Ekspertkilder i dansk klimajournalistik
Forfattere: Kresten Roland Johansen, Jakob Dybro Johansen
Tidsskrift: journalistica (2024-11-14)

## Ekspertkilder i dansk klimajournalistik

'Partseksperter' og aktivisme i klimajournalistikken

## KRESTEN ROLAND JOHANSEN

Danmarks Medie- og Journalisthøjskole

JAKOB DYBRO JOHANSEN

Danmarks Medie- og Journalisthøjskole

## Abstract

Klimaområdet nævnes ofte som et eksempel på 'post-normal science' - et stærkt politiseret felt, hvor forskning, holdninger og værdier i mange tilfælde er viklet ind i hinanden. I forlængelse heraf er begrebet post-normal science communication blevet anvendt til at indikere, at den journalistiske objektivitetsnorm udfordres og gradvist  erstattes  af  en  mere  aktivistisk  tilgang.  Nyere  forskning  peger dog på, at journalistisk aktivisme generelt ikke accepteres som norm af klimajournalister. Men ser vi alligevel en glidning i den journalistiske praksis i retning af aktivisme i kildevalg og måden kilderne bruges på? Det undersøger denne artikel via en kvantitativ indholdsanalyse af 200 artikler fra fire specialiserede klimamedier og -redaktioner. Analysen viser, at privatansatte ikke-forskere anvendes hyppigt som ekspertkilder. Næsten fire ud af 10 privatansatte ekspertkilder kommer fra tænketanke. Heraf er CONCITO den med afstand mest brugte kilde.  Disse  'partseksperter'  optræder  oftest  i  rollen som ekspert uden at skulle legitimere egen status som ekspert gennem ny viden. Samlet set peger analysen på, at klimajournalistikken i vid udstrækning giver stemme og autoritet til partseksperter, og at både offentligt ansatte forskere og privatansatte ikke-forskere ofte bruges i handlingsanvisende funktioner, altså forskellige former for journalistisk aktivisme. Det peger på en mulig diskrepans mellem klimajournalisters rolleopfattelse og journalistiske praksis.

## KEYWORDS

klimajournalistik, partseksperter, tænketanke, aktivisme, handlingsanvisninger

Copyright (c) 2024 Kresten Roland Johansen and Jakob Dybro Johansen. This work is licensed under a Creative Commons Attribution 4.0 International License.

## Introduktion

Klima fylder meget - og stadig mere - i det danske mediebillede. En søgning på ordet klima i Infomedias database hen over en 12 måneders periode fra oktober 2022 til oktober 2023 giver cirka 100.000 hits.  En  tilsvarende søgning 10 år tidligere giver knap 40.000 hits. Brüggemann beskriver det som et generelt træk ved medieudviklingen fra sporadisk dækning til rutinemæssig dækning af klimaforandringer (Brüggemann, 2017). Weldingh finder en kontinuerlig stigning i mængden af klimajournalistik i syv af de største danske dagblade i perioden 2018 til 2021 og konstaterer, at det er en mediedagsorden, der har bidt sig fast (Weldingh, 2023). Samtidig ved vi, at danskerne primært får deres viden om klima fra nyhedsmedier - og kun i begrænset omfang fra sociale medier og alternative kilder (Schrøder et al., 2020).

Klimajournalistikken er fyldt med professionelle kilder, som optræder i forskellige roller og funktioner - herunder som ekspertkilder  (Eskjær,  2019;  Weldingh,  2023).  Klimaeksperter  -  medieret  af journalister  -  spiller  en  vigtig  rolle  for  forståelse,  engagement  og handlinger hos såvel borgere som politikere og øvrige beslutningstagere (Willig et al., 2022; Areia et al., 2019; Sundblad et al., 2009).

Nyere medieforskning har kvalitativt undersøgt klimaforskeres og klimajournalisters  rolleopfattelse  i  klimajournalistikken  og  kvalitetssikringen af den offentlige klimadebat (Nicolaisen, 2023). Et centralt  spørgsmål  i  forskningen  handler  om  aktivisme:  'Activism  is shown to be a recurring theme in the discussion of the roles of climate scientists and climate journalists' (Nicolaisen, 2022, p.1).

Aktivisme-begrebet kan imidlertid dække over mange forskellige ting. Bro (1998, 2004, 2012) skelner analytisk mellem passiv og aktiv journalistik. Aktiv journalistik promoverer mulige løsninger på problemstillinger. I den mindst aktivistiske udgave af aktiv journalistik er journalisten 'proaktivt neutral' og præsenterer mulige handlinger og løsninger, og i den mest aktivistiske form laves kampagnejournalistik, hvor journalisten selv bidrager aktivt til at gennemføre bestemte løsninger - og dermed bliver aktør i den sag, man dækker.

Aktivisme kan imidlertid også handle om, hvilke kilder journalisten lader komme til orde i ekspertrollen og dermed giver legitimitet og autoritet. Der kan fx være tale om partseksperter, som i kraft af deres  ansættelse  repræsenterer  bestemte  særinteresser  og  derfor må forventes at promovere bestemte løsninger og handlinger.

Megen forskning peger på, at journalistisk aktivisme - i forskellige afskygninger - generelt ikke accepteres som norm - hverken af journalister i almindelighed (Skovsgaard et al., 2018) eller af specialiserede klimajournalister (Nicolaisen, 2022; Ytterstad, 2011; Duarte &amp; Eide, 2018). Det hænger sammen med, at normen om neutralitet og tilstræbt objektivitet fortsat er dominerende blandt danske journalister (Skovsgaard et al., 2018). Men spørgsmålet er, om vi alligevel ser en glidning i den journalistiske praksis i retning af aktivisme forstået som aktiv, handlingsanvisende journalistik og journalistisk accept og brug af partskilder i rollen som ekspert. Det vil vi forsøge at kaste lys over i denne artikel.

## Klimaområdet som post-normal science

Klimaområdet nævnes ofte som et eksempel på post-normal science . Post-normal science er et begreb, som blev udviklet af Funtowicz &amp; Ravetz for mere end 30 år siden, og omhandler forskningsfelter med fire distinkte karakteristika : 'one where facts are uncertain, values in dispute, stakes high and decisions urgent' (Funtowicz &amp; Ravetz, 1993, p.744). Begrebet blev udviklet blandt andet som et modsvar på den klassiske videnskabelige dikotomi mellem facts og værdier og i anerkendelse af, at videnskaben alene ikke kan levere alle svarene på post-normale problemstillinger. I stedet bør man, i deres optik, diskutere videnskabelige problemstillinger og løsninger i en bredere offentlighed med deltagelse af ikke-videnskabelige aktører. Man kan anskue det som et forsøg på at demokratisere videnskabelige problemstillinger. I den forstand er der på samme tid tale om et analytisk og normativt begreb.

