artikel, som jeg  har  valgt at citere i sin helhed. Artiklen  stammer fra Raketten

nr.  3/1831.

&gt;&gt;En vis Doktor, som jeg,  for at give Barnet et Navn, vil kalde S-p, besad den stnrste Force iblandt al Verdens Doktorer, at befordre Patienten i Evigheden. Fra Morgen aarle til Aften  silde I0b han omkring i Byens Kjeldere, thi  lzngere op kom han aldrig, Gud veed hvorfor! og altid fulgte den ranglede  Beenrad  med  Leen  i Haanden  den  lange Mand.

Det  traf  sig  nu  saaledes,  at  Doktorens  Svigerfader  var Ligkistefabrikm.  Naturligviis  rekommendeerte  Doktoren sin Svigerfader, og sargede som en zrlig Svigers~n for, det maa  man  lade  ham,  at  Svigerfaderens  H ~ v l aldrig  hvilte. Hvor Doktoren gik ud af et Huus, bar man den andens Liigkiste ind, og saasom det gik  saa rask  fra Haanden, traf  det ikke sjeldent, at Snedkeren kom i levende Live ind  til Folk, for at rekommandere sig til  at forfærdige Liigkisten til den Syge, fordi han vidste, at den lange S-p var Husets Doktor.

Men omsider gik Krukken saalznge tilvands, at den kom hankelas hjem. Draden greeb S-p i Nakken  og bar ham ind i sin  sorte Hule, og Svigerfaderen forfzrdigede under Taarer og Sukke en Liigkiste til  sin  Svigersan. Men  i  de Huse, hvor man forhen saae Doktoren og Daden, saae man nu ikke andet end glade Ansigter, thi  Livet  vendte atter tilbage i de forstummede Kredse.«

Emnet  er  typisk,  idet  »medicinske  sager«  er  overreprzsenteret som  fdge af  udgiverens  tidligere  beskzftigelse.  Samtidig er  de livsfarlige boligforhold  i de tusindvis af beboede kzldre dog et så påtrzngende problem,  at det hzver artiklen  over  Mathias Winthers private  hzvntogter mod  tidligere  kolleger.

Forbrydelsen  og  forbryderne  er  reprzsentative  for Rakettens folkelige domstol. En akademiker og kapitalist har slået sig sammen om en umoralsk forretning, båret oppe af embedsmisbrug og nepotisme.  Ofrene  er  de  svagest  tznkelige:  underklassens  syge. Ofrene er i den grad magteslase, at kun skæbnen kan komme dem til  h j z l p -her  i  form af  nemisis.

Artiklen barer karakteristiske przg af anekdoten. Den er holdt i datid og er opbygget omkring nogle klicheagtige vendinger:  »for at  give  Barnet  Navn«,  ))Det traf  sig  nu  saaledes*,  »Men omsider gik  Krukken.. .« og metaforer:  »Beenrad&lt;&lt;, »sorte Hule«. Denne stil er uszdvanlig set med den klassiske nyhedsjournalistiks 0jne. Forfatteren  viger  ikke  tilbage  for at  pynte  stzrkt på reportagen med fiktive og dramatiserende trzk. Historien lukkes om sig selv -hvilket  blot  bestyrkes af  den happy end, som g01 den pengegriske Izge til  et  ekstremt  skud  på stammen og i 0vrigt  lader  slum vzre slum.

## Den korrupte stat

Over firs procent  af Rakettens &gt;&gt;forbrydere&lt;&lt; er  embedsmznd og st0rre  mestre  (fabrikanter),  mens  kun  16%  er  småhandlende, svende og lignende. Forbrydernes klassemzssige fordeling er omvendt proportional med den sociologiske fordeling, man normalt finder i virkelighedens  fzngsler.  Foruden  anklagernes socialpsykologiske funktion for lzserne -jf. senere -har bladets vzgtning sin baggrund i de faktiske magtforhold i hovedstaden og i misgerningernes  karakter.

Klassestrukturen i K~benhavn omkring 1840 ser i let forsimplet udgave  således ud  (procenttal):

13

7

| Offentligt ansatte       |   22 |
|--------------------------|------|
| Håndvzrkere              |   36 |
| Detailhandlere           |   13 |
| Tyende, fattiglemmer mm. |   22 |

Andre

Fem sjettedele  af Rakettens forbrydere svarer altså til % af  K0benhavns befolkning, nemlig de offentligt ansatte samt enkelte fra kategorierne håndvzerkere og andre. Raketten fremstiller bureaukratiet som en sygdom: »en aandelig Pest,  der som en Influenza har udbredt sig over hele Staten, og iszr angriber Embedsmzndene,  saavel de smaa som de store«  (nr. 2/1831).  Enevzldens bureaukrati  opfattes  under  ét, hvilket  hznger  sammen  med  den politisk-~konomiske situation  i K~benhavn.

Magthavere og bureaukrati er under et stzrkt pres i  1830'erne. Mens kornsalgsperioden har åbnet for en h~jkonjunktur i provinsen og Hertugd~mmerne, er  Kobenhavn endnu plaget af  de 0konomiske  efterd~nninger  af  bombardementet 1807,  den  engelske blokade af  fragtfarten indtil  18  14 og statsbankerotten 181 3. Man taler om K~benhavns Fattige År fra krigen og frem til slutningen af  1830'erne. Et udtryk  for krisen  er  de mange  fallitter.  I  perio- den  1816-20 krakker  248  detailhandlere,  grosserere og h å n d v ~ r kere, og fallitterne fortsztter i 2O'erne og iszr 30'erne. Statsmagtens  reformpolitik  går med  få og vigtige  undtagelser  som  folkeskoleloven i sta. Indvandringen  fra landet er stagneret, og den historisk  nye  produktionsform  manufakturen er udskudt;  nzrings- frihed  indfores f ~ r s t en snes år senere.

