Omkring >>Jordens Salt<<
Forfattere: John Andersen, Claus Jørgensen
Tidsskrift: kok (1979-10-19)

## John Andersen  og  Clatrs Jmgensen Omkring »Jordens Salt&lt;&lt;

- -en analyse af en Blrn  og dens tilbliveke

I denne artikel, oprindelig skrevet som en universitetsopgave og derfor præget deraf, har M forsogtpositivt at fastholde vor begejstring for filmen og dens politiske indhold -og prioriteret de aspekter M  fandt mest spændende, nemlig de, der gjorde det muligt at forbinde de konkrete proletariske erfaringer, der formuleres i filmen, med den mere positive del af universitetsmanrismens  beskæftigelsesomrader, fmst  og  fremmest  kulturpolitiske og  bevidsthedssociologiske aspekter.

Vi  beklager, at det ikke har været muligt at medtage et socialhistorisk afsnit om den amerikanske arbejderbevægelse,  der u d g ~ r et vigtigt grundlag for forståelsen af  minearbejdernes heroiske kamp.

## Hollywood og  efterkrigstiden

1 midten af 30'eme blev der i Hoilywood produceret en række social-realistiske film -»March of the T i e « -i et forsog p A   at mod&amp;  en begyndende alternativ filmproduktion, men denne produktion  blev standset ved den 2.  verdenskrigs udbrud, da store dele af medieapparatet i USA blev mobiliseret som propagandamaskineri -og Hoilywood deltog ogsA med produktionen af en række film, der skulle medvirke til at forandre opfattelsen af den nye allierede, Sovjetunionen. Efter krigen blev det igen ndvendigt at fremhæve de idealer, frihed og demokrati,  som krigen i en  midlertidig alliance med Sovjetunionen jo  ifolge den officielle ideologi var blevet udkæmpet  for. I denne forbindelse  fik Hollywood en central placering:

»Hollywood gik da også ind i denne opgave gennem produktion af en række samfundskritiske film, der p A   den ene side  reelt nok kritiserede  sarnfundstilstandene p A   forskellige punkter, men p A   den anden side i og med at dette repræsenterede en offentlig kritik bidrog til at angive efterkrigstiden  som i overensstemmelse  med de forfægtede idealer: en fri kritik i et frit land. Deri L A   imidlertid en modsigelse, eftersom regeringen ikke var interesseret i reel kritik. Denne kritiske periode  blev  da ogsa efterfulgt  af  »McCarthy-ismen«, forfnlgelsen af  samfundskritiske, ))uarnerikanske«  elementer . . . u l Samfundskritikken blev  for voldsom, og i  1947 blev  19 fremtrædende f h folk indkaldt for at besvare sporgsmåi for den berygtede forsvarskomité  HUAC (House for Unamerican Activities Cornmittee). Heksejagten p A   kommunister og progressive i  Hollywood (og andre steder) var gået ind. Herbert Biberman var en af de bermnte &gt;)Hollywood Ten«2,  der nægtede at besvare sporgsmåiene under henvisning til de forfatningsmæssige  rettigheder, og som derfor blev idomt fængselsstraf for foragt overfor kongressen. Udover de ti blev flere hundrede af  Hollywoods bedste fhfolk, der nægtede at vidne, sortlistede,  og det var såiedes  umuligt for dem at arbejde indenfor f h , presse, teater, radio eller TV.' Processerne, hvor  bl.a.  den  unge, hAbefulde Richard  Nixon  var  en ihærdig deltager, lammede Hollywood politisk og kunstnerisk og er )En skarn- st0tte over den politiske undertrykkelse  af ytnngsfriheden i USA(&lt;.4

Stemningen omkring disse retssager og det politiske niveau anskueliggmes tydeligt med dette replikskifte mellem komite-medlemmeme  Thomas og Stnpling og den anklagede Herbert Biberman, der p&amp; standardspgsmåiet om medlem

skab af  Screen Wnters Guild svarede:

»Biberman: Det er blevet meget klart for mig, at det virkelige formåi  med denne undersogelse . . .

Thomas (hamrer i bordet):  Det er ikke et svar p&amp;  spmgsmåiet -

Bibeman: -er at drive en kile -

Thomas (hamrer i bordet): Det er ikke sporgsmåiet (hamrer i bordet) -

Bibeman: - ind i filmindustriens  komponenter.

Thomas: (hamrer i bordet): Stil ham det næste sporgsmal.

Bibeman: Og ved her at forsvare mine forfatningsmæssige  rettigheder, forsvarer jeg -

73omas: Fortsæt. Stil  ham det naste spmgsmåi.

Biberrnan: -ikke blot vore egne rettigheder -

Stnpling: Er de medlem -

Biberrnan: - men ogsA producenternes og det amerikanske folks.

Stnpling: -af  det kommunistiske

Biberman havde selv forberedt et længere indlæg som han d i e   holde for ko-

miteen, men han blev forhindret. Han ville bl.a.  have sagt6

))Hvis  jeg  var skyldig i voldshandlinger ville jeg  aldrig være blevet indkaldt for denne komite. S A   ville jeg  være bragt i retten. (.. ) Det er fordi jeg ikke har foretaget handlinger mod dette mit land og mit folk, at jeg  er her. Ingen dvask, doven, selvtilfreds  eller kynisk borger bringes her -undtagen de, der er i tjeneste hos eller i samme seng som medlemmerne af denne komité. Jeg er her, fordi  jeg elsker, tror p&amp;,  respekterer og har ubegrznset tiid til mine medborgere. Jeg er blevet bragt her fordi jeg  tror de vil opnA et stadigt rigere socialt og okonomisk liv under forfatningen,  som vii udslette fordomme og ulighed til trods for denne komith anstrengelser for at forhindre det ...A

Biberman blev idiamt et halvt  A r s   fzngsel for foragt for kongressen, og da han i februar 1950 blev Imladt var han en fzrdig mand i fumindustrien. Han dannede nu i samarbejde med  en sortlistet producent, Paul Janico, et selskab for at  fortsætte en  selvstændig fhproduktion, der var baseret  p A   autentiske skildringer af den amerikanske arbejderklasses  liv og kamp. Denne selvstændige produktion kan ogsA ses som et forsiag p A   at modgA sammensmeltningen af massekommunikation og  regeringsmagt  (kapitalmagt), massekommunikationens subsumtion under regering og offentlige  institutioner -offentlighedens  forfald -og i stedet skabe modproduktioner om den arbejderklasse, der s A   længe

havde været »ignored by  Hollywood«.

Denne produktion af f h uafhængigt af de store selskaber og den monopoliserede filmindustri havde for Bibennan og Jarrico det formal D . . to place the talents of blacklisted (both those who had worked in films and those who had never been given the opportunity) at the service of ordinary people«.

Med denne malrettethed i det kunstneriske arbejde og fastholdelse  af  demokratiske principper (fex ytringsfrihed) frigm Biberman (og Janico) sig fra den traditionelle, fritsvzvende kunstnerrolle, der med sin kamp for den enkeltes ret til at ytre sig er et effektivt  grundlag for opretholdelsen  af en liberalistisk ideologi.

Det er  samtidig et brud  med  selve Hollywood-traditionen og den  abstrakte kunstnerplacering, hvor kun f h e n s   mening, skabelsen a f   kunst har betydning, hvorimod de ydre  samfundsmæssige processer  (direkte: fhkapital, fagforening er) er generende  omstændigheder,  der ikke indgå~ i værket, men som selvfialgelig har  betydning for dets realisering.  Derfor  reagerer  den  liberale  filmkunstner mod enhver form for ivang, og afviser samtidig  arbejderklassens  organiserede aktivitet og den politiske hiajreflnjs terror. Instruktnren  Elia K m , der ogsA blev indstævnet for HUAC, hvor han i n d r m e d e   at have været kommunist og desuden angav navne p A   andre,  repræsenterer p&amp; eksemplansk vis den liberale intelligens' Imrevethed i en skærpet situation.9

Den selvstændige fhproduktion havde for Biberman flere perspektiver.  Primært var det et opgm med den individualiserede kunstnerrolle, der som en del af   Hollywoodtraditionen var medvirkende til at begrænse den sociale bredde i fdmenes emnevalg. Endvidere et forsw p A   at skabe  modproduktioner uafhæng i g t af   den bastante filmindustri og dens rationelle kalkulation, og et forsiag p A at skabe arbejde til de mennesker, der var ramt af statsmagtens  disciplinering og indskrænkning af  ytringsfriheden, samt af reaktionære fagforeningspamperes korrupte klassesamarbejde.

I forbindelse med projektet om »Jordens Salt« var hovedrollerne fra starten bestemt  til Gale  Sondergaard  (Bibermans  kone)  og en kendt,  sortlistet Hollywood-skuespiller.  Men p A   baggrund af samarbejdet med minearbejderne fik Biberman ojnene op for sin egen diskriminalion:

»Were we new blacklisted, to blacklist the older ones? Keep them unexpressed and unfuiifded? We were preparing a film of the Mexican-American people. But  we  had  selected  two  ))Anglos«  to play  the leads! .. We couldn't entrust Mexican-Amencans with  the important  Mexican-American roles.  The Hollywood tradition! And we were ~arriers!«'~

Der er her tale om en tydelig bevidsthedsudvikiing hos Biberman, hvor han forst oplevede  statsmagtens  indskrænkninger af ytringsfriheden  som en intellektuel filmkunstner, der blev ramt af  demokratiets og de demokratiske rettigheder~ trange vilkb i et senliberalt samfund i krise, oplever han pludselig disse forhold fra arbejderklasens synsvinkel. Arbejderklassen har altid været underlagt den objektive, okonomiske tvang formidlet gennem ideologien om frihed, lighed og demokrati, og har samfidig  altid vzret beravet mulighederne  for at formulere og fastholde klassens historie og erfaringer. Det er med denne bevidsthed at Biberman bliver Har over, at arbejderne skal spilie deres egne roller i fdmen:

P . . . vi bad minearbejderne og deres familier om at spilie  sig selv fremfor at blive repræsenteret af  andre«.  'l

## Alternativ filmproduktion

Det nye filmselskab fik hurtigt via demokratisk indstillede forretningsmznd garanti for 35000 $ (% af budgettet) og senere fik de også  stratte fra minearbejdernes forbund  IUMMSW. Men manuskriptet?

»And so we searched for stories that would reflect the true stature of union men and  wornen. We dug into materiel dealing with rninorily popler, because we believed that where greater  struggle is necessary, greater genius is developed.  We looked for material that might record something  of the dynamic quality women ure bringing to our social scene«.  l*

Man fandt historien, der kunne bruges, da Paul Janico vendte hjem fra en ferie i New Mexico og fortalte om en 15 måneder lang strejke, som medlernmerne af Local890 i International Union of Mine, Mil1 and Smelter Workers havde fort mod New  Jersey Zinc Co. i Silver City, New  Mexico i  1951 -52. Michael Wilson, en  bermt og sortlistet  manuskriptforfatter,  pAtog  sig  at  udarbejde drejebogen og han tog afsted for at besoge de strejkende arbejdere. Resultatet af bescaget var et fmste udkast, der igen blev diskuteret med minearbejderne og deres koner og p A   baggrund af deres autentiske vejledning,  skrev W i o n   et s e nario -der igen var genstand for koliektiv kritik og diskussion. Biberman anslk at omkring 400 mennesker var aktive i udarbejdelsen, og læste eller fik læst det, inden optagelserne  begyndte. Om denne fremgangsmåde  (der senere er benyttet af Fassbinder i serien ~ A c h t Stunden sind kein Tag 1-5«) siger Michael W i o n :

» . . . we've got to give up trying to write stories about real people from our point of view. 1 think that's why the stories you have b e n   doing are not coming off. (.. . ) I want to do a story from thepoint of view of thepeople of Local8FO. And if I do this story, they ure going  to be the censors of it and the reol producers of it ... in point  of  view  of  its content.  If  you think  something's great and they think it's lousy, they're  going to win«.I3

Hermed er arbejderne ikke blot objekter for filmen, men gennem den aktive deltagek i selve filmens udformning og i organiseringen af  dens produktion, reelle subjekter. Der blev  derfor foretaget ændringer i manuskriptet -eksempelvis havde MW i scenen, hvor Esperanza afviser Ramon og han derefter går p A   jagt, ladet Ramon have en affære med en ung enke. Dette blev kritiseret af arbejderne for ikke at være typisk  og for at bekræfte mytologien om den sensuelle  sydlænding. Desuden kritiserede de at Ramon kobte en flaske whisky efter skænderiet -heler ikke dette var typisk for en minearbejder.