Klimaområdet er netop karakteriseret ved, at der hersker usikkerhed; at der er meget på spil; og at der er brug for hurtig politisk handling. Det er samtidig et område, hvor mange aktører søger at gøre deres indflydelse gældende. Derfor regnes klimaområdet af mange for et prototypisk eksempel på et post-normal science field (Nicolaisen,  2023,  p.26),  selv  om  man  naturligvis  også  vil  kunne  finde  de nævnte karakteristika på andre forskningsfelter end klimaområdet. Det skal understreges, at klimaforskningen historisk set ikke altid ubetinget har omfavnet og anerkendt faglige uenigheder og usikkerheder (Brüggemann, Lörcher &amp; Walter, 2020). Det ændrer dog ikke ved, at klimaområdet har de nævnte karakteristika.

Samtidig har klimaområdet været kendetegnet ved, at man i udtalt grad søger videnskabelige svar og løsninger på udfordringerne: 'When we want to assess the climate's current state and predict how it will fare in the future, we turn to science' (Nicolaisen, 2023, p.131).

## Post-normal science communication

I slipstrømmen på Funtowicz &amp; Ravetz' konceptualisering af postnormal science har Brüggemann med flere udviklet begrebet postnormal science communication (Nicolaisen, 2023, p.27).

Ifølge Brüggemann, Lörcher &amp; Walter medfører post-normal science nye rolleopfattelser hos forskere og journalister - ikke mindst på grund af politiseringen af forskningsfeltet: 'Science has become politicized  and  mediatized  and  scientists  are  drawn  into  political conflicts  as  experts  who  serve  political  purposes'  (Brüggemann, Lörcher &amp; Walter, 2020, p.8).

Megen eksisterende forskning i rolleopfattelser peger imidlertid på, at journalister mener, at de skal undlade at være handlingsanvisende: 'The general picture emerging from the studies is that journalists think they ought to refrain from being prescriptive in their reporting' (Nicolaisen, 2022, p.8). Det understøttes af Skovsgaard et al., som i to større undersøgelser af journalisters idealer og rolleopfattelser finder, at danske journalister ikke ser det som et selvstændigt mål at stræbe efter at påvirke politik (Skovsgaard et al., 2018).

Men  politiseringen  af  klimaområdet  udfordrer  denne  rolleopfattelse: 'We argue that scientists and journalists are drawn into the world of advocacy because politicians and lobbyists use scientific knowledge  for  political  causes' (Brüggemann,  Lörcher  &amp;  Walter, 2020, p.10).

Nicolaisen udlægger Brüggemann et al.'s analyse derhen, at 'climate journalism might move away from the detached reporting employed in 'normal journalism' towards a style where the journalist takes a clear stance or even engages in advocacy for specific political purposes' (Nicolaisen, 2022, p.2). Journalister forventes traditionelt ikke at agere som part eller aktør - hverken når man spørger journalisterne selv, eller når man spørger borgerne og kilderne. Men politiseringen af klimaområdet mudrer tilsyneladende billedet.

## Kilder i klimajournalistikken

Klimajournalistik trækker imidlertid ikke kun på forskerkilder. Som læser møder man en bred palet af professionelle kilder med forskellige  dagsordener  (Eskjær,  2019).  Sådan  har  det  ikke  altid  været. Schäfer og Painter (2020) peger på, at der er sket et skift fra overvejende brug af forskerkilder til en bredere palet af elitekilder: 'Elite sources have been, and still are, important, but their composition has shifted from scientists to a broader range of stakeholders. Correspondingly,  there  seems  to  be  a  strong  and  rising  influence  of stakeholder  PR  on  climate  journalism'  (Schäfer  &amp;  Painter,  2020, p.1) . Klimakilderne er i dag, ifølge Schäfer og Painter (2020), typisk forskere, politikere, NGO-repræsentanter og folk fra virksomheder samt nyhedsbureauer og PR-agencies. Weldingh finder, at de mest frekvente klimakilder er erhvervsfolk, politikere, forskere og repræsentanter fra interesseorganisationer -i nævnte rækkefølge

(Weldingh, 2023). Denne udvikling afspejler dog ikke nødvendigvis et ønske fra offentlighedens side. I en nylig undersøgelse af danskernes  opfattelse  af  klimajournalistikken  finder  Willig  et  al.,  at  danskerne generelt ønsker sig flere ekspertkilder og færre politiske holdninger (Willig et al., 2022).

De professionelle kilder optræder i sagens natur ikke alle og altid som eksperter. At repræsentanter fra tænketanke, interesseorganisationer og virksomheder overhovedet optræder som ekspertkilder, kan måske overraske al den stund, at de efter klassisk journalistisk målestok betragtes som partskilder eller - måske mere rammende som partseksperter. Imidlertid finder både Blach-Ørsten &amp; Kristensen (2016) og Laursen &amp; Trapp (2021), at disse aktører indimellem bruges som ekspertkilder.

Laursen &amp; Trapp (2021) peger i den forbindelse på, at kilder fra tænketanke oftest bruges som ekspertkilder i forbindelse med lancering  af  deres  egne  undersøgelser,  analyser  og  forskning.  Det samme gælder i nogen grad kilder fra interesseorganisationer. Laursen &amp; Trapp forklarer det med, at disse aktører har et større behov end uafhængige forskerkilder for at legitimere deres viden overfor journalister:  'Interest  groups  and  think  tanks  must  strive  to  earn credibility  due  to  ideological  commitments'  (Laursen  &amp;  Trapp, 2021, p.1).

En konsekvens af klimajournalistikkens påståede komplekse og mangfoldige kildebrug er, at det kan være svært både for journalister og borgere at afgøre, hvem der er autoritative stemmer: 'With fewer gatekeepers, and the growing influence of digital and social media, identifying whose voices are authoritative in making sense of complex climate science proves an increasing challenge. An increasing array of news sources are vying for their particular perspective to be established  including  scientists,  government,  industry,  environmental NGOs, individual citizens and, more recently, celebrities' (Anderson, 2017, p.1).

Laursen &amp; Trapp konkluderer i samme ånd: 'Journalists and consumers of news stories alike need, more than ever, to sharpen their critical skills in order to distinguish between expert and advocate sources' (Laursen &amp; Trapp, 2021, p.16). Med andre ord: Det er en vanskelig opgave at skelne mellem eksperter og interessenter - ikke mindst fordi kilderne ofte er begge dele på én gang.

På klimaområdet ved vi fra et tysk forskningsprojekt, at journalister  forventer,  at  klimaeksperter  leverer  handlingsanvisninger.  På spørgsmålet, om ekspertkilder skal forholde sig kritisk til beslutninger og komme med handlingsforslag, svarer de tyske klimajournalister klart bekræftende: 'Journalisten erwarten von Experten stärker, als diese es für richtig halten, dass sich die Experten nicht nur zu Sachfragen äußern, sondern auch Entscheidungen kritisieren und Handlungsvorschläge machen' (Peters &amp; Heinrichs, 2005, p.99). På en skala fra minus tre til tre ligger klimajournalisternes score på 2,05 på spørgsmålet, om man forventer handlingsanvisninger fra eksperter. Klimaeksperter skal altså i disse journalisters optik agere, kritisere og være handlingsanvisende.