Samtidig  er konservativt-liberale  proteststromninger ved at splitte bureaukratiet indefra. Enevzldens svar herpå er ideologisk legitimation og systematisk undertrykkelse af oppositionelle krzfter.  Censur,  politiske  retssager  og  mere  eller  mindre  hemmelig stotte til den kongeloyale presse er dagens orden, mens enevzlden synger på sit  sidste vers.  Dette afspejler  sig  i  en r z k k e  artikler  i Raketten, hvor  censuren  fordommes,  f.eks.:  »Naar  Kontorchefen, Embedsmanden virker og taler mod enhver Yttring af Offentlighed  saa  bliver  Resultatet  at  der  Izgges  en  Munkehztte  over Pressen og at de faae Forfattere, der besidde Selvstzndighed nok til at s z t t e   dem ud over ethvert smaaligt Hensyn, og tale offentligt om det som angaaer det Offentlige,  faa efterhaanden en Mundkurv  pas...(&lt;  (nr. 21/1832).

Mens Raketten aldrig retter  direkte kritik  mod  f.eks.  kongens person, anklages enevzlden alligevel gennem en rzkke protester mod  de  indirekte  folger  af  den  diktatoriske  statsform:  udbredt korruption og myndighedernes korporlige brutalitet  over  for den j z v n e   befolkning.  Og barbariske  retstilstande  er der  faktisk  tale om. Loven om skzrpet dodsdom, som indebzrer f.eks. radbrzkning og afhugning af hznder inden halshugningen, afskaffes forst i 1833. 1 resten af tiåret idommes omkring 1000 personer korporlige straffe lige  fra  123 dndsdomme til  talrige  pryglinger.  Det  er  i lyset heraf  ikke mzrkeligt, at Raketten både fordommer ledende embedsmznd  og disses  »bodler&lt;&lt; på  gadeniveau.

1 en slags  programartikel  i  nr.  5/1831  opremser Raketten sine svorne fjender og deres forbrydelser:  &gt;&gt;Naar Dommeren ikke seer det  klare i en klar Sag, naar han af  Uvidenhed eller Skodeslnshed lader  den  retfzrdige  Sag  gaae  under,  saa  har  han  Sovesyge.. . Naar Obersten mishandler  Soldaten.. . Naar Politimesteren  lober foran Fyrstens Vogn, og slaaer tilhojre og tilvenstre med sin tykke Bambusstok  mellem de fredelige  Indvaanere.. . Naar  Prokuratoren kaster den ene fattige Familie fra Huus og Hjem efter den anden.. . Naar Przsten staaer og buldrer  i  Przdikestolen.. .(( -ja, så er disse  personer  oaandeligt  syge(&lt;.  Sygdommen beskrives  på k g e n s  mankr:  sovesyge eller  den  berygtede  pest,  koleraen,  som 3%  af  kobenhavnerne skal d0 af i  1853.

Rakettens hyppigste anklage er embedsmisbrug og uduelighed. Der er sjzldent tale om misgerninger, som er direkte ulovlige; Raketten d ~ m m e r primzrt for aktiviteter, som ligger mellem  områderne for  kriminalitet  og lovlydig  adfzrd. Af  samme grund  forbliver anklagerne oftest ved antydninger, hvor det overlades til l=seren at lzgge to og to sammen. Antydningens kunst  udvikles også  for  at  undgå  injuriesager,  og  i vzrste  fald  den  Icabende forhåndscensur, som heller ikke Raketten slipper for i det lange I0b. Således udkommer  bladet i de sidste år med  feilgende tekst  under hovedet:  »Mas trykkes.  I  Kjeibenhavns  Politiret  d. (dato). Thomsen. &lt;&lt;

Anklagerne  kan f.eks.  have karakter af retoriske sp~rgsmål til embedsmzndene: &gt;)Kan  man kalde den en Statens tro Mand, om hvem det er vitterligt,  at  st~rstedelen af  hans  Indtzgter ere skete per  nefas (uretmzssigt, AL)?« (nr. 20/1832).  Ved hjzlp af artiklens  uddybende  speirgsmål  vil  den  opmzerksomrne  lzser  hurtigt kunne szette navn og stilling på den anklagede -sterrre er Kerbenhavn  trods  alt  ikke.

Mens anklagerne for embedsmisbrug, brutalitet, emsighed i tjenesten osv. har sin baggrund i den jzvne skatteyders utilfredshed med  det  manglende  udbytte  af  den  statslige  service,  usikkerhed over  for vilkårlig  forvaltning og  frygt  for fysisk  mishandling,  så kombineres disse  konkrete  anklager  typisk  med  mere  moralske. sig s&amp;

Bortset  fra manglende kvalifikation, beskzftiger Raketten ledes  med stundsoverskridelsen.

