Imperialisme og masochisme i Olive Schreiners romaner
Forfattere: Preben Kaarsholm
Tidsskrift: kok (1985-02-18)

Preben Kaarsholrn

## Imperialisme og masochisme i

## Olive Schreiners romaner

I både liv og vzrk frembyder Olive Schreiner en på én  gang fascinerende og frastsdende figur. Romanerne, som med enkelte forbehold aldrig er blevet rigtig populzre eller vurderet litterzrt hsjt uden for usammenhzngende,  deres  narrative -og deres genre er mzrkelig uspecifik, en tung blanding af  realistiske,  symbolistiske, allegoriske og  filosofiske  elementer, som  er  be-

Sydafrika,  fremtrzder  helt struktur er en ruin -de kunne tilsyneladende blive ved i al evighed svzrlige at lzese.

Da jeg  lzste romanerne, oplevede jeg  denne tyngde og brudthed kraftigt, men  blev  samtidig betaget  af  dem -af  deres lidenskab og stilistiske originalitet  og  også af  deres splittethed  i sig selv.  Tillige var  der  noget  umådelig heroisk  over  den  måde, forfatteren k ~ m $ede med/mod sine romaner -det var kun The Story of an African Farm, der  nåede  at  blive  udgivet  i  hendes  levetid; From  Man  to Man var ved  at gare hende vanvittig, blev revideret om og om igen og aldrig  afsluttet. Jeg gav mig  derfor  til  at  nzrlzse de tre tekster for  at  finde  frem  til,  hvad  der  trods  alt  måtte  findes  af  strukturerende  princip  under  det  tilsyneladende  kaos,  og  hvad  der  mere przcist  var de grundlzggende tematiske modsztninger, som romanernes diskus forsagte at komme til rette med og udtrykke. Samtidig var  jeg  interesseret  i  at  finde  en  forklaring  på  den  paradoksale modsigelse, der syntes at foreligge mellem budskabet  i Olive Schreiners romaner og i hendes politiske skrifter.

Schreiners livshistorie, som for ikke så lznge siden er blevet  kortlagt  i en  biografi  af  Ruth  First  og Ann  Scottl, kan groft inddeles i fire afsnit.  For  det  farste perioden  mellem  Olive Schreiners fadsel i 1855 og 1881, som hun tilbragte i forskellige dele af Sydafrika, hvor hendes tyske far var en ikke szrlig fremgangsrig missionær, der farst arbejdede som lutheraner  under  London  Missionary Society, senere som  Wesley'sk  metodist.  Efter  en  kort  periode  i  diamant-feltet omkring  Kimberley, hvor  hendes brsdre sagte  at gsre deres lykke, gik det meste af  Schreiners ungdom med at arbejde som guvernante på afsidesliggende bondegårde  i  det  store  arkenlignende  område nord  for  Kaplandet, man kalder  the  Great  Karoo,  og  det  var  her hun skrev sine fsrste to romaner, Undine og The Story of an  African Farm og påbegyndte sin tredje roman, From Man to Man. For  det andet  årene mellem  1881 og 1889, hvor  Schreiner boede i London, fik The Story  of  an African  Farm udgivet med  en ikke ubetydelig succes  og  blev  en  kendt  skikkelse  i  venstreflajsmiljmt.  Det  var  i denne fase, at hun kom  tzt på Havelock Ellis, Edward  Carpenter, Eleanor  Morx  og  Karl  Pearson  og  var  med  til  at  starte  Men  and Women's Club. For  det tredje perioden  mellem  1890 og  191  3, som dels blev tilbragt i Sydafrika, hvor  Schreiner forst var fascineret  af, siden  desillusioneret  over  Cecil  Rhodes  og  imperialismen  for  så i årene op  til  Boerkrigen  at  fremstå  som  skarpsynet  analytiker  og kritiker  af  imperialismens  dynamik.  Efter  krigen  bevzgede  Olive Schreiner  sig  fra  sit  romantisk  anti-kapitalistiske  pro-boer-standpunkt fr.em  til en mere raffineret og gennemtrzngende forståelse af det  sydafrikanske samfund og  dets  politik  i  årene frem  til  etableringen  af  den  Sydafrikanske Union i  1910. De  vigtigste værker  fra denne periode  er  den  anti-imperialistiske Trooper Peter  Halket  of Mashonaland (1897) og den feministiske klassiker Woman and Labour, som udkom i 191  1. Endelig årene mellem  19  13 og Schreiners d0d i 1920, hvor hun det meste af tiden boede i London, og som var præget dels af hendes engagement i pacifistisk politisk arbejde mod Verdenskrigen,  dels  af  vaklende  helbred  og  tiltagende  almindelig frustration.

Jeg  vil  her  beskzftige  mig  med  en  begramset  side  af  Schreiners ideologiske udvikling,  nemlig  kritikken  af  protestantismen i hendes romaner  og  denne  kritiks  konsekvenser  for  udviklingen  af  hendes verdensanskuelse og politiske selvforståelse  mere generelt. Alle Olive Schreiners tre romaner er i vigtige henseender  'teologiske romancer' eller  'fritznker-romaner',  der  gar  oprar  mod  kristendommen  som en del  af  et  undertrykkende og udlevet verdenssystem og praver  at

formulere alternativer.

Schreiners farste roman Undine blev skrevet mellem  1873 og 1875 dels  i  Kimberley,  dels  i  Fraserburg  og  Cradock,  hvor  forfatteren arbejdede  som  guvernante.  Den  blev  udgivet  posthumt  i  1928=. Ligesom de to  andre romaner er Undzne stzrkt selvbiografisk p r z get  og tager  udgangspunkt  i en  tematisk modsætning mellem  barn og voksne og mellem barnets strzben frem mod frihed og autonomi på den ene side og en undertrykkende og psykologisk forkrablende kristen  opdragelse på den  anden.  Barnet  er  den  10-årige Undine Bock, der fra begyndelsen af  beskrives som  "en oprarer" (s.21), de voksne,  der  betegnes  som "de  hajere  magter"  (s.30),  er  hendes sydafrikanske  familie,  hendes  stedfar,  men  mest  betydningsfuldt hendes  mor  og  guvernante.  Den  variant  af  kristendommen,  som Undine indoktrineres med, er en blanding af calvinisme og metodisme.