## Hypoteser og forskningsspørgsmål

Danske klimajournalister peger ifølge Nicolaisen (2022) på, at det på trods af alle disse udfordringer - er både klimaforskningens og klimajournalistikkens opgave at formidle ny viden med troværdige kilder uden at forfalde til aktivisme (fx i form af konkrete politiske anbefalinger). Og derigennem bidrage til en oplyst offentlig klimadebat. Nicolaisen finder altså ikke et normbrud eller radikalt forandrede rolleopfattelser - hverken hos klimajournalisterne eller hos klimaforskerne - og konkluderer, at 'neither of the three actors want climate scientists and climate journalists to act as advocates.' (Nicolaisen, 2022, p.1).

Men hvordan ser billedet ud i klimajournalistikken, når vi zoomer ind på den daglige praksis hos nogle af de mest specialiserede klimaredaktioner? Hvem bruges som ekspertkilder, og i hvilke roller og funktioner bruges de? Er journalisternes kildebrug i overensstemmelse med en rolleopfattelse, som taler imod aktivisme?

Med afsæt i 1) Funtowicz &amp; Ravetz (1993), der peger på klimaområdet som et særligt politiseret felt med mange professionelle interessenter; med afsæt i 2) Brüggemann, Lörcher &amp; Walter (2020), der peger på, at klimajournalistikken er et område, hvor advocacy og lobbyisme spiller en større og større rolle; og med afsæt i 3) BlachØrsten &amp; Kristensen (2016), Laursen &amp; Trapp (2021) og Johansen &amp; Johansen  (2022),  som  finder,  at  tænketanke,  interessegrupper  og private virksomheder hyppigt bruges som ekspertkilder, forventer vi,  at  klimajournalistik  anvender  flere  kilder  med  særinteresser end offentligt ansatte forskerkilder i rollen som eksperter (H1).

Med afsæt i Laursen &amp; Trapp (2021), som finder, at særligt tænketankseksperter har et større behov end universitetsansatte forskere for at legitimere deres ekspertrolle overfor journalister, forventer vi, at tænketankseksperter på klimaområdet oftere end offentligt ansatte forskerkilder udtaler sig om egne analyser og undersøgelser (H2) og derigennem opnår legitimitet hos journalisterne.

Med afsæt i 1) Brüggemann, Lörcher &amp; Walter (2020), der peger på, at klimajournalistikken er et område, hvor advocacy og lobbyisme spiller en større og større rolle; og med afsæt i 2) Peters &amp; Heinrichs (2005), som finder, at klimajournalister mener, at klimaeksperter  skal  være  handlingsanvisende,  forventer  vi,  at  ekspertkilder

## hyppigere bruges i handlingsanvisende funktioner i klimajournalistikken end i journalistik generelt (H3).

Artiklens formål er at teste disse hypoteser og derigennem bidrage til at belyse, om der er overensstemmelse eller diskrepans mellem klimajournalisters  rolleopfattelse  og  deres  daglige  journalistiske praksis.

## Begrebsdefinitioner

I megen nyere medieforskning anvendes et bredt ekspertbegreb. Arnoldi argumenterede allerede i 2005 for, at ekspertbegrebet ikke kun kan defineres gennem profession, men også kan defineres gennem den rolle, som kilden spiller i nyhedshistorien (Arnoldi, 2005). Heri ligger en anerkendelse af den definitionsmagt, som medierne også på dette område besidder.

Vi har valgt en bred definition af ekspertbegrebet, hvor der hverken  er  krav  om  teoretisk,  forskningsbaseret  viden  eller  om  uafhængighed af særinteresser:

Eksperter er kilder, som kan siges at være udvalgt i kraft af profession og professionel (teoretisk og/eller erfaringsbaseret) viden, og som optræder i rollen som ekspert.

Definitionen ligger i forlængelse af Albæk et al's (2009, p.90) ekspertbegreb,  som  omfatter  alle,  'der  tillægges  en  ekspertrolle  i  en  nyhedsartikel, dvs. optræder som en person med særlig viden på et givet felt'. Definitionen er derudover inspireret af Laursen &amp; Trapp (2021, p.2), som argumenterer for, at den klassiske forståelse af eksperter som uafhængige og videnskabeligt funderede er under forandring i medierne: 'Boundaries between experts and advocates are evidently becoming increasingly blurred in the news media'. Laursen  &amp;  Trapp  (2021)  nævner  mediers  brug  af  eksperter  fra  tænketanke og interesseorganisationer som konkrete eksempler på denne udvikling.

Om kilden optræder i rollen som ekspert, ses bl.a. ud fra de sproglige styrkemarkører, som journalisten og/eller kilden anvender, fx konstaterer, vurderer, slår fast, skønner . Det ses også ud fra, hvordan kilden  præsenteres  for  læseren,  fx  som ekspert,  forsker,  professor, økonom, analytiker, specialist etc.  I  modsætning til, hvis journalisten præsenterer kilden som fx aktivist , part eller som repræsentant for bestemte særinteresser . Endelig ses det ud fra, om kilden kan siges at være udvalgt i kraft af profession og professionel viden - og altså ikke i kraft af fx at være part, erfaringskilde eller case. Dette udgangspunkt gør det muligt at kortlægge mediernes brug af ekspertkilder i bred forstand og dermed blive klogere også på den gruppe af ekspertkilder, som ikke er forskere ansat ved undervisnings- og forskningsinstitutioner.

Undersøgelsen differentierer eksperterne på følgende tre dimensioner:

1. Tilhørsforhold . Er eksperterne offentligt eller privatansatte? Er eksperterne forskere eller ikke-forskere? I hvilken udstrækning kommer de fra tænketanke, organisationer og private virksomheder? Og hvilke vidensområder repræsenterer de? Dette undersøges via LinkedIn-opslag og googling af alle ekspertkilder. Eksperternes faglighed operationaliseres  i  seks  vidensområder:  sundhedsvidenskab,  naturvidenskab,  humaniora,  samfundsvidenskab,  teknologi  og  landbrugsvidenskab.  Det  følger  klassificeringerne  i  OECDs  Frascati-manual  (OECD, 2007).
2. Ekspertens rolle i det journalistiske produkt . Her tages udgangspunkt i en let modificeret version af Peters' definition af ekspertroller (Peters, 2014):  Den  offentlige  ekspert,  som  udtaler  sig  om  hændelser  (ikkevidenskabelige problemer, fx klimaforandringer, økonomi, pandemier, eller kommenterer på andres forskning), og lærerrollen, hvor eksperten populariserer sin egen forskning/egne undersøgelser (formidling  af  resultater,  opdagelser,  teorier).  Denne  version  flugter med operationaliseringen hos Albæk, Togeby &amp; Christiansen (2004).
3. Ekspertens funktion som autoritet i det journalistiske produkt.

Albæk, Togeby &amp; Christiansen (2004) taler om den klassiske ekspertrolle, hvor man leverer faktuel viden, fagligt baserede vurderinger og korrektioner til påstande. Der kan imidlertid være stor forskel på at levere faktuel viden/information og vurderinger. Faktuel viden kan efterprøves. Vurderinger kan være mere eller mindre fagligt baserede og mere eller mindre spekulative. Og der kan herske stor uenighed om vurderinger blandt fagpersoner.