Standsoverskridelse kendetegner  alle, der udgiver  sig for mere, end de er: smykker sig med falske ordener, snobber, bruger un0dvendige fremmedord, optrzder arrogant og bedrevidende eller lever over evne. F.eks.  hedder det om en ledende Izge, at hans hjerte sidder i maven, hvor der så nzppe er plads til  ))alle  de Vine, de l z k r e  Osters og fede  flamske  Sild, som ikke saa sjeldent  passere ned  i  denne&lt;&lt; (nr.  2/1831).  Det  gzlder  om  at  kende  sin  plads  i standshierarkiet.  Karakteristisk  er,  at  der  focuseres  på  de  ydre tegn:  ))Unge haabefulde  Mennesker  paa  12,  16 til  18 Aar  ere de Klienter,  der age frem og tilbage (i  drosjer, AL), med  en Cigar i Munden og Hznderne i Sk~det« (nr. 4/1831).  Overklassevaner og lediggang går hånd i hånd. 1 forserget på at d z m m e  op for standsoverskridelsen  kombinerer Rukeften sin  antiautoritzre holdning med  puritanisme -i  mangel  af positivt  formulerede  alternativer.

Artiklerne  om  magtmisbrug  og  standsoverskridelse  peger  på Rakettens forankring i  småborgerskabet. Om placeringen af kon-

firmanderne  i  kirken  hedder  det  bl.a.:  »en  fattig  Haandvzrks mands aandfulde Barn kommer allernederst, medens et ved  Forceldrenes borgerlige Anseelse hceved stupid Barn sees aller~verst« (nr. 9/1831).  De ~ v r i g e skandale-typer i Raketten belyser, hvorledes  standsbevidstheden  blandt  disse  handvcerkere  soges  opretholdt.

## Profit eller kvalifikation

Mens embedsmcendene tegner sig for 67% af Rakettens anklagede, u d g ~ r fabrikanter,  store mestre osv.  den ncestst~rste gruppe på  17%. Disse  sociale  lag  anklages  primcert  for hensynsl0st  og egoistisk profitmageri. »Denne Mand har faaet det rette Greb paa den store L ~ n d o m at leve af Profitten&lt;&lt;, hedder det om en vixrtshusholder, som siges at snyde med  byttepengene.  I  samme nummer, 6/1831, sammenkcedes forbrydelserne embedsmisbrug, standsoverskridelse og profitjag:  &gt;&gt;Det er Profitten  man skal leve af;  ved  den  kan man  fra en  fattig  og eenfoldig Trompeterdreng blive  en  riig  Mand&lt;( -den rige mand er i virkeligheden  amtstuefuldmcegtig. Raketten beskceftiger  sig  med  tre  hovedformer  for ~konomisk svindel: den korrupte embedsmands sammenblanding af privat og  offentlig  ~ k o n o m i , den  foragtelige  »sygelighed« blandt Rakettens egne: krcemmerens småsnyderier, og endelig den langsigtede trussel:  ~konomisk koncentration. Alt, der smager af konkurrencebetinget  udvidelse  på  andres bekostning,  får i bitre bibemcerkninger Rakettens han  med  på vejen.

I  forbindelse med profitjaget optrceder fixnomenet ukvalificeret arbejde. I  nr.  11/1831  findes  en  artikel  om  »Boghandleren  som hverken  kunne  skrive  eller  Icese(&lt;.  Om  dårlige  konfektionsvarer hedder det i nr. 9/1831, at de »nceppe var syet af en Mester i Kunsten&lt;&lt;. Om ringe kobberkar: »Dette Arbeide er ej allene slet fortinet  med slet Tin, men der er ogsaa vel imellem Bly i alle de Steder paa et Kar, hvor det lader sig g j ~ r e , f.E. i de omrullede Kanter og Greb, og  deri  ligger  Aarsagen,  at saadanne  Fuskere der  arbeide for Marskandiserne,  kan scelge deres Varer  under den Priis uforfcerdiget  Kobber  staaer i«. Fuskere er  n~gleordet, den fcelles betegnelse for alle, der uden for laugssystemet udf~rer håndvcerksrncessigt arbejde. Dem, der er blevet  for store, fabrikanterne, og dem, der aldrig er blevet til noget, de ufaglcerte fuskere, truer fra hver  deres  kant  den  store  midtergruppe:  de  småhandlende, de mindre mestre  og  svendene.  Profit eller  kvalifikation -det  er  i Rakettens univers  to storrelser, som  udelukker  hinanden.  Bladet er pinligt opmzrksom på, at småborgerskabet  trues af  dekvalificering som folge af Ianarbejdets ekspansion. Når Raketten skriver om »betalte Drenge«, som erstatter svendene, konkluderes, at dette omsiggribende fznomen vil  ~ndelcegge Haandvzrkerstanden, hvad andre Tidsomstzndigheder  ikke allerede have @delagt«  (nr. 29/1832), og Raketten bringer  i to artikler den  fulde ordlyd af en indstilling  fra laugene  i Odense til  magistraten,  hvor  kobstadens håndvzrkere klager  over  pres  fra landhåndvcerkere,  fuskere og stigende  skatter  (nr. 37-38/1832). Selv  om Raketten har  enkelte abonnenter i provinsen, står det klart, at sådanne artikler har fuld aktualitet  også for  småborgerskabet  i Kobenhavn.

