Arkiverne og den nye historieformidling
Forfattere: Charlotte S.H. Hansen
Tidsskrift: forumforidraet (2005-07-01)

## Arkiverne og den nye historieformidling

Af Charlotte S.H. Jensen, Morten Mortensen og Johnny Wøllekær

## Indledning

Formidling af historie  begyndte,  da  menneskeheden for tusinder af år siden udviklede  et  sprog,  hvormed  fortællinger  om, hvem man var, kunne gives videre til næste generation.  Ja,  spørgsmålet  er,  om  ikke sproget opstod bl.a. af behovet for at fortælle sin historie: Hvem er jeg, hvem er vi? Hvorfra kommer jeg, hvorfra kommer vi? Sprog og formidling af historie er altså et ældgammelt makkerpar, der op gennem tiden har taget mange former: Den mundtlige beretning, fortællinger fastholdt af symboler og tegninger på klippevægge i huler, skrevne tegn på lertavler, papyrus og pergament.  Med  bogtrykkerkunstens  opfindelse  blev  det  muligt  at  nå  endnu  flere mennesker, og i det 20. århundrede eksploderede historieformidlingen i utallige elektroniske variationer og former - den seneste er Internettet. I dag, blot 10-15 år efter at  Internettet  blev  allemandseje,  findes  et næsten  uoverskueligt  antal  hjemmesider, der på den ene eller anden måde omhandler historiske emner. Variationen af historiske hjemmesider er stor og går fra enkeltpersoners  formidling  af  egen  historie  og slægtshistorie  over  leksikale  opslagsværker  til  store  hjemmesider,  der  omhandler generelle historiske emner.

Men hvordan finder man hoved og hale på Internettets enorme udbud af historiske hjemmesider? Hvilke hjemmesider kan man  stole på? Hvordan  vurderer  man lødigheden  af  de  oplysninger  og  fortolkninger, man støder på i sin søgning på Internettet?  Det  er  nogle  af  de  spørgsmål, man må stille sig, når man bevæger sig ud på Internettet for at shoppe historiske oplysninger. Man kan sikre sig oplysninger af forholdsvis høj og pålidelig karakter ved at anvende hjemmesider, der på en eller anden måde har fundament i nogle anerkendte  historiske  institutioner.  Dermed  ikke være  sagt,  at  anderledes  funderede  hjemmesider  ikke  også  kan  være  lødige,  men chancen for, at indholdet er underlagt kompetente, faglige kriterier, er størst ved anerkendte, historiske institutioner.

I det følgende vil erfaringerne fra tre sådanne danske, historiske hjemmesider blive beskrevet. De repræsenterer tre typer af historiske hjemmesider: 1) Historie-online, som repræsentant for den generelle historiske  hjemmeside,  der  i  princippet  dækker hele det historiske spektrum geografisk og emnemæssigt.  2)  Historiefyn  som  repræsentant for den lokalt og regionalt afgrænsede historiske hjemmeside, og endelig 3) NFI - Netværk For Folkelig Idrætshistorie som  den  emnemæssigt  specialiserede  historiske hjemmeside.

## Det generelle: Historie-online

Historie er et emne, som interesserer mange - ja faktisk stadig flere. Den »historie- løshed«, som fra tid til anden omtales med bekymring i medierne, synes at være noget overdrevet. Danskerne er vilde med kulturarv  ifølge  en  ny  rapport,  som  netop  er udgivet af Kulturarvsstyrelsen (www. kulturarv.dk). Over 70 pct. af både borgere og virksomheder i Danmark mener, at kulturarv kan være med til at støtte den regionale udvikling. Endnu flere - over 90 pct. -  af  danskerne  mener,  at  det  er  vigtigt  at bevare og udvikle kulturarven. Og lige så mange mener, at kulturarven skaber lokal identitet.

To nye spændende og brede historiemagasiner har netop set dagens lys, antallet af slægtsforskere på arkivernes læsesale vokser,  og  om  aftenen  sidder  far  måske  klar med fjernbetjeningen for at zappe over på alt  om  2.  verdenskrig  på  Discovery  eller History Channel, mens mor er i sving med Maria Hellebergs seneste roman. Der er rige muligheder for at få sin historieinteresse næret.

## En anderledes historie-site

Historieinteressen kan naturligvis også tilfredsstilles  på  Nettet,  hvor  jo  enhver  kulturarvsinstitution med respekt for sig selv har større eller mindre præsentationer. Men fælles for disse institutioner er i reglen,  at  de  tager  udgangspunkt i  institutionen og netop dennes materiale/samlinger. Og det er sjældent, at fortiden har organiseret sig så hensigtsmæssigt, at kun én institution,  institutionstype  eller  ét  medie kan  dække  den  historieinteresseredes  behov. Den aktivt historieinteresserede museumsgænger  og/eller  arkivbruger  har  behov for oplysninger om åbningstider mm. og vejledninger, som giver inspiration eller konkrete  brugsoplysninger  om  institutionerne.  Disse  institutionsnære  oplysninger er selvsagt væsentlige - men måske ikke af en  karakter,  der  udbygger  og  kvalificerer interessen for historie.

Som paraplyorganisation for den danske historiske verden har Dansk Historisk Fællesråd  på  webadressen www.historie-online.dk opbygget en anderledes historiesite. Historie-online (H-o) er ikke som de andre, fordi den ikke tager udgangspunkt i én institution eller institutionstype og heller ikke i en særlig form for historisk interesse (genealogi, jernbanehistorie, amatørarkæologi etc.). H-o tager udgangspunkt i historie som sådan i alle former og afarter, og den er - i modsætning til andre sites - baseret  på  såvel  nyheder  som  resurser  uden institutionelt udgangspunkt.

H-o blev lanceret i februar 2003. Siden da er det gået støt op ad bakke, således at siten pr. 1. oktober 2005 har ca. 2300 abonnenter på nyhedsbrev. Det månedlige antal unikke besøgende ligger mellem 25.30.000  og  antallet  af  sidevisninger  omkring 100.000. Det er altså gået fremad siden starten og ligeså mht. tilgang i antallet af modtagere på nyhedsbrev.