Blom et al. (2021) definerer i den forbindelse to idealtypiske ekspertfunktioner: den faktuelle ekspert og den spekulative ekspert. Indimellem går ekspertkilder dog skridtet videre og kommer med anbefalinger, efterlysninger, opfordringer og løsningsforslag.

Vi supplerer derfor Bloms operationalisering med en tredje idealtype: den handlingsanvisende ekspert. De tre autoritetsfunktioner, som ekspertkilden kan optræde i, er således: beskrivende (levere faktuel viden), vurderende (levere vurderinger, spekulationer, udlægninger, fortolkninger) og handlingsanvisende (i form af anbefalinger, efterlysninger, opfordringer, løsninger). Nærværende analyse operationaliserer ekspertens funktion i disse tre idealtypiske autoritetsfunktioner.

I mange tilfælde vil en ekspert optræde i flere af disse tre funktioner i samme citat. Ekspertvurderinger kommer fx ofte enten i forlængelse af en beskrivelse eller før. Dette tages der højde for i kodningen.

## Design og metode

Undersøgelsen er gennemført som en kvantitativ indholdsanalyse af 200 klimaartikler. Vi har valgt at kode landsdækkende online medier  med særligt  fokus  på  klimastoffet.  Det  kan  være  medier,  der udelukkende beskæftiger sig med klimastof, eller medier, der arbejder med klimastof som særskilt, eksplicit stofområde. Af de medier, der opfylder disse kriterier, har vi af praktiske grunde afgrænset undersøgelsen til Informations klimasektion; Klimamonitor, som er et uafhængigt digitalt nyhedsmedie, der ejes af Politiken, og som giver dig 'de bedste og vigtigste indspark om hvordan vi skal omstille til en  klimavenlig  verden';  Børsen  Bæredygtig,  som  med  egne  ord dækker  virksomhedernes  stigende  samfundsansvar,  klimaomstilling og grønne iderigdom; og Altinget Klima, som er et af Altingets nichemedier, og som 'leverer politiske nyheder om klima fra Danmarks største politiske redaktion.'

Der er tale om et snævert fokuseret medievalg. Valget er inspireret af Brüggemann og Engesser, som peger på, at det kan være nyttigt analytisk  at  skelne  mellem  klimajournalister,  som  rutinemæssigt skriver  om  klimastof,  og  nyhedsjournalister  som,  antageligt  uden særlig  indsigt,  indimellem  skriver  om  klimastof  (Brüggemann  og Engesser, 2014, p.405). De finder, at specialiserede klimajournalister i højere grad ser deres rolle som analyserende, fortolkende, undersøgende og benyttende videnskabelige kilder - sammenlignet med øvrige journalister (Brüggemann og Engesser, 2014, p.418 og p.420). De udfordringer og problemstillinger i forhold til kildevalg og inddragelse af videnskabelige kilder, vi måtte finde på de specialiserede klimaredaktioner, har vi ikke grund til at tro, er væsentlig mindre i den øvrige  og  typisk  mindre  specialiserede  klimajournalistik  herhjemme. Der er i den forstand tale om en 'kritisk case'. Ved kritisk case forstås en case, som giver mulighed for deduktioner af typen: Hvis det gælder for denne case, så gælder det også for de fleste (eller alle) andre cases (Flyvbjerg, 2010, p.474-475).

Det er udelukkende journalistiske artikler, som er kodet. Altså er debatindlæg, analyser fra fagfolk, klummer, ledere og lignende sorteret fra. Ritzau-artikler og andet bureaustof er også sorteret fra, da vi udelukkende ønsker at analysere artikler, som de udvalgte medier selv  har  produceret.  Artikler,  hvor  der  indgår  mindst  én  ekspertkilde, er blevet kodet.

Klimajournalistik defineres som alt, hvad de fire medier selv kategoriserer som klimajournalistik, altså alt hvad de offentliggør under disse sektioner. Det dækker i praksis over en bred vifte af emner som fx energi, bæredygtighed, aktivisme, klimabelastning, forbrug, omstilling, investering, udvikling og klimapolitik i mange afskygninger.

Vi analyserer 50 artikler fra hvert af de fire medier publiceret i perioden 1. januar 2023 til 16. juni 2023. Artiklerne er fundet via daglig overvågning og høst fra de fire mediers hjemmesider. Samtlige artikler,  som  lever  op  til  projektets  kriterier,  er  høstet  fortløbende. Mange artikler er i denne proces sorteret fra, da de ikke gør brug af ekspertkilder. Metoden, consecutive day sampling , er valgt frem for simpel tilfældig udvælgelse og frem for konstruerede uger , fordi der er tale om en lav frekvens af artikler, som lever op til udvælgelseskriterierne. De fire udvalgte medier udgav således i analyseperioden hver især i gennemsnit færre end tre ugentlige artikler, som lever op til projektets kriterier. Et tilfældigt casevalg ville derfor have skullet strække sig over en meget lang tidsperiode.

Flere forskere har tidligere peget på en risiko for generaliseringsbias ved consecutive day sampling (Riffe et al., 1993; Lacy et al., 2001; Andersen &amp; Larsen, 2016). Ved at kode flere end 20 fortløbende uger eliminerer  vi  imidlertid  mulig  bias  fra  oversampling  af  bestemte ugedage (som man risikerer ved metoden simpel tilfældig udvælgelse ) og begrænser problematikken med bias fra tidsbundne tematikker i mediernes dækning.

Den eksisterende  forskning  giver  ingen  klare  retningslinjer  for, hvor mange artikler man bør kode, ligesom forskningen heller ikke er entydig i anbefalingerne af, hvor mange konstruerede uger - eller uger i det hele taget - som man bør kode (Riffe et al, 1993; Douglas &amp; Caburnay, 2011). 20 fortløbende ugers dækning er betydeligt mere end de gængse anbefalinger, som typisk ligger mellem en og seks konstruerede uger. På den anden side resulterer 200 analyserede artikler i en begrænset dataindsamling, men dog ikke mindre end den, som Douglas &amp; Caburnay (2011) anvender i How Much Is Enough? New  Recommendations  for  Using  Constructed  Week  Sampling  in Newspaper Content Analysis of Health Stories . Deres anbefaling svarer til cirka 50 artikler fra hvert af deres fire udvalgte medier - ganske vist i konstruerede uger og på sundhedsområdet.

200 artikler er et pragmatisk valg, som indebærer, at der knytter sig en statistisk usikkerhed på plus minus 4-7 procentpoint til hovedresultaterne. Det er acceptabelt i forhold til at kunne drage overordnede konklusioner. Resultater og konklusioner skal læses med forbehold for denne usikkerhed.

Artiklerne er kodet for en række baggrundsoplysninger, som kan identificere  den  enkelte  artikel,  herunder  dato,  medie,  rubrik  og journalist.  Med  henblik  på  at  besvare  forskningsspørgsmålene  er der kodet for ekspertens navn, ansættelse, køn, ekspertens rolle, eksperttype, vidensområde, uddannelse og funktion.

