Afasi og tropologi
Forfattere: Steffen Jørgensen
Tidsskrift: kok (1995-04-27)

## Steffen Jørgensen

## Afasi og tropologi

Indledning til Roman Jakobson: »To aspekter af sproget og to typer afatisk forstyrrelse«

Når Roman Jakobson (1896-1982) i optakten til sin nu klassiske artikel om »To aspekter af  sproget og to typer afatisk forstyrrelse« (1956) skriver, at »Lingvister beskzftiger sig med sproget i alle dets aspekter«, opstiller han et ideal, han selv i sjzlden grad formåede at leve op til. I sin overordentlig store produktion (alene hans udvalgte arbejder, Selected Writirzgs, fylder mere end 5700 store sider) lidvikler Jakobson alle lingvistikkens hovedområder (navnlig inden for fonologien var han teoretisk nyskabende), han har behandlet alle den slaviske filologis discipliner, og hans bidrag til studiet af bgrnesprog, afasi, metrik, poetik, koininunikationsteori og almen semiotik har vzret af afggrende betydning.

Et v:esentligt  kendetegn for Jakobsons arbejder -inidt i dette vidtsp~ndende interessefelt -er, at selv den mest detaljerede analyse altid i én  og samme vending er såvel styret af som udviklende for et overordnet teoretisk synspunkt. Den aktuelle artikel er således andet og mere end et vellykket eksempel på nytten af anvendt lingvistik, for så vidt et metodisk apparat stilles til rådighed for dels en gren af  psykopatologien og dels for den litterme stilistik, hvilket Jakobson allerede gØr opmzrksoin på i sin indledning: Eftersom afasiens mest slående syrnytonler (som oprindeligt skyldes specifikke hjernebeskadigelser) er af sproglig natur, gØr de som sådanne krav på en lingvistisk analyse; og omvendt vil en unders~gelse af  den gradvise nedbrydninq af sprogstrukturen, der kendetegner afasiens forskellige sygdomsformer, bidrage til forstielsen af  selve sprogets opbygning.

Jakobson havde allerede erkendt dette forhold for fonemsystemets vedkommende i en stor afhandling fra 1942, ~Kindersprache, Aphasie und allgemeine Lautgesetze~, hvor han piviser, at der findes en strengt regelrnzssig og -i hvert fald for de her undersggte sprogs vedkommende -alment gyldig rxkkefØlge i erhvervelsen af  distinkte sproglyd, dvs. i barnesprogets fonetiske tilblivelseshistorie. Under sine f~rsproglige »pludrekoncerter« udforsker og behersker barnet hele sprogets artikulatoriske register, men ved indgangen til det egentlige sprogstadiiiin foretages en stseng udvzlgelse af ftirst enkle og siden mere komplekse sproglyd (forekomsten af en betydningsintention og en social indstilling er de vzsentligste kriterier herfor, n m n e r   Jakobson). Sammenholdt ined afasien er forholdet s i   dette, at det tidligst erhvervede i barnesproget er det inest resistente i afasien, inens det senest erhvervede er det, der forst ramines af den patologiske sprogforstyrrelse (og omvendt igen det, der senest rehabiliteres ved en inulig genoptrrening af afatikeren). Jakobson viser senere, hvorledes disse »iinplikationslove&lt;tl g@r  sig gzldende p i   alle niveauer i det sproglige hierarki, dvs. ikke alene fonologisk, inen ogsi moifologisk og syntaktisk.'