## Eksotiske  syndebukke

Raketten solidariserer  sig med  småborgerskabet, men har samtidig  det problem,  at også denne klasse  rummer  brådne kar. Men f.eks.  krzmmernes  småsnyderier  osv.  er  ofte  &gt;&gt;forklaret&lt;&lt; med syndernes  udanske kultur. Specielt  jodiske handlende, f.eks. spcekhokere,  anklages for ikke at overholde helligdagslukningen, og de spottes  for at szlge svinekad mod deres egen religions forbud.  Forbrydelserne er ikke vzrre, end at det er den rene  syndebuk-funktion,  som  de  &gt;&gt;mosaiske krcemmereu  påtvinges.  Nogen må have skylden for krisen, og lidt nationalisme kan måske styrke selvfolelsen i  småborgerskabet. I ~ v r i g t er jndeforf~lgelserne  ikke et  nyt  fcenomen.  Kendt er den kobenhavnske,  såkaldte »Jodefejde« i 1819, hvor mange jodiske  butikker  blev  raseret,  idet  ophidsede borgere mente, at joderne stod bag det nkonomiske tilbageslag.

Generelt  vender Raketten sig  mod  alt  eksotisk.  Offentligt  nybyggeri erklzres f.eks.  for grimt, fordi det er i »italiensk« stil, og brug af latinske fremmedord er snobbet -også selv om Raketten selv har en rem  af  huden. Men vzrst af  alle fremmedkulturer er den tyske.  En lang rzkke artikler anklager embedsmcendene  for at tale tysk,  smykke sig med  tyske titler  osv. En boligspekulant, der udnytter tvangsauktioner,  har endda fået en konstrueret, platdansk replik hceftet på sig: &gt;)Vil  De den geben mig en halvhundred Thaler,  så  schal  ich  tie,  sonst  driver  ich  Dem  Husen  op!«  (nr. 9/1831). Det gebrokne dansk er i sig selv bevis  for uzrlighed i et blad, hvor det eksotiske opfattes som en trussel mod den folkelige danskhed. Raketten forklarer endda, at manden er »en Preusser«. Når netop det tyske er udtryk  for den mest foragtelige eksotisme, hznger  det  sammen  med  tysk  som  datidens  overklassesprog og Hertugd~mmernes  konkurrencebetonede  forhold til  K~benhavn.

## Dobbeltmoralens seksualitet

Ligesom eksotismen er en trussel mod det kendte og nzre, så udg0r den berygtede seksualitet et brud på normaliteten. Promiskuitet  og liderlighed  forbinder iszr med  kvinder,  som er mere  »urene«  end mznd. Det er underklassens  kvinder,  der udkgges som l~sagtige, hvilket  er truende, fordi de arbejdende kvinder dermed f o r s ~ m m e r deres  job,  bliver  ukvalificerede:  »en  koket  Opvartningspige,  der  passer  sin  Stadskappe  og  de  unge  Herrer,  med hvem hun staaer i forskelligt  Forhold«,  hedder det om en ansat i et spisehus (nr. 4/ 183  1).  1  en anden artikel fra samme nummer beskrives, hvorledes råvarer @deliegges ved skizidesl@shed,  en fdge  af at  »den f~jelige Kokkepige leger lidt med Lars, eller vel endogsaa med  Manden (herskabet,  AL)«.

Fra promiskuitet er der ikke langt til prostitution: »Det kan synes underligt, at der tilbydes menneskeligt Kj0d fra de Boder, der forsyne  Hovedstaden  med  forresten  meget  Izkkert  Dyrekj~d af forskellig Slags&lt;&lt;, starter en artikel om trzkkeri ved Nicolai Taarn efter slagternes lukketid.  »Det  er ikke behageligt at nyde Kjodvarer, der ere henlagte paa de maaske ikke engang afvaskede Blokke og Bznker, der nogle Timer forud ere afbenyttede til et heelt forskjelligt Brug« (nr. 10/1831). Selv om beskrivelsen  er lidt overdreven -samlejet har nzppe fundet sted på gaden -er meningen klar: prostitution  forbindes  med  st0rst  mulig  zkelhed.  Imidlertid  er prostitutionens  afvisning ikke betinget af solidaritet med de kvinder, der  er  presset  ud  i  dette  erhverv.  Holdningen  er  snarere,  at prostitution  er uzstetisk og umoralsk.  Ud  fra denne indfaldsvinkel  er  det  ikke overraskende,  at Rakelten andetsteds afsl0rer  sin dobbeltmoral.

I nummer 44/1832 advares mod et hullet fortov et vist sted i byen: &gt;)Flere  ved Fald have faaet slemme Smizirer, som de ei i Izngere Tid  have  kunnet  forvinde. Det  ville  vist  ikke vzre af  Veien,  om Hullerne der  bleve  n0ie  efterseete  og  Feilene  rettede«.  For  nutidens Izser er denne artikel uforståelig, indtil en kvinde svarer på artiklen i nr. 48. Det meddeles,  at hullerne  nu er efterset, således at »man nu til enhver Tid paa Dagen, selv i Mulm og M ~ r k e , uden nogensomhelst  Ulempe eller  Fare  kan passere  samme&lt;&lt;. Mathias Winther takker for svaret og undslår hofligt invitationen til vederlagsfrit at besoge stedet. Prostitution er altså acceptabel, så Iznge den ikke giver  kunderne  k@nssygdomme,  og sa lznge den drives diskret i et bordel. I  nvrigt kan ;edaktmen  ikke nære sig for at benytte lejligheden til at hævde sig lidt over for konkurrenten, Politivennen: »Det  undrer  mig  virkelig,  at  disse  Fejl  ere  undgaaede Politivennens Opmzrksomhed, der ellers saa flittig randsager alle 10se Rendestensbrztter  og Huller her i Byen&lt;&lt;. A5v  b z v , Raketten t0r,  hvor andre tier! Rakettens holdning til prostitution  peger  på bladet  som et  taleror af  og for m ~ n d , og den peger  på en typisk social  afgrznsning  nedadtil  som middel  til  Izsernes  egen  identitetsskabelse.