## Nyhedsbrev som udviklingsværktøj

Nyhedsbrevet er et redskab til nyhedsformidling, men via de statistiske hjælpemidler  også  et  udviklingsværktøj,  der  har  en nøje sammenhæng med sitens udformning. Men ét er, hvor mange der abonnerer - noget andet er, hvor mange der læser nyhedsbrevene. Ud fra de tilknyttede statistikker er  det  tydeligt,  at  visse  nyhedsbreve  har flere  læsere  end  abonnenter.  Et  eksempel kunne  fx  være  nyhedsbrevet  for  uge  7  i 2005, som blev udsendt til 1867 abonnenter  -  og  læst  af  2800.  Dette  forhold  kan kun  forklares  ved,  at  nyhedsbrevene  sendes videre til venner og kolleger. Nyhedsbrevet  og  siten  formidles  på  denne  måde »privat«  -  ligesom  det  sker  ved  scriptet Hallunc unint ina Har Reckge Foretrukne Tibage +

Adrenan HE] Mtp.|/historie-online. di/

Foretrukne

Historie-onlines forside skifter ved hver opdatering - dvs. pt. én gang om ugen. Nyhederne disponeres med en hovednyhed, et par sekundære og mellem fire og seks yderligere. Desuden kan brugerne altid få adgang til relevante temaer m.m. via forsiden.

»send-til-en-ven«, som er installeret på alle nyhedssider. At dette også anvendes, ses i de tilfælde, hvor en side opnår et besøgstal, der ligger væsentlig højere end antallet af klik fra nyhedsbrevet. I statistikken over klik fra nyhedsbrev er det desuden tydeligt, hvilke emner der interesserer sitens brugere. Nyheder om nye arkæologiske fund/donationer til museer, nye resurser på Nettet (fx adresseavisen), nye webudstillinger samt aktiviteter og »årstidsfeatures«.

Nyhedsbrevet  genererer  trafik  og  erindrer  brugerne  om  muligheder  og  resurser på  websiten.  Desuden  er  nyhedsbrevet  gennem det tilhørende statistikmodul - en væsentlig kilde til information om, hvilke emner  der  interesserer  sitens  brugere.  En website bør laves for brugerne og ikke for producenterne. Den må derfor tage en væsentlig del af sit udgangspunkt i de emner og  muligheder,  som  sitens  målgruppe  interesserer sig for.

DHF's oprindelige idé var, at siten skulle rumme nyheder med høj opdateringsfrekvens,  hvilket  er  lykkedes  og  utvivlsomt en del af årsagen til den betydelige interesse,  som  siten  har  kunnet  generere.  Siten opdateres fast én gang om ugen - nemlig hver onsdag, når e-nyhedsbrevet »udkommer«. Disse rummer nyt om fund, udstillinger, seminarer og temamøder, nye bøger listes  i  »Bogstakken«  og  i  »Bogfeature«

CrET

Hiate

-E X

findes  anmeldelser  af  aktuelle  publikationer  etc.  Brevet  er  tilrettelagt  sådan,  at  et par linjer om hver af de aktuelle nyheder er suppleret med link til nyhedens placering på siten.

Et  tungtvejende  ønske  har  også  været bredde, dvs. at holde de interesserede ajour med  nyt  fra  hele  den  historiske  verden. Men målet har ikke kun været at skabe en site  med  mange  brugere  for  sitens  egen skyld.  Den  grundlæggende  filosofi  er  »at samle for at sprede« - dvs. at skabe et informationsfokus,  der  også  viser  brugerne videre ud til museer, arkiver, foreninger og andre historiske hjemmesider. Desuden bestræber siten sig på at give et vist overblik - for både læg og lærd. Og i dag spænder den faktisk fra et anmelderkorps af børn til annoncering  af  videnskabelige  seminarer på engelsk.

## Varige resurser og lette elementer

Nyheder er imidlertid kun én af de muligheder, som tilbydes. H-o rummer desuden en lang række varige resurser om historiske emner. Der findes en - efterhånden længere række af specialsider, dels et større modul om dansk oldtid og dels en række mindre  sider,  som  giver  smagsprøver  på forskellige  historiske  »specialiteter«,  som fx gamle lægeplanter og husdyrracer.

Yderst  populære  er  en  række  moduler om livets og årets fester - hvoraf de sidste jo er stærkt aktuelle med mellemrum. Dette  skaber  mulighed for løbende at trække disse elementer frem og dermed præsentere et aktuelt tema. Derved stiller H-o viden og  kulturhistorisk  perspektivering  af  aktuelle emner til rådighed. For en historiesite  med  bred  målgruppe er det vigtigt at orientere sig mod forhold, emner og begi- venheder,  som  målgrupperne  interesserer sig for. I modsat fald mindskes oplevelsen af personlig relevans.

I den lettere ende »Historie for sjov« er der mulighed for at sende historiske postkort, hente pc-tapeter og screensavere, prøve  forskellige  små  quizzer  m.m.  Netop denne aktivitetsdel skal ses som en opblødning af de mere teksttunge elementer. For hvorfor skal et møde med historie og kulturarv nødvendigvis være en teksttung og intellektuelt  krævende  affære?  På  mange kulturarvsinstitutioners sites mødes brugere traditionelt af meget institutionsnære og teknisk/saglige  præsentationer.  Fokus  er den konkrete institution, dens samlinger og disses  brug.  Glæden  ved  historie  -  både hos institutionernes brugere og personale har sædvanligvis ikke nogen fremtrædende placering. Men H-o vil bl.a. vise, at historie ER sjovt, og at det kan opleves på mange måder - ikke mindst på Nettet. Fx også gennem  historiske  pc-tapeter  og  madopskrifter.

To af de lettere resurser, H-o rulleavisen og  den  danmarkshistoriske  almanak  med begivenheder  for  hver  dag  i  året,  er  desuden tilrettelagt således, at de kan anvendes af andre sites. Dette er på én gang en enkelt  vej  til  gratis  markedsføring  af  et fælles  web-vindue for historien, som H-o er,  men  desuden  en  resurse  til  gratis  indholdsforøgelse på andre - og måske mindre - sites.

## ... for børn

Et juniormodul er efterhånden også kommet op at stå. Det rummer bl.a. to lidt mere omfattende  moduler.  »Duksen«  guider  til de  bedste  skolesider  og  giver  ideer  til, hvordan man kan dupere sin dansk- eller historielærer  med  alternative  opgaver,  og »Historiepigerne« fra Sæby er et lille an- Hallunc uning fra ia Recker Foretruke Tibege +

Adrena HeL] Mtp.|/historie-online. did

7 Udet

Sart Interict tHalurer Foretrukne lf" Meder melderkorps af børn, som er ret alternative i deres kommentarer. Her kan man i de seneste anmeldelser bl.a. læse, at tegneserien om Røde Orm er lidt for skrap for pigerne. Det er mere noget for drenge - fordi de efter de unge anmelderes mening »bedre kan hygge sig med halshugninger ...«

Lidt sjov er der også plads til. Bl.a. kan man teste sine evner som arkæolog ved at samle en jernalderkrukke fra Vejle.