Artiklens  forfattere  har  hver  især  kodet  halvdelen  af  artiklerne. Forfatterne har på et tidligere stadie gennemført en interkoderreliabilitetstest  på  de  medtagne  variable  med  tilfredsstillende  resultat (Krippendorffs alpha: 0,73-1).

## Resultater

Hypotese 1: Klimajournalistik anvender flere kilder med særinteresser end offentligt ansatte forskerkilder i rollen som eksperter.

Eksperttype operationaliseres på to dimensioner: forsker/ikke-forsker og offentligt ansat/privatansat.

Tabel 1: Typer af ekspertkilder

| Ekspertkilder                |   % |   n |
|------------------------------|-----|-----|
| Offentlig ansat forsker      |  55 | 165 |
| Offentlig ansat ikke-forsker |   2 |   6 |
| Privatansat forsker          |   2 |   6 |
| Privatansat ikke-forsker     |  41 | 121 |
|                              | 100 | 298 |

Vi finder, at offentligt ansatte forskere på klimaredaktionerne udgør lidt  mere end halvdelen af ekspertkilderne (55%), mens privatansatte ikke-forskere udgør 41 procent (tabel 1). 4 ud af 10 ekspertkilder er således ikke valgt på baggrund af forskningsmeritter.

De  privatansatte  ekspertkilder  kommer  stort  set  alle  fra  enten tænketanke, virksomheder, organisationer eller fagforeninger. Virksomhederne leverer typisk rådgivning og konsulentbistand. Det kan være advokathuse, revisionshuse og forskellige former for analysevirksomheder. Organisationer kan være nødhjælpsorganisationer, miljøorganisationer, brancheorganisationer og paraplyorganisationer.

Tabel 2: Tilhørsforhold for privatansatte ekspertkilder

| Private aktører som ekspertkilder   |   % |   n |
|-------------------------------------|-----|-----|
| Tænketank                           |  38 |  48 |
| Konsulent/rådgivning                |  30 |  38 |
| Organisation                        |  24 |  30 |
| Andet                               |   5 |   6 |
| Fagforening                         |   3 |   4 |
|                                     | 100 | 126 |

Som det fremgår af tabel 2, kommer næsten fire ud af ti privatansatte ekspertkilder fra tænketanke. Lad os kaste et nærmere blik på tænketankseksperterne:

Tabel 3: Tænketanksekperters vidensområde

| Tænketankseksperters vidensområder   |   % |   n |
|--------------------------------------|-----|-----|
| Økonomer                             |  47 |  23 |
| Statskundskabere                     |  15 |   7 |
| Øvrige fra samfundsvidenskab         |  17 |   8 |
| Naturvidenskab                       |  10 |   5 |
| Tekniske videnskaber                 |  10 |   5 |
|                                      |  99 |  48 |

Som det fremgår af tabel 3, har knap 80 procent af tænketanksekspertene en samfundsvidenskabelig baggrund, og den store majoritet er økonomer. De resterende 20 procent fordeler sig vidensmæssigt mellem naturvidenskab og de tekniske videnskaber. Det er velkendt,  at  ekspertkilder  med  en  samfundsvidenskabelig  baggrund udgør cirka halvdelen af alle de ekspertkilder, som danske journalister  i  almindelighed vælger. Albæk, Togeby &amp; Christiansen (2004) dokumenterede, at det var tilfældet tilbage i 2001; Wien (2014) bekræftede, at det også så sådan ud i 2014; og Johansen &amp; Johansen (2022) fandt, at det fortsat var tilfældet i 2022. Men tænketankene ser ud til, i endnu højere grad end andre aktører, at levere samfundsvidenskabelig ekspertise. Det skal dog bemærkes, at der her er tale om små tal, som kun kan give et fingerpeg om fordelingen på populationsniveau.

Tænketanken CONCITO er den med afstand mest brugte kilde på redaktionerne blandt de private aktører. Herefter følger Rådet for Grøn Omstilling (tidligere Det Økologiske Råd). I begge tilfælde er der  tale  om  aktører  med  en  tydelig  grøn  dagsorden.  Det  er  med andre ord ekspertkilder, som bærer flere kasketter, og som i sagens natur ikke er uafhængige.

At privatansatte ikke-forskere ofte anvendes som ekspertkilder i klimajournalistikken bekræftes af data i tabel 1. At der er tale om forskellige former for parter med ekspertise - partseksperter - udfoldes i tabel 2 og tabel 3. Dog ikke i et sådant omfang, at flertallet af eksperter er kilder, som i kraft af deres ansættelse repræsenterer særinteresser. Hypotese 1 bekræftes dermed ikke.

## Hypotese 2: Tænketankseksperter i klimajournalistik udtaler sig oftere end offentligt ansatte forskerkilder om egne analyser og undersøgelser.

Lad os kaste et nærmere blik på, hvilke roller tænketanks-eksperterne castes i:

Tabel 4: Ekspertkilders roller.

| Ekspertkilders roller   |   Tænketanks- ekspert (%) |   Off. Ansat for- sker (%) | Forskel (%-point)   |
|-------------------------|---------------------------|----------------------------|---------------------|
| Offentlig ekspert       |                        77 |                         63 | 14*                 |
| Lærerrollen             |                        23 |                         37 | 14*                 |
|                         |                       100 |                        100 |                     |

Signifikante  forskelle  (p&lt;0,05)  mellem  tænketanks-eksperters  og  offentligt  ansatte forskerkilders roller i artiklerne er markeret med *.

Det viser sig (tabel 4), at tre ud af fire tænketanks-eksperter optræder  i  rollen  som  offentlig  ekspert  (77%),  altså  i  en  vurderende  og kommenterende rolle, hvor man ikke præsenterer egne resultater eller egen ny forskning. Hos de offentligt ansatte forskerkilder optræder 63 procent i rollen som offentlig ekspert. Ekspertkilder fra tænketanke tager således sjældnere (23%) afsæt i egne analyser og undersøgelser end de offentligt ansatte forskerkilder (37%).

Da der er tale om små faktiske tal, er forskellen kun akkurat statistisk signifikant, men det er tilstrækkeligt til, at vi ikke kan bekræfte hypotese 2.

## Hypotese 3: Ekspertkilder bruges hyppigere i handlingsanvisende funktioner i klimajournalistikken end i journalistik generelt.

Ekspertkilder bruges af journalister i tre forskellige autoritetsfunktioner: En beskrivende funktion, hvor eksperten leverer faktuel viden; en vurderende funktion, hvor eksperten vurderer, spekulerer, fortolker og forklarer; og en handlingsanvisende funktion, hvor eksperten opfordrer  til,  anbefaler  eller  advarer  mod  bestemte  løsninger  og handlinger.

En handlingsanvisning kan fx være en anbefaling til politikere om, hvordan en bestemt afgift bør strikkes sammen, hvor man skal placere solceller, eller hvordan kommuner bør kommunikere til borgerne om affaldssortering. Det kan også være en opfordring til Europas togselskaber om at gøre det mere attraktivt at køre med tog ved at investere i nyt materiel og bedre service, eller det kan være et råd til den enkelte borger om at flyve mindre, spise mindre kød og skære ned på forbruget.