Baggrunden  for Rakettens dobbelttydige  forargelse er  en  udbredt dobbeltmoral i 1830'ernes  K~benhavn. Ekstrazgteskabelige forbindelser florerer i alle samfundsklasser, skilsmissetallet  er stigende, hvert  4.  barn  f ~ d e s uden  for zgteskab, og prostitutionen er  ligeledes  ekspanderende -i  takt  med  krisen.

## Ofre og klagere

Et  flertal  af  artiklerne i Raketten er  let  bearbejdede  indlæg, som er  tilsendt  fra  lzserne.  Hvor  navn og stilling er nzvnt, viser  det sig, at nzsten alle indlæg  stammer  fra m z n d  fra småborgerskabet:  skorstensfejer,  kunstmaler,  murersvend,  fanesmed,  smedemester,  soldat, blikkenslager,  h0nsekrzmmer  er erhvervsangivelser  fra et  par  numre i  1832.

I  forhold til denne sociale vzgtning kan det forekomme overraskende, at de sager, som berares, ofte har  det egentlige lumpenproletariat  i offerrollen. Skoleinspektoren, der har slået et barn af »en  fattig  Arbeidsmand.. . hvilken  Mishandling  foraarsagede  at Barnet fra det Dieblik  af  spytted  Blod« (nr. 31/1832)  er  en  typisk konstellation, hvor pointen er, at det ikke er faderen, der klager, men en udenforstående, ophidset småborger. Småborgerskabet  tager  i Raketten gerne ordet til forsvar  for de klassisk  svage: enlige  modre,  forzldrel0se  b0rn  og  tvangsdisciplinerede  sAsom fattiglemmer,  fzngslede, menige soldater.  Ligesom Raketten udpeger syndebukke, der  befinder  sig uden  for småborgerskabet eller  har  udelukket sig  fra  klassefzllesskabet  gennem  snobberi, eksotisme og berygtet  seksualitet, så udpeger  bladets Izsere også en række ofre, der befinder  sig uden for eller på allernederste trin i  småborgerskabet.

Årsagen til  dette  forhold er dobbelt. For det  f ~ r s t e er I ~ s e og skriveevnen  ikke lige  udbredt  i  alle socialklasser.  Det  er således især småborgerskabets b ~ r n , der  nyder  godt  af  folkeskoleunder- visningens  gradvise  gennemslag  efter  lovens  vedtagelse  i  1814. Embedsmandsstandens born lzrer allerede for denne lov at lzse f.eks. på militzre eller private skoler. Proletariatets born opsamles forst for alvor årtier senere. Det er karakteristisk, at landsmåborgerskabet lzrer sig at lzse for bysmåborgerskabet. Dette hznger  sammen  med,  at  f.eks.  landboreformerne  i  1700-tallet  har skabt foroget behov for alfabetisme, mens det kobenhavnske småborgerskab forst i 1830'erne bliver del af en religios protestbevzgelse, som skzrper kravene også til de zldres lzseevne. Den lzseevne, som udvikles til at lzse de 70.000 Bibler, Bibelselskabet  uddeler  eller  szlger  fra  1814-54,  kan  også  bruges  til  lzsning  af og det skal senere diskuteres, hvorle- smudsblade som Raketten -des  Bibel- og  Raketlzsning  udmzrket  kan  gå hånd i hånd.

For det andet har det for småborgerskabet en socialpsykologisk effekt at projicere ulykkerne ud på nogle andre, nogle, som allerede er  mzrket og  rubriceret  som sociale  tabere.  For  hermed  kan småborgerskabet  endnu  opretholde  illusionen  om  at  tilhore  en selvstzndig klasse i harmonisk balance. De forskudte ofre er et af de midler, der tages i brug, når de faktiske trusler, som også er ret-

tet  mod  bysmåborgerskabet, skal glemmes  eller mildnes.

## En  truet socialkarakter

Truslen mod småborgerskabets produktive kerne, svendene og de små mestre,  har sin rod i laugssystemets  eskalerende forfald. De gamle  privilegieordninger  undergraves  af  okonomisk  koncentration,  som  indebzrer,  at  svendenes  antal  efterhånden  overstiger mestrenes; hver mester  beskzftiger  et stadigt storre antal svende. Svendene skifter fra at vzre ))uddannelsessogende« med udsigt til eget  vzrksted  til  en  reel  status  som  permanente  Ionarbejdere -uden at der medfolger formelle rettigheder som f.eks. faglig organisering. Det bliver stadigt svzrere at blive mester -og mange mestre  reduceres  til  underleverandorer.  Svendevandringerne  til  udlandet,  som  tidligere  bl.a.  havde  en  indkomstregulerende funktion,  er  aftagende.  Enevzlden  har  i sit  overlevelsesforsog  endda vedtaget  love, der  forbyder  svendene at rejse til  lande,  hvor  den faglige-politiske organisering  blandt  svende er  fremskreden.