»Historiepigerne« er et af de tiltag, som bevidst bidrager til at give siten »ansigter«. Karakteristisk for institutionssites er bl.a., at  de  i  sagens  natur  fremstår  meget  overordnet og neutralt. Der er tale om upersonlige størrelser, som har et alment tilbud til »borgerne« som sådan. Det er de færreste, der  instinktivt  og  med  forventningsfuld fryd tænker sig ind i rollen som »borger«. Det er ikke umiddelbart tillokkende: hvem vil gerne være upersonlig? At formidle historie er at sælge et budskab, og det er som bekendt de færreste budskaber, der »sælger sig  selv«.  En  effektiv  formidling  kræver mange  overvejelser  om  målgrupper,  delmålgrupper,  budskaber  og  udtryksformer. Enhver deltager i en samtale vil gerne føle, at  samtalepartneren  er  oprigtigt  interesseret i kontakt og dialog. For at investere tid og kræfter i dialogen har man som modtager  naturligvis  også  behov  for  at  kunne vurdere,  om  man  nu  rent  faktisk  tilhører den gruppe, som afsenderen vil tale med. De fleste vil gerne mødes venligt og i øjenhøjde. Et sådant møde kræver meget andet end almene kvaliteter som korrekte oplysninger og almindeligt, nogenlunde forståe-

Hiatu

- Ja] x)

Hiltonc online fra Dansk

Hla Radge Foretrukne

· Tibege +

t EMslurEr

- Foretrukne 4" Meder

Adresse e] Mtp:|/historle-online.did

Hjem DHF Aktuelt Bager Temaer Sjor Junior

El Udet

Sart K - JOdQ

På junior-delen er der forskellige ideer til »historiske« aktiviteter, anmeldelser af børnebøger om historie - og »Duksen« giver ideer til opgaver, der kan dupere dansk- eller historielæreren.

ligt  sprog.  Begge  de  nævnte  ingredienser er selvsagt vigtige. Men det er mindst ligeså vigtigt, at fx billedmateriale, emnevalg, eksempler - og ægte levende mennesker indgår  på  en  måde,  som  modtageren  kan forholde sig til eller genkende sig selv og egne interesser i.

Det er væsentligt, at man som historieformidler forholder sig til den verden, som alle andre lever i. Fx ved at tage udgangspunkt  i  aktuelle  emner  og  begivenheder, som vækker bred interesse og genklang i offentligheden.  På  H-o  har  vi  efter  fattig evne og ud fra de begrænsede midler opbygget resurser om fx årets og livets fester, begivenhederne  i  august  1943,  oldtidens perioder,  kongelige  bryllupper  og  fødsler m.m. Et lille modul om havehistorie er under udarbejdelse. Der kan naturligvis altid gøres indvendinger imod sådanne valg - fx at  det  i  høj  grad  er  »dame-emner« - men her  kommer  sitens  »personalesituation« naturligvis ind i billedet.

Det er også væsentligt at turde vise »sig selv« som historieinteresseret og historieformidlende person. Formidling er en form for samtale, og de færreste gider tale med en ukendt eller upersonlig samtalepartner. I modsætning hertil signerer H-o's skriverkarle og -piger deres indlæg - fra nyhedsbrev over boganmeldelser til tv-tips. Desuden rummer siten - så ofte det lader sig

Funderer

-8 x)

gøre - billeder af relevante personer, både redaktører, skribenter og historieinteresserede. Dette sker for at vise, at den historiske interesse ikke er mere nørdet, end at de fleste kan klare at være med.

Arbejdet med et sådant produkt er selvsagt  ikke  uden  problemer.  DHF  kæmper faktisk  for  at  holde  siten  i  luften.  Et  væsentligt problem er, at en stor del af arbejdet udføres frivilligt. Dette er naturligvis ikke holdbart i længden.  Andre  portaler,  fx mik.dk (som  dækker  arrangementer  m.m. på københavnske museer) og den svenske søstersite svenskhistoria.nu har  modtaget sponsorstøtte og priser  på  250.000  og 500.000 kr. Det bestyrker DHF i håbet om, at det forhåbentlig også skal lykkes for H-o at få en holdbar økonomi og på længere sigt blive uafhængig af frivillig arbejdskraft. En website, der er baseret på jævnlig opdatering og samtidig dybt afhængig af frivillig arbejdskraft,  er  overordentlig  sårbar  og uholdbar  på  længere  sigt.  Det  duer  ikke, hvis webmasteren brækker armen, eller to skribenter  melder  fra.  Det  har  imidlertid vist sig vanskeligt at skaffe stabile, eksterne midler til driften i et sådant omfang, at den kan siges at være sikret. Der arbejdes dog fortsat på at undersøge og udvikle forskellige muligheder og partnerskaber. Som netmedie har H-o ikke umiddelbart en mulighed for at udnytte den dynamik og de formidlingsmuligheder, der ligger i en flermedial strategi. H-o har kun ét medie, eftersom DHF's tidsskrift »Fortid og Nutid« udkommer kvartalsvis og derfor har en helt anden tidshorisont og målgruppe. Blandt de muligheder, som H-o arbejder med, er bl.a. site-partnerskaber  af  forskellig  karakter, baseret på forskellige former for interessefællesskaber.  Siten  har  i  skrivende  stund netop  startet  et  samarbejde  med  det  nye månedsmagasin »Alt om historie«, centreret omkring  et spørgeforum  og  prisen

»Årets historiske bog«. Samarbejdet giver ikke i sig selv øgede driftsmidler, men en værdiforøgelse til begge produkter.

## Det lokale: Genvejen til historien - den fynske historie på Nettet

» Alle vi deltagere skulle - Gud ved af hvilken grund - være ude på Wembley på en stor plads tre timer, før ceremonien skulle begynde. Den første time gik med at finde vor plads, spise madpakken osv. Men efterhånden  blev  vi  sure,  og  det  var  vel  ikke uden grund. Vi tørstede, kunne ikke få noget at drikke, da vi kun fandt en vandhane, og den lå et par hundrede meter borte, og den stakkels hane skulle slukke tørsten på 5.000 ... Det støvede, og vore hvide bukser blev efterhånden snavsede. Vi reddede dog en del ved at gå rundt med dem smøget op til  knæene.  De  andre  troede,  det  var  vor måde at gå med bukser på, og nogle rystede  på  hovederne.  Dog  holdt  det  imponerende syn og de mange replikker humøret oppe, så at ingen strejkede, da indmarchen langt  om  længe  begyndte.  Vi  danske  blev som bekendt modtaget med stor jubel af de 80.000 tilskuere, vel nok fordi vi havde legenes smukkeste dragter. Man kan overhovedet ikke beskrive, hvordan det gibber inde i  én  i  de  store  øjeblikke  derovre  -  det skal opleves selv «.