Med afsæt i Peters &amp; Heinrichs (2005), der finder, at klimajournalister  mener,  at  klimaeksperter  skal  være  politisk  handlingsanvisende, forventer vi, at ekspertkilder hyppigere bliver brugt i handlingsanvisende funktioner i klimajournalistikken end i journalistik generelt.

Tabel 5: Ekspertkilders funktion.

| Ekspertkilders funktion   |   % |   n |
|---------------------------|-----|-----|
| Faktuel viden             |  81 | 162 |
| Vurderinger               |  98 | 196 |
| Handlingsanvisninger      |  53 | 105 |
|                           |     | 200 |

*Bemærk, at andelene summerer til mere end 100 procent. Det skyldes, at mange af artiklerne omfatter to eller tre ekspertfunktioner. I disse tilfælde har vi kodet alle relevante ekspertfunktioner for den enkelte artikel og herefter beregnet andelene i forhold til antallet af artikler. Ekspertfunktionerne i tabellen er opgjort på artikelniveau (ikke på kilde niveau), da fokus her er på journalistens anvendelse af ekspertkilder til at udfylde bestemte funktioner i den konkrete artikel.

Det ses af tabel 5, at i stort set alle klimaartikler (98%) castes eksperter til at bidrage med vurderinger. Når vi ser på handlingsanvisende eksperter, finder vi dem i cirka halvdelen (53%) af artiklerne. Hovedparten af handlingsanvisningerne er rettet mod det politiske niveau. Det handler i mange tilfælde om CO2, bæredygtighed, energikilder, transport og landbrug. Frekvente ekspertkilder her er Klimarådet, CONCITO,  Rådet  for  Grøn  Omstilling  og  universitetsansatte  forskere - altså en blanding af ekspertkilder med og uden deklarerede særinteresser.

Vi ved fra anden forskning, at handlingsanvisninger fra ekspertkilder er mindre frekvente i dagbladsjournalistikken. Johansen &amp; Johansen (2022) finder handlingsanvisninger fra ekspertkilder i cirka hver femte dagbladsartikel. Der er her tale om en analyse af artikler fra de tre største danske dagblade, hvorfor man ikke uden videre kan sammenligne  resultaterne  af  de  to  undersøgelser  1:1.  Ikke  desto mindre  tyder  den  store  observerede  forskel  på,  at  ekspertkilder  i handlingsanvisende funktioner har en overhyppighed i klimajournalistikken.  Hypotese  tre  bekræftes  derfor  med  de  nævnte  forbehold.

## Diskussion

Overordnet finder vi, at ekspertkilder i klimajournalistik repræsenterer et bredt spektrum af interesser, ansættelsesforhold og fagligheder. Cirka halvdelen er privatansatte ikke-forskere. De ikke-forskende privatansatte ekspertkilder kommer især fra tænketanke og herudover fra virksomheder, der leverer rådgivning og konsulentbistand, og fra interesseorganisationer. Fælles for disse aktører er, at de  varetager  bestemte  interesser  som  fx  medlemmers  interesser, økonomiske interesser eller den grønne dagsorden.

Samlet  set  illustrerer  denne  mangfoldige  brug  af  eksperter,  at mange  klimajournalister  ikke  ser  uafhængighed  og  forskerstatus som  afgørende  principper  for  ekspertudvælgelse.  Det  indikerer også, at mange interessenter 'byder sig til' og ønsker at bidrage til den offentlige meningsdannelse på klimaområdet. Det understøtter Schäfer og Painters (2020) pointe om, at der på klimaområdet er sket et skifte fra overvejende brug af forskerkilder til en bredere palet af elitekilder, og at disse elitekilder blandt andet er NGO-repræsentanter og folk fra virksomheder. Det flugter med Funtowicz &amp; Ravetz (1993), der peger på klimaområdet som et politiseret felt med mange professionelle  interessenter,  og  det  flugter  med  Brüggemann, Lörcher &amp; Walter (2020), der peger på, at klimajournalistikken er et område, hvor advocacy og lobbyisme spiller en vigtig rolle. Dog ikke i en sådan grad, at flertallet af ekspertkilder på klimaområdet er privatansatte kilder med særinteresser.

Nyere  forskning  peger  på,  at  tænketanke  refereres  hyppigere  i danske dagblade - også relativt i forhold til de tungeste interesseorganisationer: 'I perioden 2006 til 2015 er tænketanke altså ikke alene blevet  refereret  hyppigere  i  de  landsdækkende  dagblade;  de  har også i stigende grad kunnet konkurrere med sværvægterne iblandt danske interesseorganisationer' (Kelstrup, 2016, p.14). Vores kortlægning viser ikke blot, at tænketanke også på klimaområdet er blevet en væsentlig aktør, men også at tænketankene i mange tilfælde bruges  i  en  ekspertrolle.  Det  flugter  med  tidligere  resultater  hos Blach-Ørsten &amp; Kristensen (2016) og Laursen &amp; Trapp (2021).

Laursen &amp; Trapp (2021) forklarer delvist journalisters brug af tænketanke som eksperter med henvisning til, at det meget ofte (i tre ud af fire tilfælde i deres undersøgelse) sker, når tænketanke præsenterer ny forskning eller nye undersøgelser, altså i en lærerrolle som formidler af egne resultater. Ved at præsentere ny viden legitimeres tænketankenes ekspertstatus. Vores undersøgelse viser imidlertid, at tænketankseksperter på klimaområdet tre ud af fire gange bruges i rollen som offentlig ekspert, altså uden at præsentere egne nye resultater. Det er således ikke nødvendigt at præsentere nye resultater på klimaområdet, for at komme i kildebetragtning som tænketanksekspert. Samtidig finder vi, at tænketankseksperterne (23%) sjældnere  end  de  offentligt  ansatte  forskerkilder  (37%)  udtaler  sig  om egne nye resultater i en lærerrolle.

Resultatet står i kontrast til Laursen &amp; Trapps forskning (2021), som dog ikke har undersøgt klimaområdet specifikt. En mulig forklaring er derfor, at klimaområdet skiller sig ud, når det handler om tænketankes adgang til at optræde som ekspertstemmer. Vores resultater tyder på, at klimajournalister ofte accepterer at bruge partseksperter i ekspertroller uden behov for at retfærdiggøre dette valg, hvilket understøtter Brüggemann, Lörcher &amp; Walters (2020) pointe om, at journalister trækkes ind i et politiseret felt, hvor aktivisme er en del af spillet og bredt accepteret.

I  stort  set  alle  klimaartikler (98%) castes eksperter til at bidrage med vurderinger. Analysen afspejler dels, at journalister i artikler, hvor der optræder eksperter, altid prioriterer at give læseren sammenhæng og forståelse af nutiden og begrundede forventninger til fremtiden, og dels at journalister nærmest per automatik giver disse vurderinger og spekulationer autoritet ved at lægge dem i munden på eksperter. Albæk har tidligere beskrevet, hvordan journalistikken udvikler sig fra midten af det 20. århundrede til at blive mere fortolkende og forklarende: 'Journalists gradually adopted a more interpretive style of reporting: they described both what had happened and explained  why it had happened' (Albæk, 2011, p.336). Udviklingen omtales ofte som 'the interpretive turn i journalism', hvor man bevæger sig ud over 'descriptive, objective, and fact-focused reporting' (Verkest, 2023, p.3). Vores analyse bekræfter denne udvikling.