Abningskapitlet viser Undine mishandlet og undertrykt af religiase forestillinger om skyld, straf og undergang i noget, der nzrmer sig et  angstneurotisk anfald: "  .  . . hun fcalte det, som om hun var ved at blive  kvalt, og vzggene og taget  pulserede og bevzgede sig ind på hende" (s.5). Romanens 'plot'  udgcares  af  Undines bestrzbelser  for at  overvinde undertrykkelsen, hvis  paradigme  er  fastsat  i  og med barndomsoplevelsen, og  som  senere  antager  varierende  former -iszr  i  hendes  forhold  til  mænd  og  til  sin  egen  seksualitet  -og  af oprarets nederlag  i  kraft  af  undertrykkelsens hcaje  inderliggarelsesgrad.  Et  varsel  om  oprarsforsagets uundgåelige nederlag optræder tidligt  i  romanen,  hvor  Undines  bror  Frank,  der  har  foregrebet hendes  udvikling  ved  at  blive  lzge  og  ateist,  og  som  på  nzsten incestucas vis har harmoniseret konflikten mellem bcarn og voksne ved at  etablere et lykkeligt kzrlighedsforhold  til tante Margaret, drukner  på en måde, der genkalder  Shelleys endeligt.  Som  konsekvens heraf forvandles  den kzrlige tante til en art vampyr:

" "Han plejede at  sige,  at  der  ikke fandtes nogen  Gud  og noget helvede, men nu skal  Gud nok vise ham, "  ... Hun bed tmderne fast i Undines arm og knugede hende ind til  brystet, indtil  Undines  skrig  blev  kvalt,  og  hun  mistede  bevidstheden.  Da  de,  der havde hart dem, kom ind i vzrelset, lå Undine sanselas på gulvet, og i hjarnet længst vzk krummede en ting sig sammen, slikkede de rade lzber og skreg trimuferende, mens den pegede på hende: "Jeg  har  dræbt  djmelen! Jeg  har  drzbt  djzvelen!  Ha-ha-ha!" "(s.80)

Hermed har romanen  introduceret  sit  bzrende  tema;  der  kan  betegnes som  'oprarerens ambivalens',  og som også tidligt i romanen reprzsenteres  af  Undines  vekslen  mellem  trods  og  desperat  tvivl, frygt for kmlighedstab  og drift mod selvtadelæggelse: "Jeg ved, jeg er ond og syndig, og jeg  er ligeglad, jeg  er ligeglad, hvad der bliver af min sjzl, og jeg er ikke bange for noget som helst, ...Ah, jeg ville anske, jeg var dad! Der er ingen, der ligner mig, og ingen der elsker

mig. Ah, jeg ville anske, jeg var dcad!" (s. 3  1-2)

Som  Schreiners  andre  romaner  (og  mange  andre  romaner  fra perioden) er Undine i genremmsig henseende en blanding af  naturalistisk  realisme  og  symbolisme.  Det  symbolistiske islzt  fremstår dels  i  form  af  allegoriske sekvenser -fortzllinger  inden  i  fortzllingen -dels i form af  episoder og billeder, hvor handlingen szttes i sta, og  de  centrale  temaer  opsummeres i  en  rzkke  symbolske ta- bleau'er. Alle  de  vigtigste  faser  i  udviklingen  af  romanens  'plot' markeres af  sådanne symbolske opsummeringer.  Efter de indledende kapitler  er  handlingens  faser  for  det  meste  bestemt  af  Undines forhold til  forskellige m m d -fztter Jonathan,  Harry,  George og Albert  Blair, Bill  Brown  og endnu engang Albert  Blair.  Alle  disse forhold er przget af den påvirkning, Undines kristne opdragelse har udavet  på  hendes  identitet,  og  defineres  som sado-masochistiske forhold, hvor  Undine  skiftevis optrzder  som  den  dominerende  og den dominerede pol.  I hendes forhold til fztter Jonathan og Harry Blair, der begge beskrives som svage og kvindagtige mznd, optrzder  Undine  som  sadistisk herskerinde,  som  det  tydeligt  fremgår af den falgende tableau-agtige scene mellem hende og  Jonathan:

"I lang  tid  stod  den  lille  skikkelse i  brun jakke  og  skotskternede bukser  og  kiggede  i  daren;  til  sidst  kom  den  ind  og  knzlede forsigtigt ned ved siden af hende ... Hun for op og stadte ham fra sig og stod skzlvende af raseri over ham. Stadig på k n z   for hendes f d d e r  greb den lille mand hendes hånd og stirrede op på ansigtet over ham. Selv i den svage belysning fra ildstedet, var  det  udtryk det  bar  af  intens  afsky  synligt.  Det  bragte ham  til  fornuft  igen. Han lod hånden falde og kravlede fuld af uudholdelig skamfalelse ud  af  vzrelset -nzsten på hznder og fadder, som om han ville kravle ned i jorden og gemme sig. " (s. 129-30)

En  kontrast  hertil  udgares  af  Undines  fascination  af  den  fallisknarcissistiske Albert  Blair , hans  "lzkre gyldne overskzg " (s. 127) og hans  totale  kontrol  over  sin  hund,  som  Undine  drammer  om  at identificere sig med -i  en  sådan grad at fortzlleren  kalder  hende "menneske  -hunden " (s. 146): "Ah, Prins!  Jeg ville anske, jeg var dig! Jeg har ikke lyst til at blive. elsket; jeg har kun lyst til at elske noget" (s. 133) eller  "Hvor  må det  vzre  dejligt  at  have  noget, man mi adlyde.. .  " (s. 127) Hendes  underkastelse  i  forhold  til  Albert  er  så betingelseslas, at hun endog adlyder hans påbud om at gå i kirke på trods af alle oprarske forsztter om at bryde med kristendommen (s. 147). Undines forhold til Albert  Blair opsummeres i hendes fortolkning af et oliemalet tableau af en dwnde kriger på slagmarken, hvis f d d e r   lidenskabeligt omfavnes af en vellystig, halvnagen kvinde:

"Det fortzller sin egen historie, ... Han var en zdel herre af blodet og hun en fattig trzl , som kun havde sin sjzl og sit smukke legeme at  give  ham.  Han  gad  knap  tage  imod  dem;  selvom  det  intet kostede; og nu i dadens stund er hun fulgt efter ham og har fundet ham dad og krummer sig sammen ved hans fadder i smerte, fordi han er vzk, og i vild fryd fordi han nu er hendes alene -hendes og ingen andens, hvis blot  hun må få lov at ligge ved hans fadder og d0 dér."  (s. 103)

Undine svigtes af  Albert,  afslår hans kvindagtige brors  zgteskabstilbud og gifter sig i stedet med hans far i noget, der ligner endnu et forsag på at slå bro over klaften mellem barn og forzldre. Faderens magt  er ikke baseret  på seksualitet, men på penge og  forekommer derfor Undine mere overkommelig. Fortzlleren sammenligner de to former for magt på falgende måde:  "Ak ja, guld og kzrlighed, det er de store guder, som behersker os! Guld -gud over kroppen med dens lyster og dens ler; kzrlighed -gud over sjzlen med dens ild og dens lidenskab"  (s.  121). Derudover giver  zgteskabet  med  George Blair  Undine  mulighed  for  indirekte  at  underkaste  sig  og  tjene Albert, som er dybt forgældet, ved anonymt at overdrage ham de E. 50.000, hun har sat som sin pris for at gifte sig med faderen. Denne underlzggen sig noget i retning af prostitution fremstilles i romanen som det, der frelser Undine fra selvmord (s. 1  74).

Handlingens sidste fase udspiller sig efter Undines mands dad, da hun i et nyt  forsag på at skaffe sig frihed og uafhmgighed rejser til i

de nyligt  åbnede diamant  -udgravninger i New  Rush -Kimberley -Sydafrika :

"Hvorfor skulle en kvinde ikke bryde de konventionens bånd, der afkrzfter  hendes  sind  og  forkrabler  hendes  krop,  og  opleve  et vildt, frit, sandt liv, som en mand kan? -vandre ud i den granne verden og bruge sine hznder og fadder og leve et frit, stormende liv  uden  at  vzre en  mands slave? -glemme den gamle morbide kzrlighed og lzngsel? -leve og hengive sig og lzre så meget hun kan, far stilheden kommer?" (s. 244-5)

Ikke  desto mindre  udgares hele  denne  del  af  romanen  af  en  lang serie  ydmygelser  og  underkastelser, gennem  hvilke  Undine ved  at plage  og  ofre  sig  selv  sager  at  finde  livets  mening. Midt  i  det kapitalistiske mareridt i Kimberley etablerer hun sig som vaskekone og  får  et  vist  mal  tilfredsstillelse ud  af  at  pleje  og  frelse  den  syge diamantgraver  Bill  Brown.  Igen  opsurnmeres  Undines  forsag  på selvrealisering gennem  opofrelse  og  ydmygelse  i  en  tableau-agtig situation, hvor  Bill ligger på en båre, mens Undine sidder på gulvet ved hans fadder og stopper hans stramper. (s. 344)

Handlingens hajdepunkt  nås imidlertid, da Undine på mirakules vis genfinder sin elskede Albert i Kimberley, hvor han netop er dad, og  opnår  sit  livs  mål  og  den  endelige  tilfredsstillelse gennem  at tilbringe en nat  alene sammen med hunden  Prins og Alberts afsjzlede  legeme.  For  sidste  gang  understreger  romanen  sin  pointe  i opbygningen af  et symbolsk tableau, som  denne gang er  af  nzsten nekrofil karakter :

"Hun tog lagenet vzk fra hans ansigt, og den levende kvindes kind trykkedes  t z t   mod  den  dode  mands  kolde  ansigt.  I  hans  0re hviskede hun vilde kzrlighedsord, som hun aldrig ville ytre til  de levende -vilde, lidenskabelige ord, udgydelser af et helt livs knuste kzrlighed, en eruption af voldsomt undertrykt lidenskab. Og den d0de mand ligger så stille; han sender hende ikke vzk; han beder hende ikke tie; nu forstår han hende; nu elsker han hende. Hun vil se hans ansigt endnu en gang, f0r det bliver borte, så vil hun krybe t z t   ind til ham og ligge dér  og aldrig forlade ham." (s. 363)

Undine d0r dog ikke midt i denne orgiastiske oplevelse, men umidude i det  fri under  den sydafrikanske himmels stjerner.  Med  hundens hovede hvilende på sit bryst  oplever hun her en vision  af  universets  sammenhmg  og  mening,  som  endelig  giver hende et alternativ til den protestantiske kristendom, hun har brugt

delbart efter -sit liv på at gare opror imod. En stjerne taler til hende:

" "Hvis det du frygter i den d0d, der kommer til dig nu, ikke er forandringen, men en frygtelig, uendelig stilhed og tilintetgorelse, så vzr rolig", sagde stjernen;  "jeg har vzret  ung og er nu gammel; jeg  har  set  voldsom  flod og ebbe og en myriade  af  omskiftelser  uden  ende; men  en d d som  den du drammer om har jeg intetsteds set. Naturen er for fattig til  at give afkald, for fattig til at  lade noget  ligge;  dens  vzrk  er  endnu  ikke  afsluttet;  den  har endnu ting at skabe. " "(s. 372)

Den alternative verdensanskuelse, som  Undine til sidst når frem til, i  Herbert  Spencers maner, hvor  den tomhed, der udspringer af tabet af den kristne tro, udfyldes med en sammenhmg og mening, som tillægges det naturlige  univers i sig

er  en holistisk  evolutionisme selv -hvorigennem livets og ddens byrde bliver lettere at bære3.