Et umiddelbait udgangspunkt for afsnittet oin »Sprogets dobbelte karakter« i artiklen nedenfor er kapitlet oin »Syntagmatiske og associative forbindelsere i F. de Saussures Cours de linguistiqur générrile (1916), soin Jakobson eksplicit henviser til. Saussure elaborerer her sin grundlzggende dikotomi inellein In langue (sprogformen) og la parole (talen),?  idet han siger, at de forhold, der findes inellem lingvistikkeris tei-iner, udvikler sig inden for »to distinkte sfzrertt svarende til »to foriner for vor inentale aktivitet, sorn  begge er u u n d v ~ r lige.for  .sproget.s liv«? P i   den ene side indg2  ordene i nogle forbindelser soin f@lge  af deres faktiske saiiunenk:edning  i den realiserede diskurs. Disse kornbinationer, hvor to eller flere enheder fglger efter hiiiandeii i kraft af »udtrykk e t ~ linezre karaktel-«  (principperne o 1 1 1  tegnets arbitraritet og om udtrykkets linearitet er Saussures to, fundamentale dogmer'), kaldes for syntagmer (fx gen-lase; trods olt: de n i ~ ~ ~ ~ r ~ ~ ~ . s k ~ ~ l i g ~ ~ , f i ~ r l ~ o l t i ; hvis clet er godt vejr, tuger vi i skoven osv.), og her f&amp; en given term kiiii sin betydiiingsv~erdi (vale~tr) i kraft af  sin opposition til den forudgiende eller efterftjlgende term eller til dem begge. P i   den anden side, uden for diskursen, associeres de ord. der har »et eller andet til f z l l e s ~ , i  hukommelse ri^ hvor de danner nogle grupper, der holdes sammen af »ineget forskelligartede forbindelser«. Ordet undenlistzitzg kan siledes ubevidst: siger Saussure -fremkalde fdlgende rzkker: undervise, underviser, zLndervi.st (et b~jningsparadigme); indlering, uddannel.sr, instruktion (synonymer); eller indl~c.ring, cirmering, lokalisering (ord ined saimne suffiks). Disse anderledes beskafne ti,ssociativej~~rhindel?ier, der til forskel fi-a  de syntagmatiske in prtieserltirr forekommer in absentia i en virtuel hukoimnelsesserie. forestiller Sauss~ire sig lokaliseret  i  hjernen, hvor  de er en del af »dette iridre skatku11urier«, der udgor sproget hos det enkelte individ. Med eii verbal illustration hedder det: »Ud fra dette dobbelte synspunkt kan en sproglig enhed sainmenlignes med en bestemt del af en bygning, fx en s@jle;  denne befinder sig p3 den ene side i  et besteirit forhold til arkitraven, soin den understtitter; dette arrangeinent af to enheder. der begge er til stede i ruininet, vakker tanken oin den syririlgrniuiske forbindelse; p i   den u d e n  side: Hvis denne s ~ j l e r af  dorisk art, fremkalder den den nientale sammenligning med andre stilarter (joniskt korintisk osv.), som er elementer, der ikke er til stede i ruminet: Forbindelsen er as~ociativ.«~

Det er denne klassiske, strukturelt lingvistiske dikotomi (der er genererende for hele det Saussure'ske begrebskotnpleks), Jakobson bygger videre pi; inen til forskel fra Hjelrnslev, der radikaliserer den (og deinied iflg. Jakobs011  ender i  et rent »algebraisk«' synspunkt), kan man sige, at Jakobson opbloder den gennem en -bide i en dagligdags og filosofisk betydning  af  ordet -mere realistisk^^ approach til det heterogene fznomen, sproget er, hvilket gØr det iniiligt for h a n   at inddrage stedse tlere af  de aspekter, Saussure matte udelukke, uden at han af den grund behover at give atkald pi  nogen analytisk eller teoretisk rigeur. Saiissure placerede saledes de associative forbindelser (med Hjelmslevs siden accepterede udtryk: purudigrnet) p i   en simriltunukse og syntagmet p i   en .succe.ssionsuk.ve,' og nar Jakobson i stedet taler om hhv. selektionsnk.se og konzhinationsukse,'" markerer han med de tiiere dynamiske begreber om selektion og k»ml?inution, at det sproglige tegn ikke blot skal analyseres som element i en statisk, logisk struktur (koden), men ogsi som genstand for de skiftende indog ciflodrzir~ger, subjekterne uafladeligt foretager, nar de kommunikerer indbyrdes -og soin hver iszr involverer savel selektion som konibination, 1 1 1 e 1 1  i  omvendt orden:

Indkoderen starter itlg. Jakobson med en rrnulyti.sk operation."  FØrst selekteres fra kodens lager af paradigmatiske inuligheder en rzkke storrelser, der i koden befinder sig i et substitiitionsfoi-hold  og altsi er forbundet gennem forskellige grader af  lighed eller siniiluritet (fx de enkelte ordklasser eller de enkelte ord i et bojningsparadigine); lierefter foretages en ,syntetisk operation, idet de selekterede konstituenter kombineres og integreres i en kontekst, hvori de befinder sig i en tilstand af kontiguitet (nlerhed). I indkodningen er selektionen siledes det foiudgiiende, kombinationen det efterf~lgende og operationens inil. Afkoderen bliver p i   sin side f ~ r s t konfronteret med de syntetiserede data (kombinationen) og skal herefter analysere dem, dvs. foretage en selektion blandt inulige betydninger (hvilket er mest iejnefaldende i tilfzlde af  homonyini, dvs. hvor et udtryk kan forbindes med flere indhold (jvf. verbalet i Jensen nzciler kor~z(zc.t), eller i tilfzlde af  syntaktisk ambiguitet, dvs. hvor en sztning kan forstiis p i   mere end en mide (jvf.  przdikatet i Jen.sen arb&lt;jderp&amp;  et skib)). I afkodningen er kombinationen det forudgiende, selektionen det efterf~lgende og inalet.