Manuskriptet blev færdigt og planlægningen  af filmen var i orden efter et års arbejde, men produktionen blev blokeret af IATSE (International Alliance of heatrical  and  Stage Employees Union  in  Hollywood), der  repræsenterede praktisk talt d e studiearbejdere  i filmindustrien.  Det lykkedes  alligevel at skaffe et filmhold, hvor d e var organiserede. Indkvarteringsproblememe  blev lmt og Biberman  fik  fremskaffet et  område ved  en  ranch,  hvortil filmoptagelserne kunne  flyttes, hvis  de  blev  smidt ud  af  mineselskabet.  EfterhAnden var  d e problemer Imt, ogsA at skaffe skuespillere til de upopulære roller som sherif, hjælpere, strejkebrydere osv. og den 20. januar  1953 startede optagelserne. En af filmarbejdeme skriver i sin dagbog:

the relationship developing between the crew and the rniners is a wonderful reol  spirit of  brotherhood each group learning from  each every day more miners pitch in to help the crew, some of them after a

n . . thing to watch .. a other . . grueling eight-hour day in the mines«. l4

I den konkrete organisering af  filmens produktion  var  hovedtanken, at d e involverede i projektet skulle have medindflydelse p A   d e   aspekter af filmproduktionen, som det ogsA var kommet til udtryk i udarbejdelsen af rnanuskriptet. Produktionen  blev  organiseret gennem en »Production  Comrnittee«, som bestod af repræsentanter fra de tre hovedgrupper -fagforeningen, Ladies' Auxiiiiary og  filmfolkene. Gemem denne organisering var  arbejderne sikret det absolutte flertal i alle anliggender omkring produktionen af filmen. Komiteen varetog d e praktiske problemer -bespisning, bmepasning, publicity, indsamling af statister osv., men tog samtidig stilling til de politiske og indholdsmæssige spmgsmåi. Komiteen havde det absolutte ansvar for filmen og D. . obsolute outhority over all  mpects of thefilrning including the content of

each scene«. Og

»Its purpose was to insure that the finished film, to the Limit of our abity  to achieve it, would represent theirpoint of view -thruth ar they understood it -a picture  of life ar it  looked  from  where they s t o o d ~ . ' ~

Denne demokratiske organisering har afgwende perspektiver for samarbejdet mellem arbejderne  og filmfolkene, idet den betyder en »nedbrydelse af sansernes  specialisering«,  hvor begge grupper m A   forholde  sig til nye adfærdsmmstre, normer, og arbejdsopgaver, eksempelvis må filmfolkene tage stiiling til problemer  som  bmepasning  osv, mens  kvinderne  diskuterer  kameraf-, billedindhold  og æstetik. Med denne arbejdsform  er det muligt at ophæve nogl e af erfaringsblokeringerne  og i forlængelse heraf  gare nye erfaringer, der er forbundet med individernes interesser -altså at kvindernes erfaringer med filmarbejdet er direkte forbundet med deres interesse i at formulere problemer omkring kvindesituation  og kvindekamp, og for filmarbejderne, at deres erfaringer med  filmproduktion  i  samarbejde med  arbejdere styrker deres kunstneriske og

furniske indsigt.

For minearbejderne og kvinderne betyder filmatiseringen af strejken en yderligere udvidelse af  kampens perspektiver og en mulighed for en bredere erfaringsudveksling, idet de m A   forholde sig til sp~rgsmåi som disse: hvilke erfaringer er det vigtigt at videregive,  hvordan sikrer vi, at vore erfaringer f&amp; gyldighed for andre -at andre kan bruge filmen. Minearbejderne bliver gennem deltagelsen i filmarbejdet n d t   til at tænke sig ind i en stnrre  samfundsmæssig  sarnrnenhæng, og de m A   forsnge  at give den kunstneriske  produktion, de deltager i, relevans og perspektiv for andre end sig selv, de må prcwe at formulere de generelle samfundsmæssige betingelser for deres liv og kamp.

Filmarbejdet havde ogsA en frigmende virkning p A deltagerne, såiedes blev der udviklet et stzrkt sammenhold mellem arbejderne og filmfolkene, og filmarbejdet betd ogsA en ophævelse af arbejdernes fremmedhed overfor filmen. Juan Chacon siger i sin dagbog:

) a n e   thing the film won't show is the  fun  we had making it. And  the headacha. After d, none of LI S here knew beans about movie making«.14

## Klassekampaspektet

Historien i filmen fortælles af  en meksikansk minearbejders kone, Esperanza Quuitero, og hendes fortælling har, som hun selv siger, ingen begyndelse -hun lever i en erindringslmhed, hvor fortiden kun er undertrykkelse og ydmygelse. AUigevel  beskriver hun, hvordan det område, der engang var ejet af  Ramons bedstefader blev eksproprieret af  den fremstormende og ekspansive kapitalisme. Den meksikanske landsby San Marcos blev til minebyen Zinc Town, dornineret af boretanie og slaggebjerge. Mineselskabet ejer nu hele området, huse, butikker og selvf~lgelig minen -

»But it's d  company property, Mr Hartwell -the stores,  the housing area, eve- tythinga .

Underlæggelsen under kapitalinteresserne synes tilsyneladende total, men der er dog omrader, livsrester, som er udgrænsede og som u d g ~ r en  blok af ikkesubsumeret liv, »virkeligt  Livu.  Esperanza siger:

...

»This is  our  home. The house is  not  ours. But thejlowers the jlowers ure oum.

Dette understreges i den senere scene, hvor datteren Ekteiia kommer labende og forærer sin mor en rose i fdselsgave. Ekperanza sætter rosen i hket p A   dat-

teren med et smil og vender tilbage til arbejdet med at stryge.

Hos disse diskriminerede, meksikanske minearbejdere eksisterer der en bevidsthed om undertrykkelsen, der ikke blot er produceret af den daglige udbytning dybt nede i jorden under elendige forhold, men også af den gennemf0rte racisme -den daglige fornedrelse  og oplevelse af  mindreværd. Medvirkende er amerikaniseringen,  den kulturelle imperialisme, der langsomt nedbryder de traditionelle,  meksikanske kulturformer og g0r minearbejderne til objekter for en imperialisme, hvor det er menneskene, deres livssamrnenhznge og bevidsthed, der udbyttes gennem bevidsthedsindustrien og medierne. Aiiigevel er arbejdernes sammenhold og fællesskab så  stzerkt,  at de er i stand til at kcempe mod den-

ne omfattende undertrykkelse og endda sejre.

Det konkrete problem i f h e n   er en bestemmelse om, at minearbejderne  skal arbejde alene i gangene. Dette mener arbejderne er for farligt, men fonnanden truer med at fyre dem og ansætte »ordentlige« amerikanske arbejdere, hvis de ikke vil arbejde efter bestemmelserne. Samtidig  er der forhandlinger i gang om bedre arbejdsforhold og Ligesthg mellem meksikanske  og amenkanske arbejdere, men disse er trukket i langdrag og der sker ikke noget. Da der s A   sker en ulykke, bliver det for meget  for mændene, og de g&amp; i  strejke for at få  ledelsen til at give dem samme arbejdsforhold som de amenkanske arbejdere. Forhandlingerne foregår via fagforeningen,  og mændene er i h0j grad præget af fagforeningsbevidsthed (tradeunionisme). Kvindernes krav om bedre sanitære forhold bliver ikke taget alvorligt, da det er et privat anliggende. Mdsætningsforholdet mellem kvinder og mænd er altså tydeligt, derede inden strejken går i gang.

Strejkens formal er at tvinge ledelsen til forhandling om lighed i jobbet,  men den er samtidig et fors~g p A   at få  fagforeningen  accepteret. Strejken har saledes stor betydning for mændene, og Ramon er klar over, at hvis strejken tabes, så mister arbejderne ogsA fagforeningen og dermed 50 års kamp for anerkendelse. Via  fagforeningen har de meksikanske minearbejdere nemlig kæmpet  sig vej frem i den borgerlige offent/ighed16 og denne organisationsform  (~tniktIJ1e~gSprincip) vil vi  se lidt nærmere p&amp;.

MW har karakteriseret temaet i f h e n   på denne made:

»A love story. A Mexican-American miner and his wife. In love. And divided -by everything outside thern~e1ve.w.~~

Det centrale er altså opdelingen i forskellige områder, som er pålagt minearbejderne og deres familier udefra, og som forhindrer udnyttelsen af alle erfaringer og krzfter i kampen for anerkendelse  og lighed. Kampen skal i mzndenes forståelse  fores  gennem fagforeningen  for at tvinge ledelsen til forhandling, men som sådan varetager fagforeningen kun varen arbejdskrafts interesser overfor kapital og stat -arbejderklassens  rent okonomiske interesser indenfor ramrnerne af en kapitalistisk produktionsmåde. Organiseringen i fagforeninger,  der m.4 ses som arbejderklassens  begyndende deltagelse  i offentlighedssamrnenhzngen, medforer  ikke  automatisk  en  erkendelse af  denne  organiserings begrznsede måi. »Jordens Salt« er  netop  et  eksempel  p&amp;,  hvorledes  opdelingerne -ikke mindst  mellem  mznd og kvinder, men  også mellem de  meksikanske og  de »amerikanske« arbejdere, der  forst p.4 et  sent  tidspunkt i  f h e n  ses  som en ndvendig alliancepartner -sztter sig blokerende  igennem. Fagforeningen fungerer hovedsagelig som interesseorgankation og varetager arbejderklassens interesser  netop som medlemmer af denne eller  med  andre ord

»Fagforeningerne var  s A   at sige den  proletarisk 'karaktermaske' i organiseret form«. l8 Og videre:

»Den faglige og politiske organisering var i praksis, uanset det erklzrede endemal, en organisering for at sikre slagkraft i kampen mod kapitalen om fordelingen af den samfundsmzssige rigdom«. ''

Adskillelsen af den faglige og politiske kamp -organiseret i hhv. fagforeningerne og i partierne -folger den udskilleise af det politisk-offentlige område fra det privat-skonorniske, som etableres  i det kapitalistiske samfunds fordobling  i stat og samfund. Opdelingen af organisationsformerne  folger alts.4 de objektive former, som er sat i et kapitalistisk samfund, og disse giver arbejderen mulighed for at optrzde som politisk borger, principielt ligestillet med andre samfundsborgere, men ved siden af den proletariske  livssammenhzng og uden at formu-

lere de specifikke erfaringer herfra.