Olive  Schreiners  nzste  roman The  Story  of  an  African  Farm (dansk overszttelse ved  Inger Bang, Kbh. 1980) blev skrevet mellem 1875 og 1879 og udgivet i London i 1  8834. Romanen er en blanding af  tre forskellige genrer: Den  rummer elementer af  en naturalistisk roman, der strzber frem mod en psykologisk analyse af  en bestemt menneskelig  livssituation,  af allegori  og  af en  politisk-filosofisk traktat, der beskzftiger sig med universets orden og mening og med menneskets frihed.  Tilsyneladende er  disse  forskellige genrer  selvstmdiggjorte i forhold til  hinanden  i romanen:  Den  naturalistiske fortælling behandler  livet pa garden  og de indbyrdes forhold mellem hovedpersonerne; allegorien kommer ind i den fabel, den frem- mede fortzller  Waldo i  anden  dels  andet  kapitel  og i  drammesekvenserne; og den politiske og filosofiske diskurs trzder til i kapitlet 'Tider og  årstider' og i Lyndall's monolog i anden dels kapitel fire. Romanen fremtrzder som collage, som en selvmodsigende og uharmonisk sammenrodning af genrer, som forfatteren ikke har vzret i stand til at smelte sammen til noget enhedsligt og selvstzndigt. Som homogent og meningsfuldt kunstvzrk synes African Farm at slå fejl. Også  forsåvidt  angår  fortzlleteknikken,  forekommer  romanen  at falde fra hinanden og er ikke zstetisk tilfredsstillende. - Det  står  klart  fra  romanens  begyndelse, at  dens naturalisme er helt  overfladisk, og  at  dens diskurs er gennemsyret af  symbolisme. De farste to dele af farste kapitel modstiller gården og dens mennesker, som  de fremtrzder ved nat og ved dag for  at  understrege,  at virkeligheden ikke kan fattes alene gennem empirisk tilgang, at den samme  ydre  verden  kan  fyldes  med  forskellige  former  for  indre mening.  Den  ydre  verden  er  både  sig  selv  og  noget  andet,  noget symbolsk, der er bestemt af den optik, hvorigennem der gåes til den. Det  gzlder  for  eksempel  Tant' Sannies optik,  der  i  dramme  er determineret af hendes aftensmåltid, eller mere vigtigt Waldos, som farst og fremmest er formet af  den lutheranske skyld- og selvhadsideologi,  som  hans  tyske  far  har  påtvunget  ham.  Om dagen er objektiviteten tilsyneladende sig selv, om natten truer  subjekternes indre liv  dens integritet. The Story  of  an African  Farm praver  at fremstille  en  virkelighed, der  ligger hinsides det, der  umiddelbart kan  ses  om  dagen,  og  i  bogens  farste  kapitel  prmenteres  dette 'hinsides'  som tematisk modsaning mellem magt  og magtesbshed, der viser sig at vzre grundlzggende hele romanen igennem.

Grundmodsztningen mellem magt og magteslashed manifesterer sig på flere forskellige niveauer og gennem forskellige motiver. Den fremstår f.eks.  som modsigelse mellem Gud og menneske i  Waldos religiase krise; som modsigelse mellem voksne og b0rn eksempelvis i de scener, der omhandler forzldre og afkom, Bonaparte  Blenkins og  Waldo og Waldo og hans fremmede; som  modsztning mellem mand  og  kvinde f.  eks.  i  Lyndalls  monolog,  i  forholdet  mellem Lyndall og hendes fremmede og i de scener, der omhandler  Gregorys forvirrede forhold til sin seksuelle identitet. Den manifesterer sig også som kontrast mellem by-og landliv og mellem briter og boere i de  af romanens  dele,  der  f.eks.  modstiller  den  civilisation,  der kendetegner Bonaparte Blenkins, Ems far eller Gregory Rose, med boer -fzllesskabets  kultur.

På tilsvarende  vis  gennemtrmger  modsigelsen  mellem  magt  og magteslashed de strukturelle relationer mellem romanens hovedpersoner. Kmligheden, som  den  fremstilles i forholdene mellem  Lyndall  og hendes  fremmede, Waldo og hans fremmede, Em  og  Gregory  og  Gregory  og  Lyndall,  er  vzsensbestemt ud  fra  magt  og underkastelse.  Det  er  imidlertid  karakteristisk,  at  de  to  poler  er ombyttelige: I  forhold til  Waldo  reprzsenterer hans far magten, i forhold til  Bonaparte Blenkins magteslasheden; i forhold til  Waldo reprzsenterer Bonaparte magt, i forhold til Tant'  Sannie eller Lyndall magtesloshed; i forhold til Gregory reprzsenterer Lyndall magten, til  den fremmede magteslasheden.  I det hele taget synes de fire hovedpersoner -Lyndall, Waldo, Em og Gregory -ikke så meget at udgare selvstadige karakterer  som  forskellige sider af  en  hel  personlighed, der  konfligerer  med  og supplerer hinanden, en  personlighed, der i sig rummer både magten og magteslashedens komplementzre poler. Analyseret psykologisk kan grundstrukturen i A  frican Farm således  betegnes som narcissistisk, som  vzsentligst  omhandlende  kontrasterende  billeder  af  samme  personlighed5. Eller den kan måske mere adzkvat beskrives som sado-masochistisk, som kredsende  omkring  dominans- og underkastelsesmanstre.  Svarende hertil  er  romanens  'plot' i  psykologiske termer  konstrueret  omkring projekter  rettet  mod  frigorelse  forstået  som  nedbrydning  af  disse manstre og forsoning af deres modsztninger .