Ordene er fodboldspilleren Jørgen Leschly Sørensens (1922-1999), født i Lumby ved Odense. Den fynske fodboldspiller var en del  af  det  danske  OL-hold  i  fodbold,  der overraskende vandt bronze ved De Olympiske Lege i London 1948. Efter ungdomsfodbold i Lumby kom Jørgen Leschly Sørensen  til  OB,  hvor  han  debuterede  på førsteholdet i 1939.

Jørgen Leschly skriver autografer i 1948

Jørgen Leschly Sørensen spillede i sommeren 1946 sin  første  landskamp,  og  det blev siden til 14 kampe i rødt og hvidt. Efter OL-triumfen blev han i 1949 professionel i Italien, hvor han først spillede for Atalanta  og  siden  for  AC  Milan.  »Lesch« vendte i 1955 tilbage til Odense, hvor han blev  skolelærer.  I  marts  1957  -  efter  udstået  karantæne  fra  DBU  -  gjorde  han comeback som spiller på OB's 1. hold. Det blev til nogle år på holdet, inden han stoppede i en alder af 40.

Efter  OL i 1948 skrev den fynske fodboldspiller  en  beretning  om  sine  oplevelser,  en  beretning  som  ikke  kom  med,  da Jørgen  Leschly  Sørensen  i  1955  udgav erindringsbogen Fodbold  for  8  millioner . Beretningen havnede sammen med en række  scrapbøger  og  løse  optegnelser,  hvor han fortæller om sit farverige liv, på arkiv -  nemlig  Odense  Stadsarkiv.  Hvis  et  uddrag af erindringerne ikke var blevet trykt i Odensebogen i 2004, ville det sikkert kun være  en  begrænset  håndfuld  mennesker, der kendte til denne perle af en øjenvidneskildring om en ung mands møde med verdens største idrætsbegivenhed i 1948.

...  og  »tryller  med bolden« omkring 1955 (Odense Stadsarkiv).

Historien om denne fodboldspillers mere eller mindre glemte erindringer er også historien  om  alle  de  spændende  historier og kilder, som kan være pokkers svære at finde frem til. På landets arkiver, biblioteker og museer bugner det med opsamlet viden, der blot venter på at blive brugt af historikere, lokalhistorikere og idrætshistorikere,  men  som  desværre  ofte  ligger  ubenyttet hen, fordi folk ikke kender til deres eksistens.  Det  er  ærgerligt,  men  der  er hjælp  forude.  Internettet  kan  nemlig  gøre en forskel!

Det er baggrunden for, at en række (lokal)historiske portaler i de senere år har set dagens lys. En af dem var historiefyn.dk, der var et forsøg på at samle lokalhistorisk information  fra  både  arkiver,  biblioteker og museer i en fælles portal på Internettet, så brugerne nemmere kunne finde frem til oplysninger.

## Hvor findes historien?

Lokalhistorie har i de senere år oplevet en stigende  popularitet.  På  mange  af  landets kulturinstitutioner mærker man et stigende ønske om at finde sine rødder, hvad enten det  er  slægtens,  landsbyens  eller  byens. Mange har det som en næsten altopslugende hobby at bruge al deres fritid på museer, på arkivernes eller på bibliotekernes læsesale. I begyndelsen skal man have hjælp til at finde kilderne og de gode historier. Hvor skal man overhovedet begynde? Er det på byens lokalarkiv,  på  biblioteket  eller  skal man først prøve med et besøg på museet? Heldigvis  står  mange  -  både  lønnede  og frivillige  medarbejdere - parate til  at  yde hjælp  disse  steder,  som  udgør  en  broget mangfoldighed  af  kulturinstitutioner.  Det spænder lige fra det lille  foreningsdrevne lokalarkiv  eller  egnsmuseum  til  det  store regionale og nationale arkiv eller bibliotek.

Trods al mulig velvillig hjælp fra personalet  er  det  tidskrævende,  og  selv  drevne forskere kan bruge enorme mængder af tid på at finde frem til lige netop det materiale, han eller hun har brug for. Det sker ofte, at man må farte fra det ene sted til det andet, før søgningen giver pote. Undervejs risikerer man nemt at løbe forgæves, fordi lige netop de dokumenter, man var overbevist om  fandtes  på  det  arkiv,  slet  ikke  ligger der, men et helt andet sted. Ikke alt opbevares der, hvor man umiddelbar skulle tro det!

Det måtte kunne gøres bedre. Sådan omtrent var udgangspunktet, da tre lokalhistoriske arkiver, et bibliotek og to museer på Fyn  i  samarbejde  med  Statsbiblioteket  i Århus i 2001 igangsatte et pilotprojekt, der skulle  vise,  at  institutionernes  historiske samlinger kunne formidles til brugerne på en  bedre  og  mere  gennemskuelig  måde, hvis  man  tog  Internettets  muligheder  i brug.  Brugerne skulle i  ro  og  mag  kunne sidde foran deres pc og få adgang til både arkivers,  bibliotekers  og  museers  samlinger på ét sted. Alt (lokal)historisk materiale under én hat - på en lokalhistorisk portal.

## Internettets lyksaligheder

Resultatet  af  anstrengelserne  blev  www. historiefyn.dk, der officielt åbnede den 22. marts 2002. Siden den dag har fynboerne og alle andre i hele verden - kunnet dykke ned i dele af den fynske historie på Internettet, når de har lyst. Historien er tilgængelig på alle tider af døgnet.

Det var ikke kun på Fyn, at ABM-institutioner (arkiver, biblioteker og museer) i årene efter årtusindskiftet puslede med tanken om en fælles portal til lokalhistorien. Flere institutioner drømte om en hjemmeside, hvor der var mulighed for at søge i arkiver, biblioteker og museers digitaliserede informationer  vedrørende  lokalhistorie.  I Nordjylland  så  et  tilsvarende  projekt  dagens lys, nemlig NOKS, der var en del af Det  digitale  Nordjylland  (se  www.noks. dk).  Men hvor NOKS fra begyndelsen af satsede  på  at  lægge  så  mange  poster  ud som muligt, så var ambitionen i det fynske projekt  at  indsnævre  antallet  af  poster  og til  gengæld  satse  på  en  bredere  formid- Historiefyn - Microssit Internet Explorer Rediger 2s Funktioner Tibaç - Foretrylne Himp P sap AD UaME

4] http:///ww.hisbovetyn.dy/best/soeg.php

El Udert lingsdel. Derfor blev pilotprojektet afgrænset til emner, der omhandler sider af håndværkets og industriens historie og udvikling.