»Imidlertid skete organiseringen ikke efter klassens eller individemes egne behov, men efter de retningslinier, den borgerlige offentlighed p A   forhånd havde udstukket.  Arbejderklassens  kamp splittes op i tre  dele, hvad der kbner risiko for at kampen på de enkelte områder kommer til at folge den borgerlige offentlighed~ spilleregler. V i    få^ såiedes en okonornkk kamp i socialsfzren,  der har fagforeningerne som organiserende  institution. (..) Vi  får en kulturkamp i den kulturelle offentlighed, hvor arbejderne -i hvert fald i en periode -forsoger at fastholde og formulere en egen livsfortolkning (. . . ) Og vi  får en politisk  kamp i den politiske offentlighed;  denne kamp har partiet som institution og organisator, og malet er indflydelse  p A   parlamentet (...) (Som det ses »glemte« man helt intimfaeren; familieinstitutionen  og »hjemmet« blev aldrig anfzgtet af den organiserede arbejderbevzgelse. Tvzrtirnod.)« .M

## Strejken og fagforeningen

Opdelingerne  tydeliggores lige fra starten af filmen. I den farste diskussion mellem  Ramon og Esperanz. udelukker han  kvindernes krav fra fagforeningens forhandlinger, og det ender i et opgar mellem de to, hvorefter Ramon g&amp; på værtshuset, der har karakter af en slags »offentlighed«  for minearbejderne. Her mdes mændene hver aften -mens kvinderne sidder tilbage med  bamene og lytter til radioen -og diskuterer problemerne som en fuldstændig parallel til den klassisk-borgerlige  offentlighed, hvor statsborgerne mdtes for gennem diskussion p A   et alment-fornuftigt gmdlag at fastlægge statens (borgernes idealstat) handlinger. Hos minearbejderne eksisterer der trods opdelingerne en udviklet faglig, politisk bevidsthed -og denne udtrykkes gennem Ramon, der er hovedperson i  filmen, men  som samtidig typisk inkamerer sin klasses erfaringer og bevidsthed. Denne bevidsthed er en politisk bevidsthed, der er bestemt af oplevelsen  af  Ianarbejdet  og organiseringen i  fagforeningen og forstærket  af  den kultureile undertrykkelse. Denne undertrykkelse modvirkes af  et stærkt  mmenhold mellem mændene og en samtidig fastholdelse af de kulturelle traditioner,  a f   :;amværsformer,  der ikke er  farorganiserede af bevidsthedsindustrien. Disse træk  udgar  momenter af  klassebevidsthed, men  bevidstheden er stadig fastlåst i  den borgerlige offentligheds  struktureringer. På den anden side mmer dette sammenhold meilem mændene en eksemplarisk kvalitet -det skildres varmt og positivt, selv om kvinderne holdes ude -og lægger op til en  foregribelse af begivenhederne, idet filmen demonstrerer, at der eksisterer en spontan solidaritet og lighed mellem mændene og deres familier. Selvom man såiedes får et indtryk a f   arbejderkoliektivets  iboende potentialer får man samtidig et indtryk a f de opsplitninger,  som minearbejderne  er underlagt udefra -rnao ser man hvordan den borgerlige offentligheds  opsplitninger hindrer udfoldelsen af en proletarisk livsform -og farst strejken er med  kvindernes aktive deltagelse en oversiuidelse.

Strejken bryder ud i forbindelse med en arbejdsulykke, h~ror chefemes kyniske og kapitalrationelle hensynslmhed er for ydmygende for mændene og de beslutter at nedlægge arbejdet. Der indkaldes til et fagforeningsmde  &gt;)just  to make the walk-out official«.21  Kampen er mændenes (kvinderne venter udenfor),  men  der eksisterer trods alt  en  bevidsthed  om, at alle arbejdere må stå sammen for at bekæmpe kapitalen og tvinge den til indrammelser. Som Charley Vidal siger:

»TO all  this,  brothers,  there  is  only  one  answer,  the  solidarity  of  working

men«. 2'

Bevidstheden om solidaritetens  betydning udgar et konstitutivt element i selve kiassen, men organiseringen af denne bevidsthed foreg&amp; ikke i forhold til den proletariske livs- og erfarhgssammenhæng.

Kvinderne trznger ind til m d e t -nervme og usikre -og krzver, at ligheden også skd omfatte de sanitære forhold, og samtidig stiiler de forslag om, at kvinderne indgår i strejken gennem en »Ladies Auxiliary«, men dette forslag afvises af  de grinende, selvbevidste mzend, der udszetter  forslaget til  senere. Reaktioneme p A   kvindernes »indtrzengen« i mzndenes offentlighed e r forskellige. Lige fra den forurettede ordstyrer, der opfatter sin kones udtalelser som pinlige, til en minearbejder, der syntes, at det var  »a pretty good idea -making sanitation one of the demands again«.

H e r er der igen et eksempel på en foregnbelse af begivenhedernes  gang, der understreges Irereprocessen -udviklingen i hovedpersonernes  bevidsthed,  og det vanskelige ved at gare erfaringer på niers af  den borgerlige offentlighais opdeiinger. Denne måde at fremstille personerne p A   (gestalte dem på) virker meget realistisk, fordi den viser, hvordan de samfundsmzessige  stmkturer sidder dybt i personerne, og at deres bevidsthed ikke zndres ved  »politiske principper og dmene afslaringer af  kapitalen, reformismen O S V « , ~ ~ eUer  ved  at der er  »en forstand, der gennemskuer noget«.23  Bevidstheden zndres ved, at der gmes erfaringer, at der opstår nye, kvalitativt forskellige  situationer, hvor der krzves ny organisation, nye former for kollektiv  praksis. Men l~sningerne på  problemerne er aiierede antydet i det forgående, og de eksisterer altså som muligheder i den kollektive bevidsthed; og det understreges, at kampbetingelserne, klmebevidstheden rummes i hele  proletariatet, og at denne bevidsthed udvikles, har proces-

karakter, er produceret og producerende.

Strejken går i gang nmuch like any other strike«, og parterne står stejlt p A   deres krav. Der kommer et par strejkebrydere,  men de vender om igen, og udover dette var der kun politiets stadige tilstedevzerelse og

»..the men only marched, day after day, week after week..«

Monotont og ensformigt fortszetter strejken, og den betyder ingen zendring i mzendenes  bevidsthed -selv  om  strejken må opfattes som en bevidsthedstiistand, der er kvalitativt forskellig fra den daglige oplevelse af udbytning og undertrykkelse p A   arbejdspladsen. I strejken szetter arbejderne sig op mod ledelsens autoritet og dens ret til egenradigt at disponere over arbejdskraft og produktionsmidler. Minearbejdernes bevidsthed zendres ikke under strejken -de fortszetter  deres  sarnvzer i  strejkevagten  og  fastholder  familien  og  privatlivet som udgrznset fra strejkeaktiviteterne.  Aktionen tvinger dem ikke (i starten) tii at tznke og organisere p i   nye måder. Aktionsformen er traditionel, strejkevagt indtil ledelsen vil forhandle -den borgerlige offentighed overskrides ikke -men der sker alligevel noget . ..

## Chefemes opfattelse af strejken

Efter flere mislykkede forsng p A   at bryde strejkevagten,  dels ved at sende strejkevagter og dels ved at spiiie arbejderne ud mod hinanden, som det g0res med Jenkins, der bliver lovet et formandsjob, hvis han kunne »start a back-to-work movementcc, dukker der repræsentanter for ledelsen op ved  minen. Disse repræsentanter inkamerer den  moderne kapitalisme,  »imperialismen  indadqtl hvor  udnyttelsen  også glelder  driftsstrukturer og  bevidsthedsformer via  nye offentligheds-momenter. Her er kapitalen ))a  shiny new Cadillac«,  og ))a  gabardine suit and a Panama hat« og denne sanselige oplevelse knyttes til det materielle faktum, at kapitalen ejer alt, ikke blot de objektive  arbejdsbetingelser, -men alt, subsumtionen er tilsyneladende total.

Efter en samtale med den respektfulde sherif kerer mændene i Cadiliacen op mod arbejderne, hvis sammenhold understreges dels ved at de nu går i »a tight ellipse across the road«, og dels ved latteren, den frigiarende  humor. Munterheden irriterer mændene i Cadiiiacen og de opfatter scenen som et barnligt »little ritual to impress us w i t h their power«. Den formelle illustration af magtforhold og autontet, som besnget mh ses som, bliver opfattet paternalsk -modsætningen meiiem lianarbejde og kapital bliver af disse repræsentanter, der er fuldt bevidste om strejkens  betydning, latterliggjort til et forhold rneiiern den fornuftige voksne og det genstridige barn, der endnu ikke er socialiseret ordentligt, men som er underlagt den voksnes autontet, og det er kun et spiargsmal om de rette metoder til at f A   barnet til at internalisere  den voksne verdens normer. Det siges saledes:

»Well,  They're like  children in  many  ways.  Sometimes you  have to humor them, sometimes you have to spank them -and sometimes you have to take

their food away«.

Ramon kommer nu hen til bilen og snakker med repræsentanterne. Alexander forsiager at smigre ham ved at sige, at Ramon stod i udsigt til at blive formand og hvis han ikke havde ladet sig narre af »those Re &amp; ( &lt; havde han en »real future  with  this company«, (en bemærkning der står i skarp kontrast t.il  Ramons fortidhistorie i fumaet -ekspropriationen af  slægtens jord.  undertrykkelse og slid). Da Alexander indladende kalder ham Ray, og sp~rger om det ikke er hans navn, svarer Ramon: »My name is Quintero. Mister Quintero«. Om amerikanernes  brug af navne, som i dette tilfælde rummer en god portion undertrykkelse,  har Horkheimer/Adorno  meget præcist skrevet:

»Til gengæld lyder det borgerlige navn, familienavnet, forældet, det som i stedet for at være varemærke individualiserede  sin bærer i kraft af sin relation til hans egen  forhistorie. Det vækker hos amerikanerne en sælsom forlegenhed. For at dække over den ubehagelige afstand meiiem særskilte memesker kalder de hinanden Bob og Hany, som fungible medlemmer af et team«.25

Denne bmg af navnene er udtryk for en total fremmedgnrelse og et forsng  p A at udjævne modsætningen meliem arbejder og kapitalrepræsentant. Men Ramos politiske bevidsthed lader sig ikke narre -og mændenes munterhed, da han genfortæuer episoden, valoriserer fællesskabet og klasebevidstheden positivt i modsætning til Cadiuacen, der aggressivt accelerer bort i en stmsky.

## Ramon i konfikt

Efterhånden som strejken trækker ud får de  meksikanske  minearbejdere Wkelig at mierke, at de er i modsætning til det kapitalistiske samfund og dets forskellige indretninger. I nogle særdeles effektfulde og dramatiske scener vises, hvordan Ramon bliver gennembanket og fængslet, samtidig med at Esperanza nægtes hjælp, da hendes fedsel går i gang. OgsA aviserne er mod strejken og skriver at meksikanerne skulle sendes tilbage, hvor de kom fra. Men mændene griner af disse forslag -for de ved jo, at det er kapitalen, der er trængt ind i deres hjem, og at aviserne ikke beskriver forholdene fra deres synspunkt -tværtimod. Det bliver sværere for arbejderne at klare sig, og de hårdest ramte m A snge arbejde i andre miner, men den afgnrende hjælp kommer fra deres eget forbund i Denver -men ogsA andre steder fra, og de strejkende arbejdere opdager.  at de ikke er alene:

»..And we who thought no one ouiside our county knew of our troubles, or cared if they did know -found we were wrong. Letters came. From our own people, the Spanish-speaking  people of  the South-west ... and from far away -Butte,  Chicago,  Birmingham,  New  York -messages  of  solidarity and  the c m p l e d  doUar bilis of working men«.

Men solidariteten  er ikke nok -en retskendelse, der statter sig p A   Taft-Hartley -loven, forbyder de strejkende minearbejdere at g A   strejkevagt, og dermed er strejken tilsyneladende tabt.  Disse reaktionære overgreb fra statsmagtens side stiller p A   afgmende vis krav til minearbejderne (og deres familier) om nye former for organisation, og f h e n   viser eksemplarisk,  hvordan den borgerlige offentlighed overskrides og nye kampformer udvikles.

PA et fagforeningsmede/msemde  besluttes det, at kvinderne  skal overtage strejkevagten, og denne beslutning, der er en overskridelse  af samfundssatte opdelinger bliver af mændene m d t   med ~doubt, apprehension, expectancy«.  Afgmelsen betyder en radikal forandring af normerne i det lille samfund -en forandring,  som maske ikke d e mændene er lige lykkelige for -den indvarsler nemlig ogsA en forandring af mmteret i privatlivet. Esperanza får ikke lov at deltage i strejkevagten,  og beslutningen har tilsyneladende  ikke betydet en ændring i Ramons bevidsthed -han siger: »The union don't run my house«, og understreger, at  opdelingerne eksisterer meget  markant  i hans bevidsthed, og at han ikke opfatter hjemmet og familien som et område med politisk betydning.