Når vi ser på handlingsanvisende eksperter, finder vi, at i cirka halvdelen (53%) af klimaartiklerne med ekspertkilder leverer en ekspert  handlingsanvisninger.  Ekspertkilder  bliver  således  hyppigt brugt i handlingsanvisende funktioner i klimajournalistikken - og betydeligt  hyppigere  end  i  journalistik  generelt.  Flertallet  af  disse handlingsanvisninger  er  rettet  mod  det  politiske  niveau.  Resultaterne understøtter Peters &amp; Heinrichs (2005), som i en tysk kontekst finder, at klimaeksperter i journalisternes optik skal agere, kritisere og være politisk handlingsanvisende.

Det understøtter også påstandene fra blandt andre Brüggemann, Lörcher &amp; Walter (2020) om, at klimaområdet er stærkt politiseret, og illustrerer, at mange ekspertkilder bærer flere kasketter og bruger deres faglige ekspertise til at advokere for bestemte løsninger. Vores resultater tyder på, at mange klimajournalister i praksis accepterer og måske endda tilskynder denne mulige form for aktivisme hos deres ekspertkilder.

Omvendt så understøtter resultatet ikke Nicolaisens nylige  undersøgelser af danske klimaforskeres, klimajournalisters og borgeres  'role  perceptions'.  Nicolaisen  konkluderer,  at  'neither  of  the three actors want climate scientists and climate journalists to act as advocates.' (Nicolaisen, 2022, p.667). Når han spørger klimajournalister, finder han stærk konsensus om, at klimaforskere ikke skal advokere for bestemte løsninger, og at klimajournalister først og fremmest skal beskrive virkeligheden.

Vores resultater peger derfor på en mulig diskrepans mellem klimajournalisters rolleopfattelser og deres praksis. Klimajournalistikken ser ud til gennem omfattende brug af handlingsanvisninger at påvirke politiske beslutningsprocesser, pege på løsninger og forsøge at fremprovokere handling. Samtidig smelter særinteresser og ekspertise ofte sammen i kildevalg på klimaområdet.

## REFERENCER

- Albæk, E. &amp; Munk Christiansen, P. &amp; Togeby, L. (2004). Eksperter i medierne: Dagspressens brug af forskere 1961-2001 . Magtudredningen.
- Albæk, E. et al. (2009). Eksperter i valgkamp: Proces eller indhold? Journalistica , 3(1), 86-102. https://doi.org/10.7146/journalistica.v3i1.2035
- Albæk, E. (2011). The interaction between experts and journalists in news journalism. Journalism 12(3), 335-348.

https://doi.org/10.1177/1464884910392851

- Andersen, K. &amp; Larsen, E. G. (2016). Hvilken periode skal analyseres? Uge 46 som dataindsamlingsstrategi i journalistikforskningen. Journalistica , 10(1), 126-146. https://doi.org/10.7146/journalistica.v10i1.24891
- Anderson, A. (2017). Source influence on journalistic decisions and news coverage of climate change. In M. C. Nisbet, S. S. Ho, E. Markowitz, S. J. O'Neill, M. S. Schäfer, &amp; J. Thaker (Eds.), Oxford Research Encyclopedia of Climate Science . Oxford: Oxford University Press.
- Areia, N. P. &amp; Intrigliolo, D. &amp; Tavares, A. &amp; Mendes, J.M. &amp; Sequeira, M.D. (2019). The role of media between expert and lay knowledge: A study of Iberian media coverage on climate change. Science of Total Environment , 682: 291-300. https://doi.org/10.1016/j.scitotenv.2019.05.191
- Arnoldi, J. D. (2005). (Medieskabt) Ekspertise i medierne. Dansk Sociologi , 16(3), 9-24. https://doi.org/10.22439/dansoc.v16i3.725

- Blach-Ørsten, M. &amp; Kristensen, N.N. (2016). Think tanks in DenmarkMedia visibility and Network Relations. Politik , 19(1): 22-42. https://doi.org/10.7146/politik.v19i1.27399
- Blom, J. N. &amp; Rønlev, R. &amp; Reinecke Hansen, K. &amp; Kruse Ljungdalh, A. (2021). The Potentials and Pitfalls of Interactional Speculations by Journalists and Experts in the Media: The Case of Covid-19. Journalism Studies , 22(9), 1142-1160.

## https://doi.org/10.1080/1461670X.2021.1925950

- Boyce, T. (2007). Journalism and Expertise. Journalism Studies , 7(6), 889-906. https://doi.org/10.1080/14616700600980652
- Bray, D. &amp; von Storch, H. (2017). The normative orientations of climate scientists. Science and Engineering Ethics 23 (5), 1351-1367. https://doi.org/10.1007/s11948-014-9605-1.
- Bro, P. (1998). Journalisten som aktivist. Om presse, politik og demokratisk dialog . Fremads Debatbøger.
- Bro, P. (2004). Aktionsjournalistik. Historie, holdning og håndværk . Syddansk Universitetsforlag.
- Bro, P. (2012). Historien om den nyttige nyhedsformidling. In U. Haagerups En Konstruktiv Nyhed , (pp. 129-143). Forlaget Ajour.
- Brüggemann, M. (2017). Shifting roles of science journalists covering climate change. In M. C. Nisbet, S. S. Ho, E. Markowitz, S. J. O'Neill, M. S. Schäfer, &amp; J. Thaker (Eds.), Oxford Research Encyclopedia of Climate Change Communication . https://doi.org/10.1093/acrefore/9780190228620.013.354
- Brüggemann, M., &amp; Engesser, S. (2014). Between consensus and denial: Climate journalists as interpretive community. Science Communication , 36(4), 399-427. https://doi.org/10.1177/1075547014533662
- Brüggemann, M. &amp; Lörcher, I. &amp; Walter, S. (2020). Post-Normal Science Communication: Exploring the Blurring Boundaries of Science and Journalism. Journal of Science Communication 19(3). https://doi.org/10.22323/2.19030202
- Douglas, A. L. &amp; Caburnay, A. C. &amp; Cohen, L. E. (2011). How Much Is Enough? New Recommendations for Using Constructed Week Sampling in Newspaper Content Analysis of Health Stories. Communication Methods and Measures , 5:1, 76-91. DOI: 10.1080/19312458.2010.547823
- Duarte, K., &amp; Eide, E. (2018). Når vitenskapen skal «ut». Norsk Medietidsskrift, 25(3), 01-18. https://doi.org/10.18261/issn.0805-95352018-03-02
- Eskjær, M. F. (2019). Et tabt årti? Dansk klimadækning siden COP15. Politik , 22(3). https://doi.org/10.7146/politik.v22i3.117726
- Flyvbjerg, B. (2010). Fem misforståelser om casestudiet. In Kvalitative metoder (pp. 463-487). Hans Reitzels Forlag.
- Friedman, S. M. (2015). The changing face of environmental journalism in the United States. In A. Hansen &amp; R. Cox (Eds.), The