Forsiden fra www.historiefyn.dk

Filosofien  var  simpel.  Brugerne  skulle ved hjælp af nemme søgemuligheder have adgang til information om, hvad der opbevares på de deltagende arkiver, biblioteker og museer om et givet emne eller en person.  Derudover  skulle  der  også  være  adgang til online erindringsklip, online artikler,  digitaliserede  billeder  og  affotograferinger af museumsgenstande.

Alle med interesse for fynsk håndværksog industrihistorie kan med udbytte begynde på historiefyn.dk. Lad os tage et eksempel.  Vil  man  vide  noget  om  Fyens  Glasværk,  der  blev  grundlagt  i  Odense  i  slutningen  af  1800-tallet  og  først  indstillede

Sr rorenes 6

13.

produktionen  i  1990,  kan  man  i  historiefyn.dk lave en simpel søgning på » Fyens Glasværk«. Det giver over 50 søgeresultater. En gennemgang af resultaterne viser, at mange  af glasværkets produkter -en mangfoldighed  af  forskellige  brugstyper, lige fra simple sutteflasker til smukke vaser i opalhvidt glas - i dag er udstillet på Faaborg  Kulturhistoriske  Museer.  Glassene vises på skærmen, og hvis der er detaljer, man ønsker at undersøge nærmere, kan man med et enkelt klik se dem forstørret. I søgeresultatet er der også henvisninger til materiale, der ligger på Odense Stadsarkiv, bl.a. en mængde billeder, hvoraf de ældste er fra omkring 1900. Det righoldige materiale  giver  mulighed  for  at  se,  hvordan glasværksarbejderne i praksis bearbejdede det hede materiale, så det fik form og far- ve. I den ledsagende tekst til et af billederne får man at vide, at personen, som står i forgrunden og leder arbejdet, er hyttemester  Adolf  Brocks.  Hans  navn  dukker  i øvrigt også op i en af museumsregistreringerne  fra  Faaborg,  hvoraf  det  fremgår,  at han er bagmanden bag en meget smuk vase, som man selvfølgelig også ser et billede af.  Pludselig  fremtræder  fortidens  aktører mere levende - man laver en kobling mellem den ældre mand på billedet til en kunstgenstand, der 100 år senere står udstillet på et museum.

I søgeresultatet er der også henvisninger til  nogle  erindringer,  der  opbevares  på Odense Stadsarkiv. Det drejer sig dels om hovedmanden bag glasværket, konsul Frederik Heys erindringer, men også om en arbejders  erindringer  fra  glasværket.  Begge erindringer  er  trykt  i  Odensebogen  1997, men man behøver ikke at låne bogen, for Olaf Jespersens beretning om arbejdslivet på Fyens Glasværk kan læses i uddrag på historiefyn.dk. Her får man oplyst, hvad en hyttemester egentlig er for en størrelse, og at arbejdet ved ovnene kunne sammenlignes med at befinde sig i Helvedes forgård!

Hvis brugere efter gennemgangen i søgeresultaterne er blevet interesseret i at dykke længere ned i fynsk og odenseansk glasindustri, kan man besøge Odense Stadsarkiv  eller  Faaborg  Kulturhistoriske Museer  og  få  fremlagt  originalmaterialet på  læsesalen  eller  se  de  udstillede  glas  i museets åbningstid. Man kan også vælge at læse sig frem til mere viden: I søgningen er der  en  henvisning  til  Mogens  Schlüters bog om Fyens Glasværk. Den bog kan man selvfølgelig bestille elektronisk.

Der findes utallige andre gode oplysninger,  billeder,  historier,  sammenhænge  på historiefyn.dk - om f.eks. NKT- kabel og tråd i Middelfart, landsbysmedjerne i Ringe,  papirfabrikken  i  Dalum  -  for  ikke  at glemme alle  slagterne,  bødkerne,  tømrerne, snedkerne og bagerne.

De nævnte eksempler på en tværgående søgning i såvel arkivers, bibliotekers som museers samlinger har vist nogle ret åbenlyse fordele. Brugeren får dels nogle relevante oplysninger og sammenhænge præsenteret, men er samtidig kun et enkelt klik fra at kunne kontakte det arkiv, det bibliotek eller det museum, hvor materialet befinder sig. Besøget undgås ikke - heldigvis -  men  vejen  er  unægtelig  blevet  noget nemmere, så brugerne undgår en del unødvendige besøg de forkerte steder.  Man  er sikker på en succesoplevelse!

## Mange erfaringer rigere, men ...

Historiefyn.dk var kun et pilotprojekt. Derfor var deltagerkredsen også temmelig begrænset,  da  målet  i  første  omgang  var  at udvikle muligheden for online samsøgning i ABM-institutionernes gemmer, herunder ikke mindst udviklingen af standardiserede registreringer,  som  er  forudsætningen  for fælles databaser.

Målet var, at deltagerkredsen i de kommende år skulle udvides til så mange fynske ABM-institutioner som muligt, så portalen til fulde levede op til sit forpligtende tilnavn - Fyns lokalhistoriske portal - ligesom den skulle dække flere emner og områder af den fynske historie. Alt talte for, at det kunne lade sig gøre. Der var brugt relativt billige teknologiske løsninger. - F.eks. med dataudtrækket fra allerede eksisterende registreringsdata på de enkelte arkiver, biblioteker  og  museer.  Ingen  skulle  investere i nye og dyre teknologiske løsninger.

Formidlingen var som nævnt vægtet højt i  historiefyn.dk. Brugerne skulle have oplevelser  og  viden  serveret  sammen  med henvisningerne til, hvor originalmaterialet befandt sig. Ideerne til, hvordan denne del af historiefyn.dk kunne udvikles, var utallige.  I  flæng  kan  nævnes  et  digitalt  Fyns leksikon, digitalisering af lyd og film (en slags historisk biograf Fyn), en digital guide til en historisk tur på Fyn, digitale kort, digitalt undervisningsmateriale.  Det  var blot  nogle  af  de  fremtidsversioner,  der  er lagt op til.

Erfaringerne fra pilotprojektet var gode, og vi fik mange positive tilbagemeldinger. Historiefyn.dk viste, at førhen umage par land og by, arkiver, biblioteker og museer - sagtens kan samarbejde på lige betingelser, når det gælder det fælles mål at nå ud til et bredt publikum. Basalt handler det vel lige så meget om, at et sådant projekt var med til at styrke, hvad man kunne kalde en fynsk identitet - et forum, hvor kreativitet kan udfolde sig.