Ramons autoritet, der er forbundet med hans rolle som forsorger og faderlig autoritet,  er  i  oplmning efter at  kvinderne har  overtaget strejken, og  derved henvist (nogle af) mændene til passivitet. Ramon forsoger trodsigt at fastholde sin  traditionelle placering  som  mand  og  nægter  derfor  at  passe  bomene  og hjemmet. Men en dag fængsles kvinderne, inklusive Esperanza og hendes to men inden han kommer ind til kvinderne opsnapper han en del af en samtale mellem Hartwell (en

bom, og Ramon kommer til fængslet for at hente dem -af cheferne) og en advokat. Hartweil siger om strejken:

»The company has other mines. You've got to see the larger picture«.

og da advokaten sporger om fumaet har brugt alle sine trumfer, svarer Hartwell:

»Not every trump«.

Ramon bliver slået ud  af  chefens bemærkning  og mister  helt  troen pi, at strejken kan vindes -og i sin fortvivlelse  identificerer han sig hellere med chefen og overtager en værdilm erfaring fra den politiske offentlighed, som hans k vidsthed er  knyttet  til, end han accepterer kvinderne som ligestillede medstrejkende og den eneste mulighed  for at vinde strejken.

Omvendingen af k0nsrolleme, der er et resultat af  kvindernes »indtrængen« p A   det politiskaffentlige område får også konsekvenser for mændenes traditionelle offentlighed -værtshuset. Ramon går derhen -igen efter et skænderi -men nu er  klientellet og stemningen en helt anden end den optimistiske kampgejst, der tidligere var karakteristisk for mændenes politiske bevidsthed. Hvor de tidligere livligt diskuterede forholdene p A   arbejdspladsen, hænger de nu nedslaede over olglassene og læser ugeblade. Men det er ikke helt de samme mænd som tidligere -nu er det

D . . . the disconsolate ones -the defeated and the perplexed, the traditionalist holdauts and the unwiiiing babysitters. An atmosphere of gloom pervades the place« .

Mændene er frustrerede, fonirrede og ude af stand til at forstA, hvad der er sket med deres strejke. De er meget pessimistiske,  og ingen regner med, at strej-

ken kan vindes. Ramon siger:

»They never settle with us. Nevere.

Offentligheden er nu fuldstændig forvandlet. Kvinderne er bærere af den politiske bevidsthed og troen pA, at de kan sejre. Diskussionerne  og beslutningerne tages ikke mere p A   værtshuset blandt mændene, men p A   miader blandt kvinderne rundt i hjemmene. Det er nu mændene p&amp;  værtshuset, der er udenfor,  isolerede fra strejken og henvist til massemediernes trmtende identifikationstilbud.  I et af disse ugeblade finder mændene et billede af  selskabets præsident, og de flokkes om det

»MAN OF DISTINCTION. J. Hamilton Milier, financier, Business Executive,

Board Chairrnann of Continental Factors, and President of Delaware Zinc In- corporated.  An enthusiastic sportsman and expert marksman, Mr. Miller manages to fmd time every year for an African safari. He leaves this month for Ke- nya, where he hopes to bag his thirteenth lion!«

Mændene  ser  pa  dette groteske biliede  af  deres egen  undertrykkelse med »hatred, with despair«, og de vil ogsA have Ramon til at se det -men han efteraber ligegyldigt de ord  han opsnappede i fængslet: )Gat to look at the larger picture«. Mændene er dog ikke upavirkede og uimponerede a f   præsidentens egenskaber som Irnejæger -og de f&amp; den lyse ide, at de vil tage p A   jagt. Præsidentens billede har Abnet mulighed  for identifikation og fungeret som patriarkalsk forbillede, hvis autoritet mændene i deres desperation kan klamre sig til. Da mændene henvender sig til Ramon for at here hans mening, svarer han med ubehag:

»Why ask me? Am I running this stnke? If you want permission to go over the

hill. go ask the Ladies' Adary«.

## Udsmidningen

Efter en længere diskussion med Esperanza, hvor Ramon har forsegt at genetablere det traditionelle kansrollemmster  og dermed sin egen autoritet og beherskelse, tager mændene på jagt.  Men p i   jagtturen kan Ramon ikke glemme Esperam ord, og han er felelsesmæssigt  i konflikt, fordi han elsker Esperanza, og han erkender langsomt, at han er n d t   til at acceptere  sin kone som ligestillet,  og  at  hans egen undertrykkelse kun overvindes ved  kvindernes hjælp. For Ramon har fornuft og felelser været adskilte, men nu erkender han at opdelingerne er blokerende og m A   overskrides. I hans valg af side, ophæver han adskillelsen, hvad  der samtidig udgw et moment  af  klassebevidsthed. Det er imidlertid ikke nemt for Ramon at overskride  opdelingerne  og i n d r m e ,   at de ændrede kampformer ogsA resulterer i ændringer af privatlivet:

»Anything worth leaming is a hurt. These changes come with pain . . . . for orther husbands too ... not just  Ramon«.

OgsA for Ramon er der tale om en i~reproces, men det er netop en proces, en kombination af fornuft og felelse og ikke blot noget kognitivt, hvad der ogsA fremgår af  Teresa Vidals bemærkning. Det, der er værd at lære, gm ondt.

Ramon og mændene skynder sig tilbage p A   Ramons opfordring, da de har p A fornemmelsen, at der er ved  at ske noget -»something big and fastc.  Som et sidste forseg p A   at knægte arbejderne forseger selskabet med  en udsættelsesordre at smide arbejderne ud af deres huse, og de begynder med  Ramons, vel vidende, at han er taget p A  jagt. Men rygtet breder sig hurtigt fra mund til mund gennem arbejderbyen -aiie er klare over, at det er et afgwende slag, og at sammenholdet og solidariteten er den eneste made, hvo@ denne udsætning kan bekæmpes. Kvinder, mænd og b m   s t r m e r   til for at kæmpe mod denne ydmygelse -denne demonstration af  deres forarmede og undertrykte sociale liv, hvor et helt livs og en hel families »precious accumulations«  bliver smidt pa jorden -vmdilmt og ituslkt. Portrættet af Juarez -»the father of Mexico« falder p&amp;  jorden, rammen går i stykker, og selve scenen er et symbol p&amp;  den ydmygende  kulturelle og  politiske undertrykkelse, som udsættelsen er  udtryk  for. Ramon lofter hadefuld og vred riflen -men »Esperanza is beside him now« og han sænker riflen og giver  den til Mrs Salazar.

Ramon tænker -planlægger, mens der s t r m e r flere ogflere arbejdere til og »he almost smiles with slow realizarion((.  Ramon indser deres styrke og erkender situationen -det er det afgorende slag -og nu gælder det om, at de d e stai.  sammen.

»This means they've give up trying to break the picket line. Now w e can ALL fight together -d of  us«.

Ramons politiske erkendelse er nu på hojde med kvindernes -han indser, at Esperanzas vurdering var rigtig, at selskabet har opgivet at bryde strejkevagten. Samtidig har han indset, at kvindernes i n d s a t s er skyld i dette, og at disse nye kamp- og organisationsformer er ndvendige, hvis strejken skal vindes -og han vil vinde. Kvinderne begynder at bære tingene tilbage i huset igen, og sheriffens mænd fonirres fuldstændigt.  Sheriffen henvender sig til Ramon for at han skal f&amp;  kvinderne til at opfme sig ordentligt. Men der er ogsa sket en omvending i Ramons forhold til autoriteterne -hans sympati er nu hos kvinderne, og han svarer sheriffen med denne slagfærdige bemærkning:

»You know how it  is - they won't listen to a man any more«.

Sheriffen prtwer at holde den stadig voksende mængde af arbejdere  tilbage, men da nogle af sheriffens mænd bzrer familien Quinteros seng ud af huset, bliver de m d t   af en mur af minearbejdere og tvunget til at stiile den. I det samme kommer en stribe af bier med fagforeningen i spidsen ind pa pladsen -det er arbejdere fra andre miner, der spontant har nedlagt arbejdet for at vise deres solidaritet og for at være med til at hjzlpe. Sheriffen  og hans mænd bliver langsomt omringede og da kredsen indsnævres, bliver de nemme -og sheriffen afblæser aktionen. I scenen derefter ses, hvordan kvinder og mznd mdes og lykmker hinanden med  sejren, mens en befriende latter breder sig.

»We stopped them .. . It  took d  we  had, but w e   stopped them«.

Ejendelene bæres tilbage i huset -og Ramon tager den lille Juanito (symbolet p&amp;  viljen til at sejre) fra Mrs. Salazar og han går sammen med EsteUa op p&amp;  verandaen. Der sker altsa ogsa en forandring i forholdet til bmene -den k m specifikke opdragelse og identifikationen med kun en af forældrene -er nu aflast af det familiære sammenhold, der knyttes sammen via portrzttet af Juarez, der vandrer fra Esteih til Ramon med den liile p&amp;  armen og videre til Luis, og binder saledes igen  faderen til sine b m .   Filmen slutter med  ordene:

»We did not know then that we had won the strike. But our hearts were f d . And when Ramon said:

. . . . .... .....

&gt;)Thanks sisters and brothers. Esperanza thank you.. for your dignity.  You  were right. Together we can push  everything up with us as we go«. »Then I knew w had won something they could never take away -something I could leave to our children -and they, the salt of  the earth, would inhent it«. (vore udhævninger).

## Kvinderne i »Jordens  Salt«

Hovedperson i f h e n   »Jordens Salt« er Esperanza Quntero, og det er hendes situation og bevidstg0relsesproces,  filmen beskriver gennem beretningen om en kamp mellem mineselskabet, hvor hendes mand arbejder, og de meksikanske arbejdere -en kamp, der udvikler sig med uforudsete konsekvenser for alle de deltagende parter.

N Jordens Salt« behandler gennem Esperanzas  placering i familien den meksikanske arbejderfamilies funktionsmilde under kapitalismen i 50'ernes  USA. Filmen oploser det »naturlige«, til dels mystificerede begreb familie p&amp;  flere niveauer. Det sker dels ved at forklare, hvilken samfundsmæssig  værdi der ligger i familieinstitutionen og specielt det ubetalte kvindearbejde, dels gennem en beskrivelse af , hvordan  familien opfattes og bruges af de enkelte farniliemedlemmer. Ramon, der opfatter den som en rekreeringsmulighed, et sted, hvor man kan slappe af og samle kræfter til nzste dags arbejde. Esperanza, hvis oplevelse er bestemt af hendes undertrykte situation -af mineselskabet, der kun levner familien kummerlige vilkår, og af  Ramon, der opfatter sig som familiens overhoved og suveræne beslutningstager. Men filmen g0r mere end det -den giver samtidig tilskueren nogle a f   de  forudsætninger og forklaringer, der tigger  til grund for Quinterofamiliens specifikke udformning. Filmen beskriver  nemlig hele interaktiom- og sociaiisatiomrnmteret og afslarer mekanismer og forestillinger, der.  er virksomme for at f A   arbejderfarnilien til at acceptere  den herskende klasses  værdisystem og  dermed  lade sig integrere i et  tilsyneladende gnidningsfrit klassesamarbejde. Filmen beskriver disse forhold, samtidig med at der sker et opbrud med dem, en emancipatorisk bevægelse bort fra dette system i takt  med  at strejken udvikler nye erfaringstyper, nye organisationsformer og

konkret forestillingen om et bedre liv.

E s p e r m   indledning giver indtrykket af et glædeslerst liv  med  mange bekymringer og dårlige  sociale forhold, og hendes verden fremstår  som  en isoleret sfære med meget arbejde og en privatiseret samfundsforst&amp;lse.  Esperanzas  erfaringer er begr~nset  il ganske bestemte ting, der, styret a f   mytiske, uhhdgribetige st~rrelser slår ind i hende selv som individuelle og private problemer: »»It was my Saint's Day. I was thirty-five  years old. A day of debration. And I was seven months gone with my third child. And on that day -I remember I had a wish .. a thought so sinfd .. a thought so evil that I prayed God to forgive me for it. I wished .. I wished that my child wodd never be bom. No. Not into this world«.