Resultatet  er bl.a.,  at omkring 1/3 af svendene gifter  sig og  får forsorgerforpligtelser  uden at blive mestre. Samtidig er den gamle storfamilieform, hvor  svenden  boede  hos  mester,  under  oplosning.  Svenden og hans familie må slå sig igennem  på egen hånd, udsat  for umenneskelig  tvangskollektivitet  i hovedstadens  lejeka- serner. Det er ikke uszdvanligt, at 10-20 mennesker  bor i det sam1850'erne me  lysfattige  og  lavloftede  kzlderrum.  Så sent  som i bor  over % af  knbenhavnerne under  sådanne forhold.

Truslen mod bysmåborgerskabet har ikke blot betydning for de materielle  levevilkår,  men  tillige  for socialisation,  værdinormer, med andre ord for hele den småborgerlige social-

seksualitet mv. -karakter.

Seksualnormer  som renlighed  og  blufzrdighed,  og  socialnormer  som orden,  beskedenhed,  omhu, pragmatisk  retskaffenhed, er småborgerlige v ~ r d i e r , som gennemsyrer Rakettens univers ved deres overvejende indirekte tilstedevt~relse -som skandalens underforståede negation. Der er et sammenfald mellem de tabuerede vzrdier  og  driftsnormer,  som den småborgerlige socialkarakter projicerer  bort  og  placerer  på syndebukke,  og  så Rakettens beskrivelser af zkelhed, sygelighed, seksuel I~sagtighed, kaos, dekadence, sjusk, småsvindel, korruption.. .

For småborgerskabet er de nye socialkarakterer, som er under udvikling  i perioden,  en  trussel.  Det  gzlder  den  socialkarakter, som knytter  sig til  den ny  overklasse, borgerskabet  bestående af ikke-adelige  embedsmznd,  fabrikanter,  storknbmznd osv.  Den borgerlige  socialkarakters  kombination  af  dannelse,  rationalitet og okonomisk  akkumulationslogik  star  i  skarp  modsztning  til småborgerskabets  mere simple livsfilosofi, bl.a.  przget, som den er,  af fatalisme, hvilket  skal uddybes  i  det sidste  afsnit.

Den anden trussel kommer fra industriarbejderklassen, de ufagIzrte, som i  K~benhavn vokser  fra ca.  1000 i  1820'erne til  4000 i 18407erne -mod 10.000 håndvzrkere. Den proletariske socialkarakters kombination af losere seksual- og socialnormer,  kvantitative Innkrav fremfor kvalitativ håndvzerkerstolthed  reprzesenterer deklasseringens  mulige og skrzemmende  endestation.  Smhborgeren  frygter proletariseringen, som vil sprznge de hidtil gzldende strukturer i hverdag  og omverden.

De  eksisterende  tids-,  rum-  og  kropslogikker  er  under  forandring. Internationaliseringen og opbrydningen  af lokalsamfundet opleves negativt som eksotisering,  bl.a.  fordi svendevandringer er aftaget.  Men  også fordi de udlandske  strnmninger  bringer  voldsomme budskaber  om borgerlig eller socialistisk revolution,  som ikke har afset plads til en stor del  af  småborgerskabet.  Udlandet forbindes med store kapitaler, fabrikker og Ionarbejde, en ny produktionsmade, der vil g0re dybe indhug i  den småborgerlige i IDbet  af f a   artier.  Heraf  felger  fastholdelsen  af  det  kvalificerede håndvzrk og den simple okonomi, der  blot  skal sikre  familien br~det. Indirekte  fcalger  heraf  også anvisningen af  den berygtede seksualitet, der er forbundet med storbyens slumkvarterer, tvangskollektivitet  og alkoholmisbrug.

## Protestformer i småborgerskabet

En egentlig poiitisk-faglig protest i organiseret form udvikles f ~ r s t omkring enevzldens afskaffelse.  I  1848 opstår således håndvzrkernes  såkaldte Hippodrombevzgelse.

Forinden er der kun tale om mere indirekte politiske protestformer. Det drejer sig foruden smudspressens om den religiose vcækkelsesbevcægeise, som efter at vzre nået  fra provinsen til Kcabenhavn  får en opblomstring i  1830'erne. Bevzgelsen, som bl.a.  ud fra et grundtvigiansk syn kzmper for kirkefrihed, har et indirekte politisk  indhold  i dens opposition til de herskende gejstlige myndigheder.  Som lzgmandsbevzgelse  har  den en  klar  anti-autorit z r t   linje.  Lzgmandsprzget  afspejles  i  bevzgelsens  sociale  rekruttering. Blandt Grundtvigs  altergzster i slutningen af 20'erne er der 29% handlende og håndvzrkere. Blandt underskriverne på en protesthenvendelse til myndighederne om gejstlighedens administration af  kaldes  findes i  30'erne 65% handlende og håndvzrkere samt 19% svende og karle. Selv om en del intellektuelle,  herunder przster, optrzder som ledere, er bevzgelsens brede rekruttering »folkelig«, og dens anti-autoritzre tone minder om tonen i  den  anden af  småborgerskabets  »protestbevzgelser(( i  30'erne, nemlig smudspressen. En konkret forbindelse mellem  smudspressen og »de vakte« ligger i cavrigt i, at Raketten eksplicit forholder sig  til  den  religicase  vzkkelse.  En  af  lederne,  magister  Lindberg, lzgges for had som »Mester Lindorm, denne uhumske P~belforfcarer&lt;&lt; i Raketten 1831. Siden skifter  Mathias Winther  dog side, da dette åbenbart viser  sig at vzre opportunt.  I  l832 hedder  det om samme grundtvigianske forkzmper: »Lidt spids og hvas Din Pen imellem  er/Men  dygtig dog i Tanke og i Strzben&lt;&lt;.