Pilotprojektet blev finansieret af Projekt Dansk Identitet, men da pengene slap op, viste det sig desværre mere end vanskeligt at  få  rejst  nye  midler,  så  historiefyn.dk kunne  videreudvikles,  og  mere  materiale blive  gjort  søgbart.  Der  er  gjort  utallige forgæves forsøg på at finde midler til projektets  opretholdelse,  men  penge  til  den slags hænger ikke på træerne. Der er også blevet  ført  forhandlinger  med  Fyns  Amt, der har en naturlig »interesse« i at styrke den  fynske  identitet,  men  amtet  er  under nedlæggelse.

Ideen med samsøgninger i ABM-institutionernes samlinger er god, ikke mindst når det kombineres med formidling. Historiefyn.dk sover i dag tornerosesøvn og vækkes  måske  aldrig  til  live  igen,  men  pilotprojektet er fortsat tilgængeligt på Internettet.  Derimod  lever  det  nordjyske  NOKSprojekt  videre  -  heldigvis.  Kulturarvsstyrelsen har også set mulighederne i Internettet og støtter i dag flere museumsprojekter, hvor historien gøres tilgængelig 24 timer i døgnet. Det er blot en skam, at pengene ik- ke også er drysset ud over arkiverne. Det er nemlig ikke mindst på arkiverne, at de gode historier er gemt. Historier som Jørgen Leschly Sørensens erindringer!

## Det specielle: NFI - Netværk For Folkelig Idrætshistorie

Da  kaptajn  Valdemar  Mønster  i  1861  fik overbevist  ledende  personer  i  både  nationalliberale og grundtvigianske kredse om, at  man  skulle  stifte Centralkomitéen  for oprettelsen  af  Skytteforeninger havde han næppe  forestillet  sig,  hvilke  kræfter  han satte i gang. Ud af skytteforeningerne voksede der nemlig en folkelig gymnastik- og idrætsbevægelse, som i dag er samlet under  organisationerne Danske  Gymnastikog Idrætsforeninger (DGI) og De Danske Skytteforeninger (DDS).  Den  historiske betydning af den folkelige gymnastik- og idrætsbevægelse  har  været  enorm.  Ikke blot på det kropslige og idrætslige område har bevægelsen præget Danmark, men også på de politiske, kulturelle, pædagogiske og sundhedsmæssige områder har den folkelige gymnastikog idrætsbevægelse spillet en stor rolle. Desværre er kendskabet til de historiske kilder fra denne del af vores  fælles  historie  ikke  særlig  stort,  og det er en stor skam, for der ligger megen spændende historie, som blot venter på at blive vakt til live.

Hvem ved fx, at der på Vallekilde Højskole er  bevaret  arkivalier  -  historiske skriftlige  kilder  -  som  dokumenterer indførelsen af den svenske gymnastik i Danmark og opførelsen af landets første gymnastikhus? Og at skolens arkiv foruden de gængse  forhandlingsprotokoller  og  regnskaber  også  rummer  en  del  vandrebøger (brevvekslinger mellem højskoleelever), dagbøger og personarkiver fra nogle af den folkelige  gymnastiks  pionerer  foruden  en mængde  fotografier?  Eller  hvem  ved,  at der på Ryslinge Højskole er arkivalier, som belyser den tidlige delingsføreruddannelse (uddannelse  som  gymnastikinstruktør)  på de  danske  højskoler?  Eller  hvem  ved,  at der rundt om i landet - på amtsforeningernes  kontorer  -  ligger  arkivalier,  som  kan belyse  samspillet  mellem  den  folkelige idræt og lokalsamfundets politiske og kulturelle historie?

Arkivalier  fra  Gerlev  Idrætshøjskole  placeret  i  skolens  cykel-  og  redskabsrum.  Stadig pakket i kasser efter branden i 2000 (Vartov-Arkivet).

I foreninger, på højskoler, i lokalarkiver, i  private samlinger og andre steder findes rigtig mange af disse kilder, men de er ikke registreret i en form, så de er søgbare - de er så godt som usynlige.

NFI er et forsøg på at anvende Internettet til at rette opmærksomheden mod disse skjulte kulturhistoriske skatte. Det er såle- des ikke meningen, at NFI skal være endnu en  indgang  til  allerede  eksisterende  registre på diverse arkiver og museer. NFI skal i stedet rette opmærksomheden mod kildemateriale  fra  den  folkelige  gymnastik  og den ikke eliteorienterede idræt, der endnu ikke er indfanget af de eksisterende kulturinstitutioner.

## Opbygning af fagligt netværk

En vigtig forudsætning for, at disse intentioner kan lykkes, er, at der bliver opbygget et tæt netværk til de historikere og andre historisk interesserede, der på forskellig vis arbejder med den folkelige idrætshistorie, således at deres »opdagelser« af interessante historiske kilder kan registreres og  formidles  videre.  I  den  forbindelse  er der ved at blive etableret et sådant netværk mellem Vartov-Arkivet - arkiv for folkelige bevægelser , DGI's  arkivudvalg , De  Danske Skytteforeningers arkiv og Gymnastikog Idrætshistorisk Samling .

Det var i sidste øjeblik, at arkivet på Borrevejle blev reddet. Arkivet havde i mange år ligget i et fyrrum med stærkt skiftende temperaturer (Vartov-Arkivet).

Vartov-Arkivet kommer i kraft af sit arbejde med de folkelige bevægelsers historie ofte i kontakt med institutioner og enkeltpersoner, som er i besiddelse af interessante  historiske  kilder,  der  burde  blive kendt af en større kreds. I stedet for at vente i årevis på, at enten Vartov-Arkivet eller et  andet  arkiv  får  registreret  og  formidlet de fundne arkivalier, kan arkivet give et tip til NFI, som derpå kan fortælle om fundet på hjemmesiden. Et par eksempler:

Gerlev Idrætshøjskole var i  2000 udsat for  en  brand,  der  udover  materiel  skade medførte, at skolens arkiv »forsvandt« un- der brandslukningsarbejdet forskellige steder på skolens område. I forbindelse med oprettelsen  af Vartov-Arkivet  i  2002  blev skolens  arkiv  eftersøgt,  og  mange  af  de »forsvundne« arkivalier blev fundet i kælderrum, cykelskure, skabe og i diverse andre  rum.  Netop  i  denne  situation  kunne NFI være en oplagt mulighed. Ved hjælp af hjemmesiden kunne de mange fotografier, film og arkivalier gøres kendt for en større offentlighed, således at den idrætshistorie, der begyndte i 1938, da Gerlev Idrætshøjskole blev bygget, ikke forbliver gemt og glemt.