Esperanza sager at I m   sine problemer gennem moralske og religime afledningsmekanismer, der blot får den truende omverden til at lejre sig uoverskueligt  i hendes bevidsthed. Subjektivt er Esperanzas situation karakteriseret ved livslede over et hårdt liv  med  meget  arbejde og fti gizeder.  Indledningen er en beskrivelse af den objektive, samfundssatte placering af kvinden som bærer af reproduktionssamrnenhzengen, men netop ved at gore Esperanza til hovedperson vises

».. at  det  private ikke er en  fra  samfundet  uafhzengig storrelse upåvirket og uptivirkelig af samfundsmzessige konflikter. Esperanzas stilling i hjemmet er et objektivt sarnfundsmzessigt vilkår i New Mexico og i USA i det hele taget ..N"

Merede i en af de forste scener får vi et indtryk  af, hvordan hele familien fungerer -og her tydeliggores opsplitningen  mellem Ramon og Esper-. Efter en lang og h å ~ d arbejdsdag med dykker og konfrontationer  med ledelsen vender Ramon hjem, og mens Estella hjælper  moderen med husarbejde,  sparger smnen Luis ivrigt faderen om mulighederne for en strejke. Men Ramon vil ikke snakke -han er for optaget af  undertrykkelsen og kammeraternes elendige forhold pti arbejdspladsen og han » m ' t think of anything else((.  Esperanzas behov for en radio for at adsprede sig, når han er på baren, har han ingen forsttielse for. Ramon forholder sig til disse problemer, der er afledt af konkrete, materielle forhold i familiesfæren  med en politisk-faglig bevidsthed, altså  med nogle erfaringer Esperanza er afskåret fra at begribe. De  taler  forbi hinanden  og konflikten skzerpes i diskussionen om varmt vand og »sanitation«. Esperanza forlanger at Ligheden ogsti skal omfatte dette område, hvor hun oplever en undertrykkende diskrimination, og hun sporger Ramon, om bedre sanitære forhold ikke kan blive et krav fra  fagforeningen. Men Ramon svarer:

»The safety of the men -that's more improtant! Five accidenis this week -all because of speed-up. You 'r e a woman, you don 't know what it's  like up there«. Og videre

»Fikst we got to get equality on the job.  Then we'll work on these other things.

Leave it to the men«.

Men Esperanza stiller sig ikke tilfreds med, at kvindernes krav bliver negligerede -tvzertimod siger hun:

The men. You'll strike, maybe, for your demands -but what the wives

»I see. want, that  comes later, always later«.

Og hun siger senere, da Ramon har advaret hende mod at kritisere fagforeningen:

»AU right. Have your strike. I'U  have my baby.  But no hospital wiil take me, because 1 ' 1 1  be a stnker's wife. The store will cut off our ;redit,  and the kids wiii go hungry. And we'U get behind the payments again, and then they'U come and take away the radio..«

At Ramon og Esperanza har forskellige  erfaringstyper,  der umuliggor en fzlles, konstruktiv diskussion af problemerne, understreges af det nzste replikskifte,  hvor problemerne flyttes fra reelle forhold og placeres som mangler, util-

strzkkeligheder  i personerne:

Ramon (/iuriouslyl: Its that a l l you care about? That radio? Can't you think of anything except yourself?

Esperanza (breaking): If  I think of myself  it's  because you never think of  me. Never. Never. Never..

Konflikten understreges yderligere af, at Ramon har glemt alt om Esperanzas fdselsdag og således ikke lever op til  de traditionelle, internaliserede normer om gensidig kmlighed, omhed m.m.  Skzndenet ender med, at Ramon forlader hjemmet i vrede for at g A   p A   vzrtshus, efterladende  Esperanza sonderknust tilbage. Luis fik dog fat i Ramon p A   vzrtshuset og fortzlier ham om hans forglemmelse, og Ramon beslutter at fejre Bparanza med en Manaita -en traditionel, meksikansk fest. A U e   gzsterne samles foran Esperanzas  d0r og synger en sang for hende -det er fzllesskabet,  der fejrer den enkelte, eller som Esparanza siger: »They are singing for me«. (En meget gribende scene, der efterlader publikum med en stor klump i halsen). Sangen munder ud i latter og bifald og gzsterne  »swarm  into the  house«,  hvor  festen  fortsætter  med  guitarmusik og sang.

-

Festen kan ses som et kviaktheakf~nomen som et kollektivt samvzr, der har karakter af en negation af den altomfattende undertrykkelse. Festen rummer i sin frisztteise af sanser og i det  kollektive fzliesskab et anlicipatorisk, utopisk aspekt, der omfatter både foregibeisen af  den fzlla kamp i festens spontane solidaritet og Lighed, og forestillingen om en bedre tiivzreise. Esperanzas reaktion efter festen peger p A   det sidste

»It was like a song mnning through my mind. a humming in rny heart, a daydrpam to Lighten the long days' work«.

Festen er ikke en dagdrom, en afledning i traditionel forstand, men snarere en erfaring om en oplevet kollektiv rnodsaetning til kapitalen, en negativ oplevelse af  samfundssatte begrznsninger,  og som sadan et led i en Izreproces.

Samtidig med at Esperanza på det individuelle, private plan gm sig forestiilinger om et nyt  og bedre liv, indtrzder  der p A   det objektive plan nogle begi-

venheder, der si%  småt loser op for hendes hAblme situation.

## Fra private  erfainger til kollektive diskussioner

En dag Esperanza hænger vasketoj op, kommer der nogle kvinder for at snakke med hende om de sanitære forhold, og diskriminationen mellem de meksikanske arbejdere og angloerne. Da kvinderne gennem Esperanza får at vide, at mændenes fagforening har udelukket sporgsmåiene om sanitzre forhold, bliver de fortornede og viser hende et skilt med teksten: WE WANT SANITATION -NOT DISKRIMINATION. De fortzller, at de vil g A   til minen, hvor der forhandles for at gore deres krav gzldende både overfor selskabets ledere og deres egne mznd. Overfor disse håndfaste ideer stritter Esperanzas  indsocialiserede norner imod, men andre af kvinderne har opdaget kvindearbejdets  vzrdi: »Listen, we ought to be in the wood choppers' union. Chop Wood for breakfast. Chop wood to wash his clothes. Chop wood, heat the iron. Chop wood, scrub the floor. Chop w d , cook his dinner. And you know what he'll say when he gets home: What you been doing all day? Reading the funny papers?«

Da kvinderne opfordrer Esperanza  til at deltage  i demonstrationen får man et indtryk af den skarpe opdeling, der eksisterer i hendes bevidsthed »Come on, Esperanza -how about it? We got to«.

»No. No.  I can't. I f Ramon ever found  me on a picket  line.. . »He'd what? Beat you?«

»No ... No ... ((

Diskussionen mellem kvinderne afbrydes af alarmklokken fra minen, der er sket en ulykke og kvinderne skynder sig derned. Da  kvinderne ankommer er strejken faktisk en realitet. Kvinderne står p A   bakken og ser p A   som en truende skare i kontrast til den lyse himmel, og pludselig dukker skiltet med kravet om at kvinderne  også  er en del af strejken, at de vil  kzmpe for deres krav og samtidig statte mzndene. A f   manuskriptet frem-

sanitet op og indvarsler, foregriber går det, at denne effekt har vzret tilsigtet:

»The women's skirts biiiow  in  the wind, like unfurled flags, like the tattered banner of a guerilla band that has come to offer  its  service to the regular artny«.

Selv om kvinderne i forste omgang bliver udelukkede fra deltagelse  i kampen (jvf. beskrivelsen af kvindernes forslag  om oprettelsen  af en Ladies' Auxiiiiary), viser f h e n ,   hvordan situationer som en strejke kan zndre sig ved at proletariske erfaringsmuligheder friszttes. I starten af strejken er opdeiingen privat/offentlig uantastet, og kvindernes opgave var at opmuntre manden og fa familien til at fungere på knappe madrationer.  Men Mrs. Salazar, hvis mand var blevet slAet ihjel i en strejke (hvorved hun udgjorde en slags mediering) marcherede en dag med i strejkevagten, fordi »she wanted to be there«. Hun bringer herved momenter af sin individuelle  livshistorie  ind i rette sammenhzng og viser  eksemplarisk vzrdien af  indhmtede erfaringer. Herefter begynder kvinderne at komme med mad og kaffe til mzndene, og selv om konsroilemmste- ret fastholdes, er det et eksempel på, hvordan en processuel inddragelse af momenter fra  det sociale  liv kan f0re til nye udviklede beslutninger.  Da fagforeningen alligevel beslutter at oprette en Ladies' Adary, er det en reel overskridelse af offentligheden, for nu er kvinderne ikke kun henvist til det isolerede univers af hjem og bom. Strejken betyder en zndring af kvindernes liv i retning af kollektiv handlen og aktiv deltagelse. Denne begyndende forandring og bearbejdelse af kvindernes objektive  omstændigheder resulterer ogsA i en ændring af kvindernes subjektivitet,  hvad der tydeligt fremgår af filmens anden fest, som fejres efter Esperanzas fedsel og Ramons losladelse fra fængslet.

Karakteristisk for de to fester er, at det er kvinderne  der er bærere af traditionen og som holder fast ved, at traditionerne kan bruges til noget. Men der sker en udvikling i kvindernes bevidsthed.  som især  kommer til  udtryk i festerne. Esperanzas manaita -fdselsdagsfest -viste, at de kulturelle traditioner er undertrykkende i  deres  fastholdelse af  et  bestemt  konsroilemonster, hvorimod dåbsfesten  viser, at kvinderne på  baggrund a f   erfaringerne  fra strejken prmer at kntisere/parodiere  de  mandsdorninerede  samvzrsformer  og  altså  dermed kæmper  for  samværdsforrner,  som  ikke er  opsplittede og  undertrykkende: Mzndene sidder i stuen og spiller poker med  radioen gående, mens kvinderne er samlede i kokkenet i gang med at lave sandwich,  men Esperanza (og de andre kvinder) er begyndt at stille sp0rgsmåistegn  ved de forhen sh naturlige  ting, hun

har  opdaget konsroilemonsterets  specificitet:

»And we put d  the children to sleep in  the bedroom, as wual«

»And the ladies adjourned  to the kitchen, as usual«.

»And the men took over the parlor -as usual«.

Festen forlober »som sædvanligt«, men forst nu kan kvinderne fh baggrund af strejken og de udvidede erfaringer gore op med traditionen, bryde med det kritisere mændene for den manglende integration af det sociale liv i deres ellers udmærkede og sammenhængende teoretiske  redegorelser.  Ruth  Barnes siger  såiedes ironisk om sin mands diskussion af  kvinde-

reaktionære indhold, og problemet:

»Look who's talking! The Great White Father, and World's Champion of Women's Rights«. og videre

»But when Doctor Barnes gives you his cure-all for female troubles, ask him if

he's tned  it  at home«.

1  den senere diskussion mellem Ramon og Esperanza oplever man en uddybning a f   deres forskellige  erfaringstyper: Ramons erfaringer  er entydigt hentet fra organisationsarbejdet, og hans forestillinger om et bedre liv går naturligt gen-

nem  fagforeningen

»Elmuse if  we  lose, we  lose more than a  strike. We lose the union.  And  the men know this. And if we win, we vin more than a few demands. We win .. something bigger.  Hope. Hope for our kids. Juanito can't grow strong on miik done«.