Mens  de  gudelige  forsamlinger  har  deres  naturlige  offentlighedsforum i kirken, er smudspressens offentlighed t z t  knyttet til storstadens tvangskollektivitet,  som bl.a.  kommer  til  udtryk  i  et livligt og til tider råt vzrtshusliv. Raketten er langt frem til gratis afbenyttelse på  det  lokale vzrtshus,  hvor  småborgeren kommer for  at  dulme  sorgerne  f.eks.  over,  at  landhåndvzrkernes  ublu konkurrence har gjort byhåndvzrkeren ~)deltidsarbejdslcas~~. Det er i  olstuens mandeverden,  at de indbyrdes isolerede håndvzrkere eller småhandlende har mulighed for at udveksle erfaringer og tilkendegivelser  af  utilfredshed.

Rakettens temaer,  journalistiske  form og  konsumption  etablerer således en andenrangs-offentlighed,  ved  siden af eller  under  den fremvoksende borgerlige offentlighed, hvis centrum ligeledes ligger i K~benhavn. Et udslag af den borgerlige offentlighed er de filantropiske opdrageres protest mod smudspressens demoraliserende virkning. 1  1835 oprettes det kongevenlige  »Selskabet for Trykkefriheden~ rette Brug« -dog efter at Rakettens og dens efterlignere har mistet sin betydning i årene efter Mathias Winthers d0d. Eneste fzellestrzek mellem smudspressen og den borgerlige modbevzegelse er  i  ~ v r i g t skrifternes stzerkt  dramatiserede  argumentationsform.  Men  mens  borgerskabets  samtalekultur  udfoldes  i overvejende  zdruelige  omgivelser,  så  er  alhusets  offentlighed knyttet til storstadens folkelige alkohol(mis)brug, som srnaborgerskabet efterhånden er  blevet  przeget  af.

## Olhusets offentlighed

At Rakettens forbrugskontekst  typisk  er ~Ihusets mundtlige subkultur,  fremgår  af  bladets  journalistiske  form.  Et  gennemgående trzek  i artiklerne er  dramatiseringen,  som forbinder journalistikken med  den mundtlige fortzelling.  Artiklernes agerende kan f.eks.  forsynes med  direkte replikker.  Andre dramatiserende  virkemidler  er  konstruerede  handlingsforlab eller udpenslede  zkelhedsbeskrivelser.  F.eks. hedder det om en mishandlet hest ved militzret:  »Inds.(-enderen,  AL)  saae  Dyret  ligge  paa  samme  Sted endnu den tredie Dag, det var ilive endnu, Tungen hang det ud af Halsen af Tarst og Fluer  og Maddiker  og andre Insekter  sadde i hundredviis  på dets  aabne  Saar,  saa  det  i  Ordets  egentlige  Forstand blev levende opzdt« (nr. 6/1831). I samme nummer af bladet  beskrives,  hvorledes  ligkister  fra  Holmens  kirke  szelges  til »genbrug&lt;&lt;: »det  kan  hznde sig at  der spilles Polskpas,  medens Indsenderen  skriver disse  Linier,  paa  en  Sahelts Liigkiste«.  Den groteske patos og den udpenslede overdrivelse i siidanne skildringer  imadekommer  vzrtshussnakkens  anskueliggjorte  virkelighedsforståelse.  Dramatiseringen  forbinder  sig  i  avrigt  ofte  med fiktionaliserede fremstillingsformer som anekdoter, metaforer, allegorier og lignelser. Artiklerne  bliver til rebusser, der på én gang beskytter Raketten mod censuren og hzever skandalerne op fra deres påtrzngende konkrethed. Der lzgges distance til stoffet, hvilket også fremgår af, at verberne er i datid. Distancen er her en forudsztning  for  artiklernes  underholdningsvzrdi.  Samtidig  sikrer dramatiseringen et linezrt forlab og en personifikation, som ima- dekommer de lzseuvantes daglige oplevelsesformer.

Artiklerne  er  ofte  stzrkt  ironiske.  Dobbelttydigheder,  overdrevne opremsninger  af  rangsbetegnelser, spidsfindige antydninger, diskursblandinger,  f.eks.  i form af  pseudoannoncer  osv., er stilistiske former, som adskiller bladet fra den officielle rationalitet:  borgerskabets.  Den folkelige humor og den »allede« tale står i  modsztning til  borgerskabets  zdruelige rzsonneren over kopperne i kaffehuset og klubben. Raketten opfordrer ikke til konversationens dzmpede og overvejede tale, men snarere til mumlen og hånlatter.  Den  ironiske  diskurs  etablerer  her  en  indforstiiethed mellem afsender  og modtager,  en  midlertidig  afgrznsning i forhold til  3.-parten. Raketten ind&amp; som del af  drikkeriets  fzllesskab, det  rituelle  venskab  omkring  rundegivning og tildrikning.