- Routledge Handbook of Environment and Communication (pp. 144-157). Oxon: Routledge.
- Funtowicz, S. O. &amp; Ravetz, J. R. (1993). Science for the post-normal age. Futures 25 (7), 739-755. https://doi.org/10.1016/00163287(93)90022-L
- Hayes, A. F. &amp; Krippendorff, K. (2007). Answering the Call for a Standard Reliability Measure for Coding Data. Communication Methods and Measures , 1(1), 77-89.

https://doi.org/10.1080/19312450709336664

- Hopmann, D. N. (2014). Casevalg og repræsentativitet: Hvem eller hvad skal jeg undersøge? In D. N. Hopmann &amp; M. Skovsgaard, Forskningsmetoder i journalistik og politisk kommunikation (pp. 43-60). Hans Reitzels Forlag.
- Johansen, K. R. &amp; Johansen, J. D. (2022). Ekspertkilder i landsdækkende danske dagblade: Hvem er de, og hvilke roller og funktioner optræder de i? Journalistica , 2022, 86-111. https://doi.org/10.7146/journalistica.v16i1.132421
- Kelstrup, J. D. (2016). Tænketankes brug af dagbladene som et marked for politiske idéer i Danmark. Politik , 19 (1). https://doi.org/10.7146/politik.v19i1.27392
- Kelstrup, J. D. (2020). Policyprofessionelle i danske tænketanke: uddannelse, erhvervserfaring og synlighed i Folketinget og landsdækkende aviser. Politica , 52 (1), 59-75. https://doi.org/10.7146/politica.v52i1.130798
- Lacy, S., Riffe, D., Stoddard, S., Martin, H., &amp; Chang, K.-K. (2001). Sample Size for Newspaper Content Analysis in Multi-Year Studies. Journalism &amp; Mass Communication Quarterly , 78(4), 836-845. https://doi.org/10.1177/107769900107800414
- Laursen, B. &amp; Trapp, L. N. (2021). Experts or Advocates: Shifting Roles of Central Sources Used by Journalists in News Stories? Journalism Practice , 15:1, 1-18.

https://doi.org/10.1080/17512786.2019.1695537

- Nicolaisen, P. B. (2022). Role Perceptions in Climate Science Communication. Environmental Communication. https://doi.org/10.1080/17524032.2022.2152848
- Nicolaisen, P. B. (2022). A State of Emergency or Business as Usual in Climate Science Communication? A Three-Dimensional Perspective on the Role Perceptions of Climate Scientists, Climate Journalists, and Citizens. Science Communication , 0 (0), 1-26. https://doi.org/10.1177/10755470221136220
- Nicolaisen, P. B. (2023). Sea Change or Still Water? A triadic analysis of ideal roles, the relevance of science and experience, and quality assurance in the public climate debate . Politicas ph.d.-serie, Institut for Statskundskab, Aarhus Universitet.

- OECD (2007). Working Party of National Experts on Science and Technology Indicators. Revised Field of Science and Technology (FOS) Classification in the Frascati Manual . DSTI/EAS/STP/NESTI(2006)19/FINAL.
- Peters, H. P. (1995). The interaction of journalists and scientific experts: co-operation and conflict between two professional cultures. Media, Culture &amp; Society , 17(1), 31-48. DOI:10.1177/016344395017001003
- Peters, H. P. (2014). Scientists as Public Experts: Expectations and Responsibilities. In M. Bucchi &amp; B. Trench, Handbook of Public Communication of Science and Technology , 2nd edition (pp. 70-82). Routledge.
- Peters, H. P. &amp; Heinrichs, H. (2005). Öffentliche Kommunikation Über Klimawandel Und Sturmflutrisiken: Bedeutungskonstruktion Durch Experten, Journalisten und Bürger . Schriften des Forschungszentrum Jülich.
- Riffe, D. &amp; Aust, F. C. &amp; Lacy, R. S. (1993). The Effectiveness of Random, Consecutive Day and Constructed Week Sampling in Newspaper Content Analysis. Journalism Quarterly , 70:1, 133-139.
- Schäfer, M. S. &amp; Painter, J. (2020). Climate journalism in a changing media ecosystem: Assessing the production of climate change-related news around the world. WIREs Clim Change . 2021; 12:e675. https://doi.org/10.1002/wcc.675
- Schrøder, K. C., Blach-Ørsten, M. &amp; Eberholst, M. K. (2020). Danskernes brug af nyhedsmedier 2020 . Roskilde Universitet. Danskernes brug af nyhedsmedier https://doi.org/10.5281/zenodo.4063341
- Skovsgaard, M., van Dalen, A. &amp; Bisgaard, K. (2018). Et ædelt fag under stigende pres? Udviklingen i journalisternes professionelle idealer og deres opfattelser af det daglige arbejde som journalist 20092015. Journalistica 12(1) , 4-26. https://doi.org/10.7146/journalistica.v12i1.105539
- Sundblad, E.-L. &amp; Biel, A. &amp; Gärling, T. (2009). Knowledge and Confidence in Knowledge About Climate Change Among Experts, Journalists, Politicians, and Laypersons. Environment and Behavior , 41(2): 281-302. https://doi.org/10.1177/0013916508314998
- Verkest, S. (2023). Negotiating interpretive power: Interpretive practices in journalist-scientist interactions. Journalism 0(0), 1-20. https://doi.org/10.1177/14648849231192149
- Weldingh, L. (2023). Begivenhedsstyret eller emnestyret klimajournalistik?: En indholdsanalyse af danske dagblades klimadækning mellem 2018 og 2021. Journalistica - Tidsskrift for forskning i journalistik 17(1). https://doi.org/10.7146/journalistica.v17i1.135010
- Wien, C. (2014). Commentators on daily news or communicators of scholarly achievements? The role of researchers in Danish news

media. Journalism , 15(4), 427-445.

https://doi.org/10.1177/1464884913490272

- Williams, A. (2015). Environmental news journalism, public relations and news sources. In A. Hansen &amp; R. Cox (Eds.), The Routledge Handbook of Environment and Communication (pp. 197-206). Oxon: Routledge.
- Willig, I., Blach-Ørsten, M. &amp; Burkal, R. (2022). What is 'Good' Climate Journalism? Public Perceptions of Climate Journalism in Denmark. Journalism Practice, 16(2-3), 520-539.

https://doi.org/10.1080/17512786.2021.2016069

- Ytterstad, A. (2011). Klimakrisen utfordrer objektivitetsidealet i norsk journalistikk. Norsk Medietidsskrift , 18(4), 323-344.

## KRESTEN ROLAND JOHANSEN

Lektor

Journalistuddannelsen Danmarks Medie- og Journalisthøjskole krj@dmjx.dk

## JAKOB DYBRO JOHANSEN

Lektor Journalistuddannelsen

Danmarks Medie- og Journalisthøjskole jdj@dmjx.dk