Ramon tror p&amp;,  at de  erfaringer  det er muligt at oparbejde i tilknytning  til den borgerlige offentlighed, ogsA er tilstrækkelige til at dække momenter a f det sociale liv i familien. Hans perspektiv for den langsigtede kamp er blot upræcise, usikre tilkendegivelser, der alt andet lige netop viser modsætningen mellem den traditionelle  organisationstype  og denne types utilstrækkelige  inddrageise a f de private (og andre) problemer. Modsat ham henter Esparanza siin erfaring og bevidsthed fra de materielle viikk som kvinde i arbejderfamilien, og hun mener, at det resultat, der kan opnh  ved den traditionelle  form for kamp ikke nmivendigvis forer ti noget kvalitativt for den del a f det proletariske  liv, der ligger i familien. Festen afbrydes, da politiet kommer for at hente radioen, og denne ydmygelse er for meget for Ramon. Esperanza demonstrerer sin nye styrke, hun har lært noget og holder ham tilbage:

»Can't you see they want to start a fight so that they can lock you all up at one time«.

For forste gang demonstreres det, at kvindernes erfaringer kan anvendes i modsætningsforholdet mellem lmarbejde og kapital, og at mændene accepterer disse erfaringer, der distancerer deres organisering  af kampen ved  netop at bearbejde de objektive  omstændigheder (provokationen)  i forhold til de subjektive vilkår (truslen om igen at være alene, mens manden er i fængsel). Der foretages således  en praktisk overskridelse af opdelingen  mellem privat og offentlig,

der foregriber begivenhedernes gang.

## &amp;n f m t e  egentlige ovemkrideke af  traditionen

Efterhånden som strejken trækker i langdrag, inddrages kvinderne  gennem Ladies' Auxiliary i stadig s t m e   omfang i det praktiske arbejde, »and not just a s cooks and coffee makers«. De  hjælper nu med at svare p A   solidaritetsbreve, med at duplikere  lobesedier,  og samtidig  er bornene ogsA med: de leger i fagforeningslokalet, får mad osv, og man kan således  visuelt iagttage  en begyndende nedbrydelse af de rigide, officielle rammer for organisatorisk og politisk arbejde. Esperanza siger: »No one knew how great a change it was, til1 the day of the crisis. .  . «

P A   et fagforeningsmde/massemmie besluttes det at kvinderne skal overtage strejkevagten, og  denne beslutning, der  udgm  en  væsentlig  overskridelse a f samfundssatte opdelinger, rummer ogsA en væsentlig udvidelse a f kampens perspektiver: dels er fagforeningen blevet erstattet a f   en mere omfattende og demokratisk organisering a f d e voksne, og dels er der sket et skred i kmrollemmteret. Selv om der objektivt er  sket  forskydninger, eksisterer der  stadig indgroede og blokerende mekanismer p i   det subjektive plan:  det traditionelle kmrollemonster  pAvirker  kvindernes opfimsel, de er  usikre  og nervm med flakkende blikke og har ingen erfaringer i at formulere s&amp; endsige optræde offentligt. Hos enkelte af  kvinderne er socialisationen s A   kraftig, at den blokerer bevidstheden, og  det  tydeliggwes, at  kvindens  objektstatus  sætter  bestemte rammer for handling og erkendelse:

»And Carlotta Sanchez said she didn't think picketing was proper for ladies. It wasn't  nice. Maybe even a sin.

Kvinderne s t r m e r   nu til -langvejsfra -for at deltage i strejkevagten,  og det understreger, at overskridelsen af de traditionelle rammer for organisation har betydet en frigwelse af uudnyttede potentialer og mobilisering af kampvilje  hos kvinderne. At der allerede er gjort vigtige erfaringer  kommer ikke mindst til udtryk i kvindernes paklædning, kjolerne er skiftet ud med mere praktisk t ~ j som bukser, stiavler og jakker.  Subjektivt sker der altsA et opbrud i den socialisationsbestemte objektstatus, og de potentialer og den kraft, der frigwes, demon-

streres i kvindernes store, syngende og dansende strejkevagt.

Esperanza fAr  ikke lov at deltage, da hun skal passe bmene. Men forbudet skyldes ikke, at Ramon er en specielt reaktionzr eller ond  mand.  Den måde han behandler Esperanza pA, er typisk i den sociale og historiske samrnenhzng filmen udspilles  i.. Men netop ved at lade konflikterne  spille  sig igennem mellem hovedpersonerne -at tydeligg~re samfundsmæssige, moralske og bevidsthedsmzssige modsigelser -tematiseres den processuelle karakter i udviklingen af en bevidsthed om forholdet til privatlivet og familien, og samtidig  vanskelighederne i denne overvindelse, fordi de samfundsmæssige  opdelingerhlokeringer  eksisterer i os alle -og kun forandres via erfaringer og kollektiv handlen. I forhold til  dette eksisterer der i filmen tendenser, der peger i progressiv retning, såiedes understreges den frigwende kraft, der opleves af kvinder, der deltager i strejkevagten, og som herved g w   nye erfaringer om forholdet mellem hjem og omverden, og om deres egen betydning i en politisk kamp.

Filmen ser det netop som sin hovedopgave at vise, hvordan kvinder kan bidrage mindst lige s A   afgwende og betydningsfuldt i  kampen for et bedre samfund, og bermer derved nogle problemer vedr~rende kvindekampens specielle betingelser. I filmen skildres disse MlkAr eksemplarisk under en konfrontation mellem  shenffens mænd  og  kvinderne. Da  ordensmagten fors~ger at  bryde kvindernes  strejkevagt, ser vi hvordan kvinderne m A   kæmpe p A   to fronter, dels mA   de holde shenffens mænd  tilbage, og dels m A   de holde stand mod deres egne mænd, der fors~ger at overtage kampen.  Der  er  hermed  antydet nogle problemer som er generelle for kvindekamp

»De patriarkalske disciplineringsforrner  er dagligkost for arbejderne, sAvel kvinder som mænd, (patriarkatet bestAr jo ikke blot i mænds dominans over kvinder og b m ,   men i faderens (gamle mænds) dominans over savel kvinder som b m   som yngre mznd), men   vinder indtager generelt den underlegne rolle i forhold  til  mznd,  og  netop  derfor  er  kvindernes  placering central for  visse aspekter af  kampen. De aspekter nemlig, som har at gare med sarnmenkzdningen  mellem  det personlige  og det politiske:  kampen bade mod den personligt formidlede undertrykkelse og den gensidige delzggelse af  hinanden mennesker mellem, som foregår i de nzre personlige sarnmenhznge (som godt nok er betingede i sidste instans af de akonomiske strukturer, men som lige fuldt formidles  igennem, og som derfor ogsi mi bekzmpes i de meiiemmenneskelige forhold) -og mod de starre strukturelle samfundsmæssige forhold.

Kampen mod patriarkalske strukturer er med nktdvendighed en del af  den nkonomiske og politiske kamp, men kun for kvinders vedkommende har kampen umiddelbart dette dobbeltaspekt, og netop derfor er deri (eller kan den vzre) mere radikal end mzndenes. Hvis kvinder involveres i arbejdskamp inddrages med umiddelbar ndvendighed kampen mod patriarkatets ynglested: farnilien, og omvendt skzrper indsigten i de familizre autoritsforhold osse blikket

for deres optrzden i a~bejdskampen«.~

I  f h e n   beskrives opgnret med  mzndenes dominans meget sizrkt gennem nogle  dramatiske scener.  Under  ordenshåndhzvemes angreb  p&amp; kvindernes strejkevagt  anvendes szrdeles hårdhzndede metoder, og da en a f   sheriffeme til sidst går amok og trzkker en pistol, bliver det for meget for Esperanza. Hun rzkker barnet til den overrumplede  Ramon, og Inber ned og slår pistolen ud af hhden p A   den ivrige sherif. Efter denne episode deltager Esperanza fuldt ud i kvindemes kamp og nu skzrpes modsætningerne mellem Ramon og hende for alvor. Esperanzas  ilddAb er interessant pil flere måder: For det fmste er det rent symbolsk en negation af mandens potens.28  Endvidere er der sket et skred i dominansforholdet i familien, idet snnnen Luis pludselig har fået et andet identifikationsobjekt end faderen. Gennem disse replikker kan man danne sig et indtryk af  hvordan begivenhederne slår helt ind i familiens adfzrdsmmster og antaster derede eksisterende autoritetsstrukturer:

Luk: Knocked the gun right out

»Boy: Did you s e   the way Mama whopped that deputy with her shoe? . . . .

Ramon: (thunde~g)

»I  don't want you hanging around there, hear?«

Og da Esperanza glad og smilende  vender hjem fra strejkevagten »with a new ligth in her eyes« og fortzller, at hun skal afsted igen dagen efter, siger Ramon: »Listen, if  you think I'm gonna play nursemaid from now on, you're crazy ...

I've had the kids d  day!«

Filmen Izgger hermed op til en diskussion af socialisationsmanstert  i familien, der er kendetegnet af  en tydelig knnsspecifik opdragelsespraksis. Estella er uafbrudt sammen med moderen, der i h g t   er kzrlig og omsorgsfuld overfor bmene i modsztning til Ramon, hvis forhold til bmene er præget af autoritzre trzk og den for faderrollen  s A   karakteristiske  manglende evne til at skabe en tryg og tillidsfuld endsige kzrlighedsfuld kontakt til bmene. Ramon tager sig da heiier ikke af  b m   og hjem, mens Esperanza deltager i strejken, og da hun bliver fængslet, vælger EsteUa efter et blik p&amp;  faderen at fdge  Esperanza i fængslet, tilsyneladende klar over faderens utilstrækkelige  evne (eller manglende vilje) til at passe bornene og hjemmet. Der sker dog alligevel noget med Ramon, idet han henter bernene i fængslet og forsoger at passe dem, og i denne proces g0r han nye erfaringer, der vender en smule op og ned p A   hans politiske bevidsthed. I en gentagelse af vasket0jsxenen ser man Ramon, der tvunget af omstændighederne, hænger t ~ j op, men ikke uden problemer -bornene leger i kurven, den lille græder og Ramon får vand i hovedet hver gang han ryster t0jet.

»Hvor mændene ikke tidligere inddrog kvindearbejdets vanskeligheder i deres politiske refleksioner,  kommer de nu selv til at prwe at arbejde i hjemmet uden varmt vand og andre faciliteter, som de hvide arbejdere har«.B

Nu erkender mændene det rimelige i kvindernes krav, men det er forst da de selv har prwet at vaske t ~ j , det er en erkendelse, der udspringer af praksis, af deres egne erfaringer. Ramon siger:

&gt;&gt;I don't go back to work uniess the company installs hot running water for us.

It should've been a union demand from the beginning«.

Nu kan mændene ogsA se, a der er »two kinds of slavery, wage slavery and domestic  slavery« -men da Antonio udvider ligheden til ogsA at omfatte seksualiteten, er det alligevel for meget for Ramon, hvad der ogsti fremgår  af den senere diskussion med Esperanza.

Kvinderne holder strejkevagten og som et sidste formg p A   at knække dem, bliver det meste af strejkevagten fængslet. Men nye kvinder s t r m e r   til -og kampen fortsætter uformindsket i fængslet, hvor kvinderne driver sheriffen til vanvid, og bliver losladt. De vender hjem, stærkere og mere sejrssikre end for, og genoptager straks strejkearbejdet. Ogsti Esperanza er blevet stærkere -))she looks younger  and  heartier  than  we  have ever seen  her« -men  der er  stadig problemer med  Ramon, der som en ))stem  patriarch« forlader hjemmet for at g A   p&amp; værtshus, da kvinderne  vil holde et m d e   i deres hus. Da han vender hjem udspilles der en af  de centrale scener, som et skænderi mellem de to. Ramon forseer -forgæves -at genetablere det traditionelle k~nsroUem0nster og dermed sin egen autoritet og dominans, men det er umuligt for Esperanza at acceptere nthe old way« p A   baggrund af hendes erfaringer fra strejken og den nye bevidsthed. Hun er stærk, og hun tror p A   deres styrke og vil holde ud til strejken

er vundet:

»You mean you're ready to give up? 1  don't want to go down fighting. I want to win.  Have you lemed nothing  from this strike? I can feel it corning. It's L i k e a ldi before the storm. And now they can't win uniess they pdi off something big and pdi it off fast«.