Jeg sagde ovenfor,  at The Story  of  a n  African Farm beskzftiger sig med to former for virkelighed -en materiel og en transcendental -og har forsagt at vise, hvordan den hinsides verden fremstilles som en rzkke psykologiske  determinationer.  Men  også i en  anden  forstand gzlder det, at  "the material world is but  a film " (s.  119, cf. da. overs., s. 99). Som alternativ til en kristen religios livsforståelse fremlzgger African Farm en  ateistisk,  evolutionistisk og transcendentalistisk  verdensanskuelse -inspireret  af  Spencer  og  Emerson. Således kan  romanens dodsfascination såvel  forklares  psykologisk som masochisme, og som resultatet  af  frigorelsesprojekternes tragiske  fejlslag,  der  forståes i  forhold  til  et  evolutionistisk og holistisk verdenssyn, som hzvder,  at der findes en mystisk identitet mellem det  individuelle  og  det  universelle,  og  betragter ét evolutions-stadiums sammenbrud som forudsztning for udviklingen af et nyt  og mere fremskredent. Selv denne evolutionistiske  verdensanskuelse har et element  af masochisme i sig: Individet underkaster sig universets evolutions-love på en måde, der  er  parallel  til  den  kristne  underkasten sig Gud.

Det er på dette niveau, at man kunne hzvde, at The Story of an på en slags kunstnerisk énhed:  Parallellen  mellem  den  psykologiske  og  den  universelle  virkelighed  kan siges at retfzrdiggare sammenbringningen af de forskellige natura- African Farm trods alt bygger listiske, allegoriske og filosofiske genrer og diskurser.

De vzsentligste dele af Schreiners tredje roman From Man to Man blev  skrevet  mellem  1876 og  1889, men  teksten  blev  underkastet endelase revisioner i hele forfatterens levetid og var endnu uafsluttet ved hendes d0d i  1920. Den blev udgivet posthumt i 19266. Ligesom Undzize og African Farm begynder From Man to Man med fremstillingen af en barndomssituation, hvor én  af hovedpersonerne underkues af  de voksne og deres opdragelsesideologier.  Men  denne gang er  den  kristne  religion  ikke  så centralt placeret  som  i  de tidligere romaner -i stedet giver 'The Prelude' lzseren en detaljeret oversigt over  de  kulturelle  ingredienser  i  en hvid  koloni-opdragelse  i  Sydafrika  i  slutningen  af  det  19.  århundrede.  Disse  strzkker sig  fra lzsningen af opbyggelige historier om tapre britiske damers pravelser  under  det  Indiske  Mytteri til  skrzkpropaganda mod  for  meget solskin,  som  g0r  barn  sorte  som  'kaffirs' (s.  53-4,  s.  60).  Men resultatet  er  mere  eller  mindre  det  samme:  I  åbningssekvensen fremstår  den  5-årige  Rebekah som  gennemgribende  indoktrineret med  skyld-, selvhads- og selvadelzggelses-falelser -"Ah, jeg  ville anske, jeg  var d0d -jeg ville  anske, jeg var d0d -jeg  ville  anske, jeg var dad!"  (s. 72) Rebekah identificerer sig selv med en slange og har "en falelse af, at hele verden er ryggeslsst ond og syndefuld" (s 62).

Romanen er historien om to sastre, der på forskellige måder lever de determinationer ud, som deres opdragelse og kultur har påtvunget  dem, samtidig med  at de forsager at fri- og virkeliggare sig selv som  autonome individer -Rebekah som hustru og mor, Bertie som 'falden kvinde'.  I Berties tilfzlde er 'faldet'  en  direkte konsekvens af barndomsprzgninger:  Det  er  hendes  drift  mod  selvunderkastelse, der får hende til  at lade sig forfare af sin huslzrer, og som dernzst får hende  til  at  tilstå  det  skete for  sin  religiase fztter John-Ferdinand, der gerne vil giftes med hende, men ender med at starte den sladder,  der  bliver  Berties  skzbne.  De  resterende  dele  af  Berties udvikling i romanen består i hendes anger og ydmygelse, der til slut får hende til at give sig hen til en hzslig jade, som tager hende med til  London, hvor hun senere forsvinder i Sohos bordelverden.

'Waiting on the Porch. Cape Town 1894.' Billedet kunne nzsten vzre en illustration til  Rondebosch-sekvenserne  i sidste del af Olive Schreiners From Man to Man. Det  fanger skarpt den blanding af bornert  kedsomhed og forventninger til et nyt liv,  der  przger  britisk  kolonikultur  i  slutningen af  forrige  Arhundrede.  (Fra Jan Morris: The Spectacle  ofEmpire. Style,  Effect  and  the Pax  Britannica, New York 1982)

Romanens hovedhandling drejer sig om  Rebekah, der prostituerer sig på anden vis ved  at leve i et ulykkeligt zgteskab med en svag og selvisk mand, der udbytter og bedrager hende -ydmygelsen når sit hajdepunkt  i mandens affzre med familiens farvede tjenestepige og indlemmelsen  af  det  resulterende  barn  i  hjemmet  i  Rondebosch. Hovedspzndingen  i  romanens  temmelig  tynde  'plot' går  mellem Rebekahs spontane tilbajelighed til  at  underkaste sig mandens urimelighed og familierollens krav på den ene side og pi%  den  anden hendes modstand og kamp for at opbygge et frit og uafhmgigt liv for  sig  selv.  Mere  end  en  femtedel  af  romanens nzsten  500  sider optages af  Rebekahs forsag på gennem spekulation at legitimere sin modstand og udarbejde en sammenhagende livsfilosofi. Der består en  vigtig  forskel  mellem From  Man  to  Man og  de  to  tidligere romaner,  forsåvidt  som  hovedpersonens  bestriebelser  denne  gang ikke ender i dad og selvudslettelse. Romanen er uafsluttet, men dér hvor  fragmentet  holder  op, mader  Rebekah  en alternatzii  mandstype, Drummond, som respekterer  hende som  autonomt individ og forstår og sympatiserer med hendes livsfilosofi, hvorved der bringes et  optimistisk  perspektiv  ind  i  romanen,  som  er  fravzrende  i  de tidligere romaner.