Det er -i Jakobsons lingvistiske perspektiv -fØrst og fi-einn~est disse indog afkodningsprocesser (og med Saiissures udtryk samtidig »to foriner for vor inentale aktivitet«). der i stØrre eller mindre omfang szttes ud af kraft uiidei-  de afatislic forstyil-elsei-;  og i begge af  afiisiens to hovedforrner, deri motori,rkr

(eller emissive) og den sensoriske (eller receptive), er det i overvejende grad den rfterfdlgende del af processen (dvs. enten kombinationen eller selektionen), der bliver beskadiget:"

Den motoriske afatiker, hvis selektionsevne er nogenliinde intakt. mens koinbinationsevnen er beskadiget (»kontiguitetsforstyrrelse«),  kan siledes nok frembringe en rlekke associative serier -jo  mere disparate, des st@rre sygdorninen er -, men mangler evnen til at indslette dem i en ordnet, syntaktisk saminenhzrig, resulterende i ugrcrninzcrti,snzel':

.  . .Yes .  .  . ah . .  . Monday . .  . ah .  .  . Dad and Peter Hogan, and Dad .  .  . ah ... Hospital ... and ah ... Wednesday ... Wednesday, nine o'clock and ah Thursday .  .  . ten o'clock ah doctors .  .  . two .  . . two .  .  . and doctors and .  .  . ah .  .  . teeth .  .  . yah. And a doctor .  .  . an gir1 .  .  . and gums, and I. [Upon questionirig about his former employinent in  a paper inill] Lower Falls .  .  . Maine .  .  . Paper. Four hundred tons a day! And ah .  .. sulphur machines, and ah .  . . wood .  .  . Two weeks and eight hours. Eight hours ... no! Twelve hours, fifteen hours ... workin ... workin ... workin! Yes, and ah ... sulphur. Sulphur and ... Ah wood. Ah ... handlin! And ah sick, four years ago.«

Den sensoriske afatiker er heroverfor nok i stand til at foretage en egentlig s:etningsdannelse, inen har alvorlige problemer med at »huske ordene« (som inarige kender til det fra »dagen delpi«  eller fra iszr zldre medborgere, der er ramt af forkalkning af hjernens blodkar). Han eller hun lider af »similaritetsforstymelse~:

»Well, I had trouble with .  .  . oh, almost everything that happened from the ... eh, eh ... Golly. the word I can remenber, you know, is ah ... When I had the ... ah, biggest ... ah ... that 1  had the trouble with, you know ... that I had the trouble with, and I still have a ..  . the ah ... different ... The things I want to say ... ah ... The way I say things, but I

understand mostly things, most of them and what the things are.«

Man kan smenholde disse mere fyldige eksempler med dem. Jakobson selv anferer i artiklen nedenfor.

Det, der i  fØrste rzkke ggr Jakobsons artikel om »To aspekter ... bide klassisk og kompleks, er, at det her -via den strukturelle lingvistik -lykkes hun at forbinde analysen af afasiens to hovedfori-i-ier med en teori om stilistikken~ to hovedtroper, metaforen og metonymien, soin hermed inddrages under lingvistikkens genstandsoinride. Dette er ikke nogen selvfØlge.  En traditionel lingvist skriver fx:

»Den kendsgerning, at en vis  stjernegruppe pi nattehimlen  mindede nogle om en tyr, og at en leve p i   en krigers skjold antyder, at dets bzrer er modig, er. forekommer det mig, nonlingvistiske ekseinpler p i  den sillnme trang til analogidannelse, soin f~ingerer i frembringelsen og forstielsen af  in eta fore n.^'^

Man finder imidlertid ikke hos Jakobson den sanme, skarpe adskillelse af psykologisk (eller kognitiv) og lingvistisk kompetence, og han  videreferer i denne henseende en opfattelse, som allerede Saussure gav udtryk for:

»Psykologisk set, abstraheret fra sit udtiyk i ordene, er vor tanke kun en amorf og fol-skelsl~s rnasse. Filosoffer og lingvister har altid vzret enige om at anerkende. at uden tegnenes h-jzlp  ville vi vzre ilde af stand til at skelne inellein to ideer p i  en klar og konstant made. Taget i sig selv er tanken som en tage, hvor intet er nedvendigt afcrlenset. Der findes ingen preetablerede ideer, og intet er distinkt fer sprogets tilsyi~ekoi-i~st,«~~

Mht. metaforen og metonymien bem~rker man, at Jakobson ikke -som den klassiske retorik  og den heraf udviklede stilistik -analyserer disse to troper som isolerede figurer blandt andre inden for et stort inventaiiim, men som to fundamentale og indbyrdes forbundne proce.rsrr i sproget. Man bemærker desuden, at de to grundbegreber. Jakobson bringer i anvendelse i denne sammenhzng, begreberne om similaritet og kontiguitet. hver iszr appliceres p i begge af  sprogets »akser«. P i   selektionsaksen er elementerne »normalt« kategoriseret  ud  fra varierende grader af siinilaritet (Jakobson taler ogsi mere generelt om ~k7~ivulens), men hos afatiske patienter med »similaritetsforstyrrelse« er den semantiske gruppering overvejende styret af  spatial eller teriipore1 kontiguitet (jvf. den kvindelige patient, der i artiklen nedenfor forklarer cn bcstcint gruppcnng af ting [ned henvisning til et »udstillings~~indue«, hvor

»det ikke betyder noget, hvad tingene er«, dvs. hvor de ikke behgver at ligne hinanden). P C 1   koinbinationsaksen er elementerne forbundet gennein kontiguitet, men Jakobson taler tier ogsi oin positioni.1  .similuritet  inellein elementer,der kan sti p i  samme plads i syntagmet (inan kan her ekseinplarisk k n k e  p5 P. Diderichseiis »szt~iingsskema«,~~ der pr~ecist angiver de enkelte scetnirigsleds inulige positioner p i   dansk). Begge de to grundbegreber, siinilaritet og kontiguitet, rummer altsi bide et »foritielt« (syntaktisk) og et »substantielt« (semantisk) aspekt. Det er »siinilaiitetsforsty~~elsen«, der mest oplagt peger p i de seinantiske grupperinger, baseret p A   kontiguitet. Metoilyinien  soin sidan vidner oin deres permanente tilstedevzrelse -og den gflr det maske ogsi LIiniddelbart lettere at se, at de to fundamentale processer, Jakobsoil  opererer med, selektion og kombination, er indbyrdes forbundne i den sproglige kreativitet. Selv om inetonymieii i  f ~ r s t e oingang ses soiti et produkt af koinbinationsevnen, er den -i den realiserede diskurs -lige s i   vel som inetaforen resultatet af en selektion fra et paradigme, der blot er anderledes konstrueret end det, der etablerer metaforen. Med en helt traditionel formulering: Metonyinien er, ligesoin de Øvrige troper, en paradigmatisk  »afvigelse«,  idet et tegn (fx en »pei.ser«)  er selekteret i  stedet for et andet (en »kat« eller et »tceppe«), soin det el-  relateret til gennein en bestemt type nxrhedsforbii~delse.'~

I sine afsluttende ovei-vejelser  i artiklen nedenfor giver Jakobson eii interessarit forklai-ing  pi. hvorfor litteraturen o 1 1 1  inetaforen -efter hans opfattelse ibenbut ined urette -er  s2 uligt stØrre end deil: der er blevet inetonyinien til del (der er nceppe nogen sinde skrevet en monografi om inetonyinieii).  Det er lettei-e,  hzvder han: at etablere et inetusprog ined metaforen som objekt. Syinbolerne i et inetasprog er forbundet ined symbolerne i det sprog, der refereres til, gennein .sinziluritet -ligesoin den metaforiske teriil ined den term, den ei. substitueret for. Metasproget er derfor 1nei.e hoinogerit i forhold til det metaforiske sprog. hvoriinod metonymien er baseret p i  et aiidet princip og deifor lettere trodser fort~lkning.'~ Metaforen hal-  i  @vi-igt, siger Jakobson, st0il.e affinitet til poesieii (navnlig den roinantiske og syinbolistiske, anfØi.es det) og dermed til sprogets portiskp funktion (dvs. fokuseringen p i selve m~ddelr1.si.n soin sidail, for dens egen skyld), inens metonymien er ncerinere forbundet med prosaen (med »realisinen« inden for litteraturen eller ined den »pragiiiatiske prosa« slet og ret) og f@lgelig rried  sprogets r.eferentiellel!' fiinktioii.