Det er nu  entydigt Esperanza, der har udviklet den politiske bevidsthed og som er i stand til at vurdere situationen. Denne scene udtrykker en omvending i forhold til tidligere scener, og Esperanzas bevidsthed er endda videre udviklet end Ramons, idet hun har erkendt, at kun hvis de d e står sammen kan de vinde, -og hun vil vinde, hun er ikke desparat som Ramon, der heliere vil gti ned kæmpende pil »the old way«. Hun siger til den ophidsede Ramon

»And if you can't understand this you're a f001 -because you can't win thisstrike without me.  You cant win anything without me!«

Det bliver  for meget for Ramon og han er lige ved at slA hende, men hun si-

ger roligt til ham

» n a t  would be the old way. Never try  it on me again -never«.

Esperanza tager klart afstand fra undertrykkelsen  og  umyndiggmelsen og demonstrerer en bevidsthed, der indbefatter kvindernes ret  til at  bestemme over deres egen situation, til at fme de politiske diskussioner videre og til at udvikle en ny adfærd og forstkIse, der er præget af autonomi og kvindebevidsthed. Samtidig indbefatter »the new way« ogsti kvindernes ret til at bestemme over deres egen krop, og selv om  det gm hende ondt, at Ramon i sin stolthed ikke vil acceptere hende som ligestiilet, afviser hun ham:

»I'm going to bed  now. Sleep where you please -but not with me«.

Ramon tager p A   jagt, men kan alligevel ikke glemme Esperanzas ord og han vender om, da han er klar over noget er ved at ske, og deltager i kampens sidste fase pti kvindernes betingelser og med deres erkendelse af, at kun som samlet klasse  kan de kæmpe for et nyt og bedre samfund

»You were right. Together we can push everything with us as we go«.

Og Esperanza kan slutte f h e n   med et perspektiv,  der tyder p A   at erfaringerne fra strejken og kampene vil blive fastholdt og videregivet til den opvoksende generation:

»Then  I  knew we  had  something they could never take  away -something I could leave to our children -and they, the salt of the earth.  would inherit it«.

Til sidst vil vi som mænd gme noget af et vovestykke, nemlig forsoge en kritik af  to kvindelige filmstuderende som ogsA  har  lavet en analyse af  »Jordens Salt«."  Selv om vi  kan give Conny Larsen og Merete Borker Planck ret i, at kun en omstrukture~g af  det samfundsmæssige  arbejde i retning af kvindernes fulde deltagelse i produktionen vil kunne abne vejen for en virkelig kvindefrigmek, forekommer deres kritik af Biberman os en smule gold, n h   man anklager ham for ikke i tilstrækkeligt omfang at have taget hojde for kvindernes seksuelle og ideologiske undertrykkelse, men kun den okonomiske. Vi mener i f h e n   at have fundet et enestående  eksempel pA, hvorledes bevidsthedsmæssige forhold udvikles og organiseres,  ikke mindst for kvindernes vedkommende, og endvidere er »Jordens Salt« fremragende  derved at den fremstilier en (for os  at se) realkfisk udvikling, sdedes at forstil, at selv om kvinderne i f h e n   ikke op- hæver den ideologiske og seksuelle undertrykkelse, s i   udvikles deres bevidsthed, som den skildres i filmen, netop si langt som de historiske  og sociale rammer tillader det, samtidig med at perspektivet er tydeligt: den kamp og udvikling, der er sat i gang med strejken kan ikke stoppe (selv om f h e n   stopper), fm ligheden er opnkt p A   alle niveauer, fm undertrykkelsen  er ophævet.

F i e n   er i sit indhold et væsentligt brud p A   den borgerlige kvindeideologi, der især efter hjemsendelsen af de kvindelige arbejdsreserver m&amp; have været en fæl ting at hme p&amp;.  Desuden mener vi, at s A   længe revolutionen ikke ligger lige om hjornet har en F h som ))Jordens  Salt« en enorm betydning  i forsoget  p A   at bryde den borgerlige konsensus om fex kvindesituationen.  Til slut kan vi da ogs A   antyde, at selv om kvinderne ikke har opnAet den totale frigmelse, s A   er der dog sket nogle afgurende ting med  de kvinder, der var med  i fhprojektet: D . . we were all inspired by the s@nina  and courage of the women and the relaxed nature of their children . . as a result of the strike, the women have moved closer to equality in the home and fuller participation in union affairs. The results of that victory are seen now in the way the women assume responsability for matters formerly reserved to men ... «"

## Forf~lgeIsen af jilmen

Kort efter at fhoptagelserne var startet i januar  1953 brod en storm af hysterisk  forfolgeke ned  over f h e n .  Fiarbejdet blev konstant forstyrret og sngt saboteret af den halvfascistiske, racistiske organisation »American Legion&lt;(  der eksempelvis sendte en  advarsel til  filmholdet om  at stikke af  »within twelve hours or be &amp;ed out in black boxes~, og som foretog et regulært mordforsw p A   fagforeningsmanden Clinton Jencks, der kun med ncad og næppe undslap, da hans bil blev gennemhullet af 5 kugler. I modsztning til forfolgelsen udefra udvikledes sammenholdet og troen p A   f h e n   blandt arbejderne og fhfolkene. Da vi  fmste fioptagelser blev vist den 30.  januar,  var begejstringen stor: »The local theatre was fded yesterday with union people coming to see the fmt 'rushes' of the picture. When the mining families saw thernselves on the screen. they howled and cheered and laughed .. . it was a catharsis ... rnany of them teii us now . . . 'we're not going to be done anyrnore'«. 32

Men provokationerne tog til, og det var nu  senator Donald L.  Jackson fra Californien, der forsogte at stoppe f i e n .   1  en tale til kongressen, som Jackson holdt uden at have set f h e n   og derfor frit fantaserede i sit hysteri, sagde han: H . . Mr. Speaker, I have received reports of the sequences fhed  to date . . . This picture is deliberately designed to injiame racial hat&amp; ... (It) i s a new weqpon for Ruwia. For instance, in one sequence, two deputy sheriffs arrest a  meek American miner of mexican descent and proceed to pistol whip the miner's very young son. (They) also imported two auto carloads of colored people for the purpose of shooting a scene depicting mob ~iolence«.~~

Som folge af forfolgelsen blev Rosaura Revueltas (Esperanza) arresteret den 27. februar, og senere den 26. marts udvist til Mexico med begrundelsen,  at hun var ulovligt indrejst i USA, men sporgsmålene til hende ... »Var hun kommunist« .. »Arbejdede hun  sammen med  kommunisterne« .. »Var  denne film kommunistisk« . . understreger, at der (selvfolgelig)  var tale om en politisk udvisning. Men heller ikke disse begivenheder slog minearbejderne  og filmfolkene ud. De sidste scene med Esperanza blw optaget i Mexico og smuglet til USA, filmen s k d e   færdiggmes:

D . . . the bond  between the crew members and the union cast is  stronger than wer . . . nothing can stop us now  fromjinishing  thisfilm . . . our responsability is greab) . M

Angrebene fortsatte, efter at fdmoptagelserne  var afsluttede, således fik fagforeningslederen Floyd Bostock sit hus brændt af, og hans 3 bom blev reddet i sidste ojeblik.  Endvidere blw  Clinton  Jencks  arresteret som  folge  af  TaftHartley-loven, der forlangte at fagforeningsledere ikke måtte være kommunister. OgsA de materieile forhold blev  forringede for arbejderne, da minen p A grund af  faldende priser p A   zink (?) lukkede og gjorde over halvdelen af med-

lemmeine i Local 890 arbejdslose.

Baggrunden  for  den voldsomme og  hysteriske repression mod  filmen m A soges i, at IUMMSW var et kommunistisk forbund udstpidt af C10 i  1950, og en strejke fra dette forbund  var  i  McCarthyismens dage et frontalt angreb p&amp; USAs indre sikkerhed. Samtidig var Biberman en af disse 'omstyrtende  Hoiiywood Ten's, der havde været fængslet for foragt for kongressen, men som nu ikke desto mindre fortsatte det undergravende arbejde, og det endda i samarbejde med arbejdere fra en kommunistisk fagforening. Faren blev set som dobbeltsidig -dels at strejken som folge af sejren skuiie brede sig, og dels det uxdvandlige i samarbejde mellem arbejdere og intellektuelle om en filmatisering af arbejdernes strejke, der direkte opfordrede andre forbund til at gme det samme. Det var således i hoj grad p A   grund af de eksemplarike kvaliteter ved filmen, at den blev efterstræbt.  Biberman siger om Jacksons hysteriske vrede: »His fury can be understood, only if one recognizes  how unprecented it was for manuel workers and cultural workers of our countty to collaborate, and what

promise for o more truly democratic  future such a wllaboration holds«.35

Jackson fortsatte sit korstog mod disse omstyrtende kræfter og han henvendte sig nu til filmindustrien for at undersme mulighederne for en boykot af filmen. Han fik dette svar fra filmmanden og miilionæren Howard Hughes:

## »Dear Congressman Jackson:

In yow telegram you asked the question, »Is there any action that industry and labor in motion picture field can take to stop completion and release of picture and to prevent showing of film here and abroad?« My answer is »Yes«.

Bibeman (. . . ) , Jarrico and their associates cannot succeed in their scheme alone. Before they can compelte the picture, they must have help of the following:

1. Film laboratories.
2. Suppliers of f h .
3.  Musicians and recording technicians necessary to record music.
4. Technicians who make dissolves, fades etc.
5. Owners and operators of sound recording equipment and dubbing rooms.
6. Positive and negative editors and cutters.
7. Laboratories that make release prints.

If the picture industry wants to prevent this motion picture from being completed and spread a i i over the world as a representative product of the United States, then  the  industry  and  particularly  that  segment of  the industry listed above, needs only to do the following:

Ek alert to the situation.

Investigate thoroughly each applicant for the use of senices or equipment. Refuse to assist the Biberrnans and  Jarricos in the making of  this picture. Ek on guard against work submitted by dummy corporations or third parties. Appeal to the Congress and the State Department to act immediately to prevent the export of this film to Mexico or anywhere else.

Sincerely .

Howard Hughes.~3~

For at skabe offentlighed om filmen, kobte Bibeman et nummer af tidsskriftet »The Cahfornia Quarterly«, der i 10.000 eksemplarer blev sendt ud over landet i  sommeren  1953 med  oplysninger om  filmen. Men  vanskelighederne meldte sig, idet  den  omfattende boykot  af  f h e n  bade  fra  fumindustrien  (Hughes), men ogsa fra fagforbundene (IATSE og senere biografoperatoreme) gjorde det næsten umuligt at færdiggore filmen. Ved at appellere til de demokratiske rettigheder  lykkedes det  for Bibennan  at finde en liberal, uafhzngig studieejer, der  var  »in business to do business«. Lydbhdet blev  klippet p&amp;,  da de fandt endnu en  ))republikansk  rebel«, men  denne rapporterede til FBI  og de matte igennem 4 forskellige klippere, for lyden var p&amp;.  Det varede ialt  14  mheder at f&amp;  f h e n   gjort klar til premiere, og da de langt om længe havde fundet en biograf »Grand Theatre« i 86. gade i New York, der mod betaling ville vise f h e n , havde den premiere i maj 1954. Filmen havde stor succes  og gik for fulde huse i 9 uger, men blev taget a f (trods  en grand prix p&amp;  filmfestivalen  i Karlovy V q ) , da biografejeren blev  truet med  boykot.  Nu  strammedes nettet for alvor. Filmen  blev  boykottet af  biografoperatoremes fagforening, og det var samtidig vanskeligt at f A   filmen annonceret, distribueret, kopieret og fremvist. Netop p A disse omader kunne filmindustrien ramme effektivt -og ramme hårdt. Produktionsselskabet  mente, at der var tale om en overtraxieke af antitrustlovene fra f h l s k a b e r n e s   side, og de lagde sag an mod »Loew's  Inc.et al« -men tabte. F h e n   blev ikke forelagt en offentlig-retslig  meningscensur,  som f.eks.  den af  Brecht og Ottwalt producerede film »Kuhle Warnpe« blev det i præfascismens Tyskland, men derimod konfronteret med et system,  hvor f h e n   er blevet til en vare produceret a f en filmindustri,  hvis eneste og hellige formåi er at forrente den investerende kapital p A   optimal vis.