Rebekahs livsfilosofi er et  forsag på at få styr på det, hun  kalder "den moderne  falelse"  (s. 177), dvs.  den  oplevelse  af  tomhed  og referenceforfald,  der  er  kommet  ud  af  kristendommens  sammenbrud  som  verdensanskuelse  og  moralsk  målestok.  Hun  begynder med at prave  at gå bag om kristendommen  til  antikkens naturfilosofier,  fordi  disse  efter  Rebekahs  mening  forsagte  at  nzrme  sig tingene, som de er, mens kristendommen  mest af alt har betydet et odelieggende hykleri, som har beravet store områder af den indre og ydre virkelighed deres eksistensret.  På dette grundlag opridser  hun en holistisk  og  evolutionistisk  anti-religion, der  er  parallel  til  de tilsvarende  forsag, som gares af  hovedpersonerne  i Undine og African Farm og på samme måde inspireret  af  Spencer, men  som  nu prmenteres i langt mere udfoldet  form. Forsåvidt som  Rebekah er talerar  for  forfatteren,  udgar  disse  afsnit  den  mest  fuldstzndige fremstilling, der findes, af Olive Schreiners filosofi.

Hovedpunkterne  i  Rebekahs  verdensanskuelse og  frigarelsesprogram  kan  opsurnmeres  som  falger.  For  det  farste  er  verden  og universet  et udeleligt hele. Der  består  en  mystisk  korrespondens mellem del og helhed -helheden kan findes og forst  åes i sin mindste bestanddel, og hver del har en eksistens uden for sig selv i helheden. Ved  h j ~ l p af  denne holistiske opfattelse  udstyres  universet  med  en transcendental  'mening', der  udfylder  det  tomrum,  som  kristendommens forfald har efterladt. For det andet gar universet historisk set  fremskridt  gennem  en evolutions-proces, hvorved  helheden  opnår  en  stadig  starre  grad  af  kompleksitet  og  differentiering.  Når helhedens differentiering har nået sit hajdepunkt -hvad det så end betyder -bryder den sammen og viger pladsen for en ny og 'hajerestående'  totalitet. Evolutionsprincippet gzlder både i naturhistorien og  i  samfundsmasige  og  kulturelle  helheders  udvikling.  For  det tredje  afleder  Rebekah  af  denne  holistiske  evolutions-'lov'  nadvendigheden  af  en radikal  demokratisering: Hun  påviser,  hvordan fremskridtet forsinkes eller standses, hvis ikke alle dele af  helheden har del i det:  "...hvor de mange bliver ladt i stikken, vil  de få også far eller senere blive  trukket  tilbage..  .det menneskelige fremskridts sande kampråb vil  altid  vzre  "Få bagtroppen  med  frem! Få bagtroppen med  frem!. . .Et varigt  menneskeligt fremskridt må vzre et samlet fremskridt!"  (s. 191-2) Således er frigarelsen af  kvinderne og andre  undertrykte  grupper  i  samfundet  påkrzvet  for  at  sikre  det videre fremskridt og nadvendiggjort  af naturen og universets orden. Endelig konkluderer  Rebekah som noget nyt  i sammenligning med Schreiners tidligere fremlzggelser  af  sin evolutionisme med en relativistisk  definition  af  czin'lisation, som  indebzrer,  at  ingen  del  af helheden, intet enkelt samfund, ingen enkeltstående race eller samfundsgruppe er i stand til at damme om andre dele, samfund, racer eller gruppers eksistensret eller 'tilbageståenhed'.  Det  hedder  f. eks. i  en  formulering, der  kritiserer  eugenik og  'social efficiency'-tznkning:  "...man kan ikke opregne en lang liste af  anskelige eller ikkeonskelige menneskelige  egenskaber, som  alle  samlet  findes  hos  en enkelt  race eller  et  enkelt  individ"  (s.  196). Definitionen  fremfares også som kritik af imperialistisk-chauvinistiske anvendelser af begrebet civilisation :

"...det  tilkommer  ikke  os  som  den  sidst  tzmmede  af  alle  civiliserede racer  at  tale  nedladende om  primitive  barbarer;.  .Vi  taler om, at de gamle civilisationer n z r  var  uddade på grund af  overdreven  civilisering;  et  tilbagefald  til  det  nagne  liv  i  skovene  og nomadernes telt -liv var nadvendigt  for at give dem ny vitalitet..  .er individuelt, i en fremtidig tidsalder kommer til  at opfylde den genoprettende funktion for os, som vi  forestiller os  at  have  udavet  i  forhold  til  tidligere  dekadente  civilisatio-

det ikke muligt, at de primitive folk på samme måde -strukturelt  og samfundsmzssigt -ner?"(~. 204-5)7

Rebekahs evolutionsdoktrin  lzgger vzgt på ikke at  vzre en teori om  'the survival of  the fittest' -hun hzvder forzldrenes kzrlighed og omsorg som fremskridtsbetingelser, der er lige så vigtige som den rå, instinktive drift mod overlevelse. Evolution og fremskridt  folder sig ikke  ud  på mekanisk  eller  'linezr'  facon -de kan  fremmes ved hjzlp  af  fornuften  eller  aktiv  menneskelig  praksis,  eller  de  kan h m m e s   og forsinkes af ufornuft og undertrykkelse.

Det er på basis af denne verdensanskuelse, at Rebekah i slutningen af From Man to Man i  forhold  til  sine  barn  og  stedbarnet  Sartje (resultatet af hendes zgtemands extravaganza) giver et eksempel på en alternativ  borneopdragelse, der  skal  fungere som  modstykke til de destruktive og undertrykkende resultater  af  en  protestantisk  kri- sten opdragelse, der er udgangspunktet i alle Schreiners romaner.