Et  andet  eksempel  stammer  fra Borrevejle ,  hvor Vartov-Arkivet via sin kontakt med  DGI's  arkivudvalg  (omtales  senere) fik et tip om, at der fandtes et stort arkiv indeholdende  arkivalier  fra  Roskilde  Amts Skytteforening,  Roskilde  Amts  Gymnastikforening  og  selve  det  folkelige  samlingssted Borrevejle. Det var tidligere formand  for  Roskilde  Amts  Gymnastikforening,  Grethe  Jørgensens  fortjeneste,  at dette arkiv var bevaret og indsamlet. Efter hendes død var man i bestyrelsen for Roskilde Amts Gymnastikforening bange for, at materialet skulle gå til, hvorfor man via DGI henvendte sig til Vartov-Arkivet. Arkivet,  som  viste  sig  at  være  ganske  omfangsrigt og dækkede perioden fra 1862 til i  dag,  ville  under  normale  arkivomstændigheder  sagtens  have  kunnet  ligge  i  adskillige år, uden at dets righoldige indhold af breve, film, fotografier, regnskaber, medlemsblade  og  forhandlingsprotokoller blev kendt af idrætshistorikere. Dels fordi de fleste lokal- og specialarkiver ikke har resurser til straks at registrere og formidle materialet, dels - og måske i denne sammenhæng vigtigste årsag - fordi en amtsforening falder i en gråzone mellem det lokale,  regionale  og  nationale.  Med  NFI åbner der sig mulighed for forholdsvis hur- tigt at løfte dette arkiv ud af gråzonen og frem i lyset.

Gymnastik- og Idrætshistorisk Samling (GIS) har som et af de få steder i landet idrætshistoriske genstande (Vartov-Arkivet).

Et tredje eksempel på, hvorledes VartovArkivet kan anvende NFI, er i forbindelse med studiegrupper, der på forskellige måder  beskæftiger  sig  med  idræts-  og  gymnastikhistorie. Ved at tilknytte studiegrupper af personer, der på den ene eller anden måde har interesse for folkelig idrætshistorie, kan Vartov-Arkivet få viden om idrætshistoriske  samlinger  og  problemstillinger, der hidtil har været ukendt. Meget ofte sidder  aktører  fra  idrætshistorien  inde  med stor viden om emnet, det kan enten være i kraft af deres egne erindringer eller i kraft af  deres  netværk  i  miljøet.  At  have  et »korps«  af  meddelere  er  således  af  stor værdi for både arkiv og NFI.

DGI's arkivudvalg , der består af tre personer med stor viden om og tæt kontakt til den folkelige idræt, har i nogle år stået bag et  storstilet  indsamlingsarbejde  af  arkivalier fra DGI's amtsforeninger. Et mål med dette indsamlingsarbejde har været at samle »gamle« foreningsledere i arkivgrupper, som med deres store lokale berøringsflade kan opstøve de relevante kilder. Nogle af arkivgrupperne har arbejdet meget seriøst med  opgaven  og  har  haft  ugentlige  arbejdsmøder, hvor man har ordnet de arkivalier, man har indsamlet. På amtskontoret i Ulfborg er det fx blevet til eget idrætshistorisk  arkiv  med  åbningstider.  En  anden positiv  effekt  ved  arbejdet  i  amtsforeningerne  er,  at  disse  fungerer  som  en  slags åbne historiske værksteder, hvor yngre for- eningsfolk ofte lige skal se, hvad »de gamle« sysler med. På den måde fungerer dette arkivarbejde  som  praktiseret  folkeoplysning, hvor historien bliver levende i nutidens foreningsarbejde. Disse »gamle« foreningsledere kunne samtidig være vigtige informanter til NFI.

De Danske Skytteforeninger har i hovedkontoret i Vingsted oprettet et historisk arkiv  primært  med  skyttebevægelsens  arkivalier. Samlingen er meget omfattende og vigtig, hvis man ønsker at forske i eksempelvis den organisatoriske side af den folkelige idrætshistorie. Tillige har arkivet en meget stor filmsamling, der kunne fortjene en større udbredelse. NFI kan her spille en vigtig rolle i udbredelsen af kendskabet til dette centrale kildemateriale fra den folkelige idrætshistorie.

Gymnastik- og Idrætshistorisk Samling i Viborg  rummer  arkivet  fra  Dansk  Landsdelingsførerforening,  arkivet  for  Gymnastikhøjskolen  ved  Viborg,  personarkivet fra  den  tidligere  forstander  for  højskolen, Mads Nielsen, en komplet samling af tidsskriftet Ungdom og Idræt og utallige gamle gymnastik- og idrætsfilm fra de folkelige idrætsorganisationer. Film, som nu for en stor del er overspillet til dvd og kan udlånes. Tilmed har Gymnastik- og Idrætshistorisk  Samling  foruden  arkivalier  også indsamlet  idrætshistoriske  genstande,  noget, der ellers er meget sjældent i den danske museumsverden. Det er muligt at se og føle på en gammel plint, skiudstyr, boksehandsker osv.

Gymnastik- og Idrætshistorisk Samling i Viborg har samme problem som De Danske Skytteforeningers arkiv. På trods af en spændende samling har det ikke været muligt at søge på indholdet af materialet, bl.a. fordi der ikke eksisterer en tilgængelig registratur.  Også  her  ville  NFI  med  fordel kunne anvendes.

## NFI dækker gråzonerne

For disse forskellige institutioner kan NFI være et  vigtigt  redskab  til  hurtigt  og  forholdsvis nemt at formidle de mange spændende arkivalier. NFI kan afkorte den tid, der går fra »opdagelsen« af interessante arkivalier, til disse bliver formidlet. Den store  udfordring  er  -  hvordan?  Gør  man som i arkivverdenen - hvor erfaringen viser, at registrering af arkivalier, fotografier og film ofte er en langsom og omstændelig affære  -  er  man  jo  lige  vidt.  Projektets økonomiske  rammer  giver  i  øvrigt  ingen mulighed  for  en  tilbundsgående  registrering.  Derfor  har  det  været  nødvendigt  at konstruere en database, som skal være let at anvende - både for dem, som skal indtaste  oplysninger  i  den,  og  for  dem.  som søger i den. Denne del af projektet er mere dybtgående  beskrevet  i  artiklen  »Digital folkelighed?«