&gt;)Film og radio behmer ikke længere at give sig ud for at være kunst. Den sandhed, at de ene og alene er forretning, anvender de som idologi,  der skal legitimere det smuds, de forsætligt fremstiller«.37

Censuren foregår derfor gennem ~konomien i  det  borgerlige, liberale samfund. samtidig med at ideologien om lighed og ytringsfrihed giver giver indtryk af alles mulighed for at formulere sig  på tro&amp; af akonomien. Men det er netop kun et indtryk, et skin, da det er det akonomiske system og kapitalinteresserne bag det, der bestemmer grznserne for denne frihed og lighed, og derved i Wkeligheden udmer censur. I det fascistiske  samfund bliver de borgerlige, demokratiske rettigheder sat ud a f kraft -i modsætning hertil opgiver det Liberale samfund ikke sine demokratiske forestillinger  i en krisesituation og  taler derfor ikke om censur, men derimod om at den indre sikkerhed i landet og ytringsfriheden er truet, hvis ikke bestemte personer, grupper eller klasser holdes uden for disse

demokratiske rettigheder.

»Det der ikke forholder sig konformt, bliver slået med en nkonomisk afmagt, der bliver  fortsat i enspænderens Andelige afmagt. Udelukket fra maskineriet som han er, kan han let pAvises at være utilstrækkelig«.38

## Konklusion

Minearbejdernes strejke i 1951-52 og det senere samarbejde omkring fhproduktionen er bade et isoleret og enestknde  foenomen i den amerikanske arbejderbevægelse p&amp;  g m d a f det usædvanlige  i et samarbejde mellem arbejdere og intellektuelle, og samtidig  et typisk udtryk for de protester, der opstod i den store strejkebalge i 1952 mod forringede levevilkår, tempoopskruninger, skattestigninger og den upopulære  krig i Korea.

Denne omfattende strejkeaktivitet  og de reelle f o r s e   p A   at skabe modoffentligheder står i  en skarp kontrast  til de forskellige analyser af  efterkrigstidens USA, der har fremstillet arbejderklassen  som fuldskndig integreret i en forvaltet verden, og filmmonopoliseringen og mediekoncentrationen s A   omfattende, at opmærksomheden frartes væk fra de faktiske modoffentiighedstiltag,  der har fundet sted (fex indenfor f h e n )   og gjort dem umulige (eller i det mindste  svæ- re) at forstA p A   baggrund af monopoliseringen.  En sådan analyse er foretaget i »Oplysningens dialektik«  og den pessiistiske og resignerende kulturbetragtning, der er en konsekvens a f analysen, kommer tydeligt til udtryk:

»Konsumenterne (af  kulturindustrien, JA &amp; CJ) er arbejderne og funktionærerne, farmerne og småborgerne. Den kapitalistiske produktion holder dem s A indesluttet p A   legeme og sjæl, at de uden modstand bliver ofre for det, der tilbydes dem.  Men ligesom de beherskede altid har  taget den moral, som kom til dem fra de herskende, mere alvorligt,  end disse selv har gjort, saledes bliver de bedragne masser i dag i endnu hsjere grad end dem, der har succes, til ofre for myten om succes. De har deres snsker. De insiisterer ufravigeligt p A   den ideolo-

gi, hvormed man gm dem til slaver&lt;(.39

»Jordens Salt&lt;&lt; og baggrunden for filmen er netop et eksempel p&amp;,  at arbejderklassen ikke er integreret, at den kapitalistiske tilegnelse (indre-kolonisation) af alle menneskelige f~lelser og behov ikke er total -subsumtionen er ikke fuldstændig. Derimod tydeliggm filmen, at der eksisterer en modstand mod kapitalens tvang, og at denne modstand udvikles og organiseres i takt med oplevelsen af undertrykkelsen. Udgangspunktet for den organiserede modstand henlægger filmen til fagforeningerne,  der jo ogsA er et udtryk for arbejderklassens  organisering som klasse i modsætning til borgerskabet, og netop fagforeningerne er derfor det naturlige udgangspunkt for politisk og fagligt arbejde. Men filmen viser samtidig, dels at fagforeningerne  m A   aktiviseres  og g m til slagkraftige organisationer, og dels at fagforeningerne  netop som skonorniske organisationer inden  for den kapitalistiske produktionsmåde p A   mange mader er utilstrækkelige og ikke-adækvate organisationsformer. I denne problematisering af fagforeningen som organisationsform og i sprmgsmåiet om demokratisering,  seivorganisering og udviklingen af nye kampformer var filmen imidlertid både for avanceret og for  radikal for den samtidige amenkanske arbejderbevægelse,  der var stærkt  involveret  i  det  antikommunistiske hysteri.  Sidst  men  absolut  ikke mindst demonstreres det med al tydelighed i filmen, at fagforeningerne  traditionelt udelukkende har beskæftiget (og beskæftiger) sig med offentlige, politiske forhold knyttet til den sociale sfære og dermed har udgrænset alle problemer vedrmende hjem, familiehm og ksnsroller. Den næsten umulige opgave det var for kvinder at kæmpe sig vej op  i fagforeninger  og blive accepteret,  at overvinde den traditionelle  arbejdsdeling  beskrives konkret i den fremragende film »Union Maidsu gennem inte~ews med  tre militante og spnidlende kvinder, der alle var aktive  i o r g a n i s e w b e j d e t   i den amenkanske arbejderbevægelse i 30'erne og 40'eme.@

Men i Arenes Isb er filmen blevet (!) aktuel, og især udviklingen i klassekampen i slutningen a f óO'eme og det dermed forbundne forse  p A   udvikling af nye kampformer og politisering og inddragelse af nye områder har til fulde  bekræftet filmen og dens politiske indhold og gjort »Jordens Salt« til en kilometersten i den politiske fhkunst historie og et enestående eksempel på kulturpolitisk arbejde til efterfalgelse  for andre.

April  1977, januar 198, John Andersen, Claus Alfrd Jmgensen

- I. Peter Madsen ))Den  liberale intelligens  og hoben« p. 279 in: »Filmanalyser«, Rede Hane 1974.
2. De 8Mige var: Alvah Bessie, Lester Cole, Albert Maltz, Adrian Scott. Edward Dmytryk, Samuel  Omitz, Ring Lardner  Jr.  JH Lawson og Dalton Trumbo.  Benolt  Brecht var indkaldt som den elvte, og han s A   sig som gæst i landet nedsaget til at besvare spargsm&amp;iene, hvorefter han  forlod USA.
3. Herbert B i b e m   matte s&amp;iedes arbejde som IandmAier for at betale gælden p A   ))Jordens Salt« og for at bredfede sin familie, da han  helt  frem til  1%5  var boykottet af  HoUywood.
4. Chr. Braad Thomsen »Jordens Salt«, pjece uddelt i biograferne p. 4.
5. Sammesteds p.  45, cit. efter »HoUywood on Trial«
6. Sammesteds p. 6, cit. efter »HoUywood on Trial«.
7. Bibem/Janico  »Breaking ground« p. 60 in: »The Califomia Quarterly~ v01  II no. 4 summer  1953.
8. Sammesteds p. 62.
9. Elia Kazan var en beramt instmktar, da han i 1952 blev indstævnet for HUAC. Her indrammede han, at han i &amp;ene 193436  havde været medlem af CPUSA, mcn han ville ikke afslere navne p A   andre medlemmer. 3 mineder senere  kontaktede han selv komiteen og angav I5 tidligere partikammerater. idet han henviste til den alvorlige kommunistiske tmssel. Kazan beholdt sit arbejde i  HoUywood og lavede en række f h .   der tematiserer stikkerens optræden.
10. Herben Bibennan »Salt of the Earth. The Story of a F i h a  p. 44 Beacon Press, Boston  1%5.
11. I  I. »Dossiers du Cinema~.
12. Samme som note 7, p. 60, vore udhævninger.
13. Samme som note  10, p. 38, vore udhzvninger.
14. From »A Crew Menibers Diary« p.  67 in:  »The Califomia Quarterlyw.
15. Samme som note  10, p. 68, vore udhzvninger.
16. Der er her ikke mulighed for en nærmere forklaring  af dette bepreb, og vi m A   derfor n0jes med at henvise til Habennas: »Borgerlig  offentlighet«, og Negl/Kluge: »Offentlighed  og erfaring«.
17. Samme som note  10. p. 39, vore udhævninger. 17.
18. Ralf  Pittelkow »Offentlighed og modoffentlighed« p. 28 in:  »Hug« nr. 1. 18.
19. Sammesteds p. 18. 19.
20. Frands Mortensen »Ytringsfrihed og offentlighed« pp. 285-86 Modtryk  1975. 20.
21. Hvor iniet andet er anfart er disse citater aiie hentet fra manuskriptet til »Jordens Salt«,  trykt i Bibermans bog pp.  315-373, samt i tidsskriftet »I'Avant-Scene« nr. 115, juni  1971. 21.
22. Samme som note  18, p.  33. 22.
23. Peter  Bmckner/Barbara  Sichtermann  »Klassebevidsthed  og  konjunkturcyklus«  p.  160 in: »Kwasje«  nr.  12, november 1975. 23.
24. Oscar Negl/Alexander Muge »Offentlighel og erfaringu pp.  172ff. NSV/6MT  1974. 24.
25. Th.  Adomo Max Horkheimer »Oplysningens  dialektik« pp.  17ll71, Gyldendal 1972. 25.
26. Bent Fausing »Filmmodoffentlighed« p.  199 in: Kosmoran« 127, efter&amp;  1975. 26.
27. Signe Amfred/Karen  Syberg »indledning« p  13 in: »Kvindesituation  og kvindebevægelse under kapitalismen«, NSU  1974. 27.

- Dette asp-kt kunne med sikkerhed forfdges, specielt da skydevaben  ogsi  i andre scener har en central plads. Men i  forhold til den centrale problematik i »Jordens Salt« finder vi  det noget abstrakt  (og akademisk) og ikke mindst  noget distanceret fra den i f l m e n beskrevne virkelighed  at ga nzrmere ind p&amp;  en  analyse af de psykoanalytiske aspekter af  filmen.
- Samme som note 26, p.  199.
- Conny Larsen og Merete Borker Planck »Jordens Salt« -en aflmmngsopgave  i filmteori, Stencilat Filmvidenskab 1973.
- Samme som note 14, p. 68. 31.
- Sammesteds, p.  67. 32.
- Samme som note 7, p. 61, voreudhzvninger. 33.
- Samme som note 14, p. 68, voreudhevninger. 34.
- Samme som note 7, p.  62, vore udhzvninger. 35.
- Samme som note  10, pp.  123-25. 36.
- Samme som note 25, p.  129. 37.
- Samme som note 25, p.  140. 38.
- Samme som note 25, p. 141. 39.
- Vi   behandler i analysen minearbejdernes strejke, som den fremstar i filmen,  vel vidende at det ikke er det virkelige forlnb, men vi  mener dog at filmen kan anvendes som kilde. ikke mindst da rnanuskiptet som n e m t  blev udarbejdet p i   baggrund af erfaringer fra og diskussioner  med mennesker, der selv var involverede i strejken. I fdmen »Union Maids~ tematiseres  samtidig  en rzkke af de problemer og forhold, som behandles i  filmen og inte~ewene med fagforeningskvinderne sandsynliggnr, at indholdet i »Jordens Salt« var både  typisk og realistisk for den mere progressive del af den amerikanske arbejderbevegelse i 50'emes USA. 40.