Nu  kan Inan umiddelbart indvende: at poesien netop har sine perioder, og at iiietoriyinien (saiit  synekclokrlz,  soin Jakohson slir sartunen ined metonymien) er rigtioldigt reprzsenteret i  fx klassicisinens vers.'" Man kan ogsi indvende, at metoiiyiiiien  i selve sin,formelle  struktur (dvs. soin selektion af en alternativ princip soin metaforen (hvilket definerer dein begge som

term) adlyder s m e troper).

Til g e n g ~ l d adskiller de sig s i -»siibstantielt«, om man vil -mht. den referentielle funktion. Mens inetaforen urniddelbat etablerer et brud i forhold til det »s~dvanligvis« betegnede objekt (designrrtrirn, som man vanskeligt iindgir at inddrage i semantikken), bliver metonymien til ved en,fi)r.sSdning  i forl~old til dette. Nir Pascal -soin semantikeren M. le Guem citerer -fx ski-iver: »Le nmud de notre condition prend ses replis et ses toiirs dans cet abime",2' betydel-  »abime« ikke »afgrund« i konkret forstand, inen -i  Pascals religigse kontekst -snarei-e  »mysteriiiin«. Anderledes udtrykt: Metaforen opererer ud fra et brud med tekstens seinantiske isotopi."  Heroverfor betegner metonymien  en forskydning -en glidning i forhold til referenten, men inden for &lt; ; n   og ,srrnlme isotopi, soin nar Zola fx skriver, at »nogle grove stemmer skzndtes i korridorerne« eller »Der var en forvirsing. et virvar a f   hoveder og arme soin bevzgede sig voldsoint, nogle vru ved at slette sig ned  og gore sig det bekvemt, ;indre blev stcedigt stiende for at kaste et sidste blik omkring sig.«"  Det er denne refei-entielle forskydning. der f i r J. Lacan til -ud fra en koit henvisning til Freud i Jakobsens tekst nedenfor -at identificere metonymien med den priinlerproces, psykoanalysen netop beskriver som  forskydnii~g,~~ mens det er mere uklart, hvorfor psykoanalysens,fi)rtrc.tning -med Lacans parallelisine -skiille vcere en  iiietafor. For s i   vidt fortletningen  iflg. Freud  betegner  den Itendsgeining, at ét  element i den manifeste dram leder frem til flere ubevidste indhold, kan den iidincerket analyseres soni enprirspro toto -altsi en synekdoke, som Jakobson siger."

Uiider alle oinstzndigheder skal man fastholde det alment semiotiske -og struktiirelle -perspektiv hos Jakobson. Metafor og metonymi kan dybest set ikke analyseres uafhlengigt af hinanden: de reprlesenterer to fundamentale processer i sproget og i vor mentale aktivitet, og de indg&amp; begge -ined forskellig hierarkisk  vlegt i enhver betydningsdannelse. I artiklen nedenfor er det umiddelbait de afatiske forstyrrelser, der giver aiiled~iing til refleksionen. M m bliver ofte f ~ r s t opinzrksom p i   det normale, n h   det gir galt.

## Noter

1.  En mere alinen forinel herfor findes in R. Jakobsori &amp; M. Halle: ~Phoiiology aiid Phoiietics«.  in sainine:  F~ltldrinrntnls c!fLnngut~gr. HaglParis 1956, p. 38.
2.  Jvf. artiklen nedenfor samt R. J~ikobscin: ~Aphasia as a Linguistic Topicc (org. 1955),  iil: Sr1rctc.n' Wi.itirlg.r  (ParisIHaag 1971 ff, herefter forkortet SW) II, pp. 229-238; samme: ~Toward a Liilguistic Classification of  Aphasic Impairmentse (org. 1963). ii-i: S W   II, pp. 289-306; sainine:  &gt;.Linguistic Types of Aphasia« (org. 1966),  in:  S W  II, pp. 307-333; og  samme: »On Aphasic Disorders from a Linguistic Ai i ~ l e c ( o r ~ 1 OXO), in: SWVTTT, pp. 128-1  40.