Men vigtigst  er  det,  at  NFI  dækker  en gråzone indenfor indsamlingen af den folkelige  idrætshistorie.  Nemlig  arkivalierne fra  de  højskoler,  amtsforeninger  og  aktører, der ikke er lokalt forankret, men enten regionale eller nationale. Disse arkivsamlinger falder ofte igennem lokalarkivernes ellers fintmaskede net, og de har slet ikke det statslige arkivvæsens opmærksomhed. Ganske  vist  forsøgte  det  statslige  arkivvæsen for nogle år siden via en spørgeskemaundersøgelse  at registrere, hvorledes det  stod  til  med  arkiverne  på  de  danske højskoler og landbrugsskoler, men henvendelsen  blev  ikke  vel  modtaget  på  de  respektive skoler. Sikkert, fordi statens myndigheder hos de frie skoler traditionelt ikke møder stor tillid. Endnu et forsøg på at registrere disse arkivalier blev gjort i 2005, bl.a.  i  samarbejde  med  Vartov-Arkivet, men  ansøgningen  om  økonomisk  støtte blev afvist af kulturministeren.

## Til inspiration

NFI-hjemmesiden skulle også gerne inspirere  alle  historisk  interesserede  til  at  anvende andre kildetyper end de gængse, såsom  forhandlingsprotokoller  og  regnskaber. Netop ved også at kaste lys på kildetyper som vandrebøger, brevsamlinger, materiale  fra  festtraditioner  (sange,  revytekster  og  programmer),  foredragsvirksomhed,  gymnastikprogrammer,  øvelsesoversigter, fotografier, dagbøger osv. er det håbet, at dagliglivet, de kulturelle mønstre og de sociale aspekter ved den folkelige gymnastik- og idrætshistorie i større grad kan få en plads i historieforskningen.

Forhåbentlig vil et øget fokus på netop disse områder af den folkelige historie virke tilbage på arkivskaberne og arkivejerne, så der ikke uforsætligt kasseres værdifuldt kildemateriale,  som  kan  fortælle  om  de kulturelle  og  sociale  dimensioner  af  den folkelige  idræt.  Det  er  nemlig  vigtigt  at forstå,  at  historisk  forskning  og  skrivning hænger uløseligt sammen med indsamling. Hvad historieskrivningen sætter lys på og anvender af kilder definerer samtidig, hvad ikke-historikere opfatter som rigtige kilder.

## Hvordan er det gået?

Som det  fremgår  af  foranstående  har  der været  mange  intentioner  og  ideer,  men hvordan er det så gået?

I den forholdsvis korte periode hjemmesiden har været under opbygning, har det vist sig særdeles vanskeligt få etableret en stabil kontakt til ejerne af de kildesamlinger,  der  ligger  rundt  omkring  i  landet  på højskoler, hos enkeltpersoner og i foreninger. Forventningen om, at den brugervenlige  cd-rom  med  database  ville  blive  anvendt af arkivejerne og dermed danne rygraden  i  hjemmesiden,  er  ikke  blevet  ind- friet. En forklaring herpå er formentlig, at projektet ikke har haft kapacitet til at følge henvendelserne op med personlige kontakter  -  et  besøg  på  stedet  er  stadigvæk  den bedste måde at skabe en kontakt på.

Desuden har det vist sig nødvendigt, at alle  data  tjekkes,  før  de  lægges  ind  på hjemmesiden.  Dette  skal  gøres,  så  oplysninger, som på den ene eller anden måde kan skade enkeltpersoner, ikke slipper ud til offentligheden. På den måde er databasen underlagt de samme arkivregler om tilgængelighed,  privatlivets  fred  og  copyright som de lokalhistoriske arkiver.

Endelig har det vist sig at være en mere langsommelig  proces  end  forventet  at  få etableret et samarbejde med de enkeltpersoner og institutioner, der har arkivalierne. Ikke fordi viljen mangler, men snarere fordi det er vanskeligt for eksempelvis højskoler at afsætte tid og personale til at foretage de nødvendige registreringer i databasen.

På trods af disse problemer har projektet vist, at der rundt omkring i landet, i foreninger, på højskoler og hos enkeltpersoner, findes en stor mængde vigtigt og spændende  kildemateriale  fra  den  folkelige  gymnastik og idræt, som kunne fortjene at blive kendt  af  historisk  interesserede  og  studerende. Projektet har også demonstreret, at den øgede opmærksomhed på de kulturelle og sociale aspekter af den folkelige historie har haft en positiv virkning på, hvad der bevares.

## Fælles afslutning

Hvad de tre eksempler på formidling af historie på Internettet viser er, at der foruden de  indlysende  fordele  også  er  en  række problemer ved denne formidlingsform.

At projekterne i så stor udstrækning hviler  på  frivilligt  arbejde,  er  både  en  styrke og svaghed. Det er en styrke, fordi det ska- ber et stort og vigtigt netværk blandt de almindelige brugere, men det gør også projekterne  økonomisk  skrøbelige.  Nyudvikling  og  vedligeholdelse  af  hjemmesider koster penge og kræver uddannede ansatte, hvis kvaliteten skal holdes og helst højnes. Jagten  på  sponsorer  er  vigtig,  men  også trættende og resursekrævende. Risikoen er, at det, som er sat i gang, lige så stille dør ud.

Et  andet  problem  er,  at  hjemmesiderne har  en  tendens  til  at  fremstå  upersonlige, og  at  man  derfor  ikke  fornemmer,  at  der bag den kolde teknik befinder sig engagerede og virkelige mennesker, der brænder for at fortælle om deres historiske viden.

Et  tredje  problem  er,  hvordan  de  sparsomme økonomiske midler anvendes. Hvis pengene hovedsagelig anvendes til at lave tjekkede  og  indbydende  hjemmesider  på bekostning  af  det  indholdsmæssige,  vil projekterne med tiden dø ud. Det er vigtigt, at  der  også  afsættes  midler  til  det  lange »seje  træk«  med  det  mindre  glamourøse arkivarbejde. Uden en ordentlig arkivmæssig substans vil hjemmesiderne med tiden tørre ud.

Og endelig  er  det  et  problem,  hvordan samarbejdet mellem de mange forskelligartede institutioner sikres. Skal der oprettes en form for styregruppe? Eller skal der afholdes jævnlige arbejdsmøder, hvor erfaringer og viden kan udveksles? Det er nogle af de problemer, som det i den nærmeste fremtid er nødvendigt at finde en løsning på.

Spørgsmålet  er,  om  danskernes  store støtte til bevarelse af kulturarven også gælder, når det koster penge, for uden økonomisk  støtte  bliver  der  ingen  professionel bevarelse og formidling af kulturarven.