Evolutionismen i From Man to Man er  betydelig mere  raffineret end  den  temmelig mekaniske  og  racistiske teori  om  udviklingsstadierne, der fremlzgges i Undine og The Story of a n   African Farm. Man  behaver  blot sammenligne  Rebekahs  teorier  med African Farms gentagne  klassificering af  hunde og  'kaffirs'  som  harende til de  lavere  evolutionstrin  eller  med  Undines  oplevelse  af  de  sorte afrikanere i Kimberley :

"Det  var  herligt at  vzre  alene  igen.  Alene  selvom  gaden  var myldrende fuld af de mange niggere og digger'e [diamantgravere], som  var  på vej hjem  fra  arbejde og sparkede det  rade  sand  op i  gladende  skyer  over  deres hoveder -splitternagne vilde fra dybt  inde i  landet med  deres krogede  edderkoppebén  og grovkzbede, pandelase abe-ansigter,  der, som om de var på vej hjem  til  bålet og maden, nzppe kunne lasrive sig fra den vante  kravlen -koloni-niggere, som  var  halvt  påklzdte uden  at vzre halvt civiliserede og med nogle hundrede procent mere ondskabsfuldhed i deres sorte fjzs end deres mere vilde bradre -store muskelsvulmende fyre, nzsten hajere og stzrkere end deres herrer, de hvide digger'e, der kun udgjorde et spinkelt islzt i mzngden, og  som  på  trods  af  de  stovskyer, der  omgav  dem,  kunne kendes på deres hurtigere og mere energiske bevzgelser. " (s. 281)

Men også i From Man to Man resterer  der et  kraftigt  element  af racisme eller måske rettere en modsigelse mellem en 'spontan'  racisme og en rzkke intellektuelle  forsag på at overvinde den. Der er f. eks.  et  klart  racistisk  perspektiv  i  den  stereotype, romantisk  antikapitalistiske beskrivelse af  den jadiske  finanskapitalist, der trækker Bertie med sig til ~ o n d o n ~ . Der er tilsvarende et element af racisme i  den nedladenhed, der kendetegner  Rebekahs civilisationsteori, og mere praktisk i hendes måde at tage sig af  Sartje på. Denne modsigelse mellem  en  'spontan'  racisme og intellektets forsag på at overvinde  den  przsenteres  helt  direkte  i  slutningen  af  romanen,  hvor Rebekah henvender sig til sine barn og dels vil have dem til at holde op med  at opfare sig racistisk mod  Sartje, dels giver udtryk  for sin forståelse for dem :

"Jeg er  jeres  mor  og  tre  gange  zldre  end  I, og jeg  burde  vzre langt klogere, men når jeg går ned ad Government Avenue, og de farvede piger, der sidder langs gaden, griner af mig, fordi de kan se, jeg  ikke går med  korset  som  andre kvinder, så er  det  som om der blev stukket en kniv ind mellem mine ribben. Jeg ved, jeg har ret,  og  at  folk  engang  i  fremtiden  vil  undre  sig  over,  hvorfor kvinder kunne vzre vanvittige og tåbelige nok til  at gare sig selv deforme. Og alligevel, når de der griner af mig, g0r det så  ondt på mig,  at  jeg  nzsten  ikke  kan  gå ned  til  stationen; og når jeg  er kommet hjem, har jeg  kun lyst til  at gå i seng og grzde. Jeg har pravet  at holde af de farvede kvinder og gare alt hvad jeg  kan for at hjzlpe dem, og så håner de  mig! I dagevis efter har jeg ikke lyst til  at  gå ud  igen.  Hvis  jeg -jeres  mor, som  burde  vzre meget stzrkere og klogere -faler tingene på den måde, hvilken ret  har jeg  så til  at forvente, at små drenge som. I kan  klare dem.  I ville vzre helte, hvis I kunne. " "(s. 440)

De racistiske og imperialistiske aspekter af  Olive Schreiners evolutionisme står tilsyneladende i grel modsztning til udviklingen i hendes politiske tankegang. Som det er almindelig kendt, var Schreiner fra midten  af  halvfemserne  og fremefter én af  de mest  fremtrzdende -kritikere af den  aggressive  britiske  imperialisme i Sydafrika.  I Trooper  Peter  Halket  o f Mashonaland  (1897) przsterede  hun  en klassisk  fordammelse  af  British  South  Africa  Company  og  Cecil Rhodes'  aktiviteter  under  Ndebele-opraret  og  et  magtfuldt  opgar med racismeng. I  årene op til og under  Boerkrigen skrev hun artikler og taler, hvor  hun modstillede boernes sunde og organiske bondesamfund  med  den  urbane  kapitalismes  frivolitet  og  dekadence, som  den  reprzsenteredes  af  den  britiske imperialisme10.  Efter  krigen forfinedes hendes imperialismekritik  i hendes angreb på briterne og boernes ulyksalige alliance i retning af skabelsen af et statsapparat, hvis  primzre mål og funktion var  og er  at  sikre grundlaget for en ekstrem udbytning af den ikke-hvide arbejdskraft.

Men  Olive  Schreiner  nåede ikke  frem  til  sit  anti-imperialistiske standpunkt, far hun havde gennemgået en fase, hvor hun var klart tiltrukket  af  imperialistiske tankemanstre, og selv hendes anti-imperialisme  blev ved  med  at  rumme elementer  af  imperialistiske ideologi. I de sene 1880ere og tidlige  1890ere var Schreiner fascineret af og t z t   knyttet  til  imperialistiske  personligheder  som  Rhodes,  som hun på det tidspunkt opfattede som  "det eneste geniale menneske" i en verden af sydafrikansk, småborgerlig  middelmådighed1'.  I denne som Kipling, W. T. Stead og Arnold White og gennemlevede en krise af lidenskabelig  forbundethed til  Karl  Pearson, der  blev  den farende talsmand  for  ivzrkszttelsen  af  eugeniske politiske tiltag  inden  for rammerne af en imperialistisk stat12. Endda i hendes senere skrifter

periode omgikkes  Olive Schreiner også imperialistiske t ~ n k e r e som  Woman and Labour (191  1) finder man umiskendelige spor af imperialistisk ideologi i form af eugeniske spekulationer.