3.  Nogle centrale passager fra Saussures Cours er oversat til dansk under titlen »Lingvistikkens objekt« in: P. Madseii (red.): Strukturalisme. Kgbenhavn 1970.
4.  Jvf. F. de Saussure: Co~i1:s tie lirz~uistique générale, Paris 1916, p. 170; SJ fremhzver.
5.  Jvf. Saussure op.cit., pp. 100-103; da. overs. pp. 35-39. Jakobson kritiserer begge principper p i   eii overbeviseiide made i Jakobson: » P i   sporet af  sprogets vzseil« (org. 1966) in: Elementer,,funktioner og strukturer i ,sliro,qet, Kflbeiihavn 1979, pp. 89-  102.
6.  Jvf. Saussure op.cit., p.  170.
7.  Jvf. Jakobson &amp; Halle: Fundarnenta1,s ofLanguoge, pp. 26-28.
8. Jvf. Jakobsoii: »Tegn og sprogsystem« (org. 1962), in: Jakobson: Elfrnmt~); fitrktioner og strukturer i sproget, p. 86.
9.  Jvf. Saussure op.cit., pp. 114-1  17; da. overs. pp. 39-41.
10. Ordet »akse« anvendes ikke i »To aspekter ... «, men in: Jakobson: »Closing Stateirient: Linguistics and Poeticse, in: T.A. Sebeok (ed.): Style i r 1  Lariguage, Cambridge, Mass. 1960. Da. overs. (med udeladelser): »Poetik og lingvistik« in: Vindrosen nr. 7. Kgbenhavn  1967.
11. Jvf. Jakobson: ~Toward a Linguistic Classification ... «.in: SW II, pp. 289-306.
12. Jvf. ibid., p. 296. Opstillin~en her er let modificeret i forhold hertil.
13. Ekseinpleine stammer fra H. Coodglass: »Studies on the Craminar of Aphasicse, in: H. Goodgliiss &amp; S.  Blumstein (eds.): P.sycholinguistic,s  and Aphasia, Baltimore &amp;London 1973, pp. 185 &amp;. 186.
14. Jvf. J.M. Sadock: »Figurative Speech and Linguisties«, in: A. Ortony (ed.): Metophor arrd  Thought, Cambridge 1979, p. 46.
15. Jvf. Saussure op.cit., p.  155.
16. Jvf. B. Diderichsen: Elrirlc,rrt(rr  Bc~nsk Glzlrnrnatik, Kgbenhavn 1946, pp. 184.201.
17. Mhp. konkrete eksempler pi irietonymien i dens forskellige foriner ini  jeg  her heilvise til traditionelle frernstilliiiger som fx U. Albeck: Dnnsk Stilistik, KgSbeilhavn l939 eller, so111  den miske mest udfgrlige nogensinde P. Foiltanier: Mc~nuel  clc~ssiquc~pour l'r'turle  des tropes nu ~1errlc.nt.s (le In  sciellce clu  sens des rnots (org. 1 X21), in: P. Fontanier: Le.s$gures  du discour.~, Paris 1977.
18. Jvf. artiklen nedenfor og i gvrigt Jakobson: »Metalanguage as a Linguistic Problem« (org. 1976), in: SW  VII, pp. 113-121.
19. Jakobsoils Izre om sprogets ernotive, konutive, referenticlle. ~ioeti.ske,fi~ti,ske og rnetczsproglige funktioner er bedst beskrevet in: Jakobson: »Poetik og lingvistik« (se note 10).
20. Jvf. Fontallier op.cit., pp. 79-97.
21.  »Knuden i vore livsbetingelser far sine bugtninger og snoninger i  denne afgrulid.« Jvf. M. le Cuern: Sérnc~ntique de la me'tc~phore et de la rrlltorrymie, Paris  1973, p.15.
22. Jvf. A.J. Greiinas: S6mc~rztique structurrzlr, Paris  1966, p. 96. Da. overs. Strukturel semantik. Kgbenhavn 1974, p. 166.
23. Jvf. le Guein op.cit., pp.  14 &amp; 15; SJ fremlizver.
24. Jvf. J.  Lacan: »L'instance  de la lettre dans I'inconscient ou la raison depuis Freude (org.1957). Da. overs. »Bogstavets instans i det ubevidste* in: J. Lacan: Ilet ubrvidste .~pvog. Kflbenliavn 1973.
25. En ai-tikel,  der bl.a. uddyber disse forhold. er linder forberedelse til publikation juiii 1995.