0Ihusets offentlighed er Iasrevet fra smaborgerskabets arbejdssituation. Tidligere florerede drikkegilder og indvielsesceremonier i  svendeherbergernes regie.  Men  efter  fremvzksten af  den,  gifte, fastboende  svendetype,  omdannes de gamle svendebroderskaber under  indtryk  af  de  usikre  tider  til  syge-  og  begravelseskasser. Hermed Abnes for svendenes indtog i alhusene og de faglige cereaflasning af skandalepressens kommercielt  baserede pro-

monier~ testritualer.

At der er snæver sarnrnenhzng mellem smudspressens skriftlige og  vzertshussnakkens  mundtlige  kommunikation  hznger  ogsa sammen med, at K~benhavn stadig i  1830'erne er et forvokset lokalsamfund med  udbredt  mundtlig  tradition.  Kommunikationsmidlerne  er  f.eks.  ringe  udviklet.  Der  afgår post  til  provinsen  2 gange ugentlig. Og det er et stort fremskridt, da der i A r   1800 oprettes en optisk telegraf, som ved hjzelp af klapper på heije stativer kan overfeire et ord  fra Keibenhavn til Slesvig på en halv  time -hvis vejret  ellers tillader  det.

En stor del af Raketten bestar som nzevnt af indsendte henvendelser fra publikum. Sproget er typisk overdrevent omstzendigt og spækket med forbehold.  Man »anmoder« forsigtigt om reaktion på denne og hin forbryderiske adfærd, man »anbefaler« eller »p&amp;skeinner« denne eller  hin  ændring. Dette  kan dels tages som udtryk  for  afsendernes  uvanthed  med  offentliggeirelsens  situation, dels som markeir af positionen som lzegmand -modsat de forhadte  autoriteter.  Men  afg~rende i  denne  forbindelse  er,  at  foresp~rgslerne i  sidste ende er retoriske. De krixver  intet svar, fordi de allerede gennem deres blotte formulering har besvaret sig selv. Klagernes dom er allerede faldet, den skal blot bekrixftes gennem subkulturel delagtiggeirelse. Således antager artiklerne karakter af en besvzrgelsens retorik,  hvor problemernes benævnelse i sig selv er målet. Handlingsperspektivet  er i konsekvens heraf  underbetonet.

Stoffet er kun neidteirftigt redigeret:  klagerne er sideordnede, og der sker ingen syntetisering eller korrellering. 2/3 af  de anklagede er  navngivne eller  pseudonyme  enkeltpersoner, mens '/3 er  myndigheder,  institutioner  osv.  Personifikationen  understotter  indtrykket  af  ikke-syntetiserende,  rituel  ophobning.

Via Rakettens skandalejournalistik får Kobenhavns »tavse flertal« stemme. Skandalepressen har således  en funktion i benzvnelsen  af  truslerne,  etableringen  af  en  punktuel  offentlighed,  som dog aldrig formulerer en sammenhængende kritik, der kunne være  udgangspunkt  for positiv  (men strukturelt set reaktionær) formulering af bysmåborgerskabets  klassebevidsthed. Rakettens kommercielle baggrund og primitive journalistik  fastholder usikkerheden i niveauheijde med det hverdagslige, det fastlast identiske. Småborgerskabets simple lzeseevne rækker lige akkurat til rituelt  at »genmumle« skandalerne,  for individet selv eller som en stadig str0m af beklagelser  i vzertshussnakkens subkulturelle offentlighed.

## Udvalgt litteratur

- Algreen-Ussing,  Tage: Om den simple Mands Liæsning  i Kjobenhavn.  I Dansk  Ugeskrift, nr. 158 og 159,  1835
- Baagae,  Kaj: Magister J.C. Lindberg. Gad 1958
- Baagae, Kaj: Viækkelse  og kirkeliv i Kobenhavn og omegn i  forste  halvdel af  det  19. århundrede. Gad 1960
- Bruun,  Henry: Den faglige  Arbejderbeviægelse  i  Danmark indtil  Aar 1900. Gyldendal/Nordisk  forlag 1977
- Jensen, Poul: Presse, penge, politik  1839-48. Gad 1971
- Jargensen,  Harald: Kobenhavn  fra boplads  til  storby. Hirschsprung 1948
- Jargensen,  Harald: Tidsskriftspressen  i Danmark  indtil  1848. Berlingske 1961
- Jnrgensen,  Harald:  Trykkefrihedssporgsmaalet i  Danmark  1799-1848. Munksgaard 1978
- Kirchhoff-Larsen, Christian: Den Danske Presses Historie. Munksgaard 1957-62
- Krovoza, Alfred: Om den kapitalistiske produktionsmådes socialisationsindhold. I Leithauser og  Heinz, red.: Produktion,  arbejde,  socialisation. Medusa 1977
- Larsen, Joakim: Bidrag til Kjobenhavns offentlige Skolevcæsens  Historie. Kabenhavn 188  1
- Leppert-Fogen,  Annette: Den deklasserede klasse. GMT 1976
- Markussen,  Ingrid og Skovgaard-Petersen, Vagn: Liæseindliæring og Iiæsebehov i Danmark  ca.  1550-ca. 1850. Dupl.  u.5.
- Rubin, Marcus: Frederik  VI's Tid. Knbenhavn 1895/1970
- Schivelbusch,  Wolfgang: Paradiset,  smagen  og fornuften. Politisk  Revys  Forlag 1980
- Stender-Pedersen,  Ole: Kjobenhavnsposten. Odense Universitets  forlag 1978