Hvad var det, der gjorde et imperialistisk tankemonster  så tiltrzkkende og i visse henseender nzsten uundgåeligt  for Olive Schreiner? For  det  forste er  der en vis masochisme, "den gamle morbide kzrlighed og lzngsel," hun skriver om i Undine, i hendes  besathed  af 'store  m m d ' ,   af magtfulde imperialistiske personligheder som Pearson og Rhodes13. Tilsvarende forekommer seksualitetsangst at vzre en  motiverende  faktor  bag  dele  af Schreiners  racisme: Både  i Undine og From Man to M&amp; er der passager, hvor sorte afrikanere gores til  billeder  på mandlig seksualitet14.  Det  synes, som om  disse psykologiske  karakteristika -masochismen og seksualitetsangsten -der  trzkker  i  retning  af  en  imperialistisk  mentalitet,  har  deres baggrund i ~chreiner;  strenge opdragelse, på samme måde som et masochistisk beredskab bringes til veje hos personerne i hendes romaner.  Forbindelsen sandsynliggores yderligere af det forhold, at den lutheranske og metodistiske kristendom, som Schreiner blev  opdraget med  i  sit  sydafrikanske missionzrhjem,  direkte  blev anvendt som legitimation for den aggressive imperialisme -bl.  a. af London Missionary Society, som forst sendte hendes far ud til Afrika15.

For  det  andet  og  mere  direkte  var  en  imperialistisk  verdensanskuelse  tiltrzkkende  for  Olive  Schreiner  som  et alternativ til  den protestantiske  kristendom.  I vigtige henseender formuleres den evolutionisme, der er hendes mest omfattende bud på en sammenhmgende livsfilosofi som  en anti-religion, som noget, der kan udfylde tomrummet efter  den  kristendom, hvis  destruktive indflydelse hun forsogte at befri sig fra.

## Noter

- l  Ruth First og Ann Scott : Oliue Schrezizer, Andre Deutsch, London 1980.
- og  London  1928, genoptrykt Johnson Reprint  Corporation,  N. Y.  og London  1972.  Citaterne er  fra
- 2 Olive  Schreiner: Undine, Harper,  N. Y . denne udgave
- 3  Sml.  Herbert  Spencer: First  Principles, London  1862 og J.W. Burrow: Evolution  and  Society.  A  Study  in  Victorian Social  Theory, Cambridge University Press, Cambridge 1966, kap. 6.
- 4 Ralph Iron [Olive Schreiner] : The Story of an African Farm, Chapman and Hall, London 1883. Citaterne er fra tredje udgave, 1887. Den danske oversættelse er udgivet af forlaget Hekla.
- 5 Sml. ogsa Lyndalls optagethed af spejle, f. eks. i dadsscenen, s. 275ff.

- 6 Olive  Schreiner: From  Man  to  Man,  or  Perhaps  Only, Fisher  Unwin, London  1926, genoptrykt  Virago  Press,  London  1982. Citaterne er  fra denne udgave.
- 7  Lignende  forestillinger  om  komplementariteten  mellem  'civilisation'  og 'barbari' kan  findes hos imperialistiske  forfattere  som  Kipling  (i Kim f. eks.) eller  George Steevens, Daily  Mails stjernereporter.  Sml.  f. eks.  G. W.  Steevens: 'From the  New  Gibbon', Blackwood's  Magazine, februar 1899 og mine artikler  'Imperialism and New Journalism',  i Breitinger og Sander  (udg.): Studies  in  Commonwealth  Literature, Gunther  Narr, Tubingen  1985 og  'Kipling, Imperialism  and  the  Crisis  of  Victorian Masculinity', i  Samuel  (udg.): Patriotism, Routledge  and  Kegan  Paul, London 1985.
- 8 Se s.  328ff. hvor jadens  udseende, sprog og karakteristiske  beskaeftigelse skildres.
- 9 Det  er  vaerd  at  bemaerke,  at Trooper Peter  Hulket  o j   Mashonaland er dediceret til  Sir  George Grey,  "som vi  idag husker som repraesentant  for de ædleste sider af et imperialt styre" (Fisher Unwin, London  1897, s. 9). Schreiner  stiller  saledes en  akonomisk udbytnings-imperialisme over  for en politisk opdragende variant, som hun kan tilslutte sig.
- 10 Se  Olive  Schreiner: Thoughts  on South  Ajrica, Fisher  Unwin,  London 1923. Sml. First og Scott, op. cit., s.  224f., der g0r  det  klart, at Schreiners forelskelse  i boerne var helt énsidig.
- 11 Se The Letters  o j  Olive  Schreiner, udg.  af  S. C.  Cronwright-Schreiner, Fisher  Unwin,  London 1924,  s.  206ff.  Det  er  interessant,  at  Rhodes tilsyneladende var staerkt optaget  af The Story  o j a n   Ajrican Farm, jf.  S. C.  Cronwright -Schreiner: The  Life  o j  Olive  Schreiner, Fisher  Unwin, London 1924, s. 208ff.
- 12 Se First og Scott, op. cit. Sml. om Pearson Anna Davin: 'Imperialism and Motherhood', Hktory WorkshopJounal, 5, 1978.
- 13 Der  synes ogsi at have vaeret tale om en stærk masochistisk komponent i hendes  tiltraekning  til  aegtemanden  Cron.  Se  hans  beskrivelser  af  deres farste made i december  1892 i hans Life o j   Olive Schreiner, s. 233ff.
- 14 Se  f. eks. beskrivelsen  af  Albert  Blairs  "meget sorte nigger"  i Undine, s. 350. Sml. den unge Rebekahs udsagn i From Man to Man: "Jeg kan ikke lide drenge, de minder om 'kaffirs' ...j  eg er glad for, jeg ikke er en 'kaffirlmands kone " (s. 56).
- 15 Se First  og  Scott, op. cit;, s. 28ff.  Sml.  Patricia  Knight:  'British  Public Opinion and the Rise of  Imperialist  Sentiment in relation to Expansion in Africa', University of Warwick 1968, s. 222ff.