Madborgerskab? Når videnskab møder hverdagspraksis
Forfattere: Bente Halkier
Tidsskrift: politik (2014-05-11)

## Madborgerskab? Når videnskab møder hverdagspraksis

## Bente Halkier

Professor, Institut for Kommunikation, Virksomhed og Informationsteknologier, Roskilde Universitet (RUC)

Spisning og madlavning er dagligdags-aktiviteter, hvis former tages for givet. Men planlagte kommunikations-kampagner baseret på videnskabelige undersøgelser problematiserer og politiserer i høj grad disse hverdagsaktiviteter. Bente Halkier viser i denne artikel, hvordan denne viden håndteres på forskellige måder i hverdagen. Sommetider som at magte hverdagen bedre, sommetider som  afvisning  af  budskaberne,  og  sommetider som at inkorporere delelementer ud fra, hvad der kan lade sig gøre.

## Indledning: Videnskabeligt baseret problematisering som politisering

Spisning,  madlavning  og  tilvejebringelse  af  fødevarer og måltider er på mange måder rutiniserede aktiviteter i  dagligdagen, hvis former tages for givet af folk. Imidlertid møder borgerne i vore dages medie-gennemsyrede samfund en forøget mængde af, hvad jeg vil kalde 'forandrings-opfordrende  kommunikation',  og  derved  bliver en lang række af de rutiniserede aktiviteter samtidig problematiseret og stillet spørgsmålstegn ved i samfundet (Adams  &amp;  Raisborough,  2008;  Sulkunen,  2009).  Forandrings-opfordrende kommunikation skal her primært forstås som planlagte kommunikations-kampagner (Rice &amp; Atkin,  2012;  Windahl  &amp;  Signitzer,  2009)  og  andre typer  off  entlige  og  delvist  off  entlige  forandrings-initiativer så som borger-paneler og lokale netværks-baserede projekter (Coveney, 2000:92-106; Phillips, 2011:50-55). Men forandrings-opfordrende kommunikation er samtidig ofte forbundet med mere generelle off  entlige diskussioner af samfundsproblemer i medierne.

Problematiseringen  af  madvaner  sker,  når  mad  og fødevarer forbindes med områderne sundhed, ernæring, miljø, klima, kvalitet og risiko, som udgør fødevarepro- blemer i fødevarepolitik (Lang &amp; Heasman, 2004). En del af den danske fødevarepolitik er at forsøge at regulere  forskellige  fødevareproblemer  gennem  kampagner og inddragelse af den individuelle fødevareforbruger som (med)ansvarlig både for problemer og løsninger (Nielsen et al, 2009).

Ofte  sker  problematiseringen  af  madvanerne  med udgangspunkt  i  en  form  for  videnskabelig  viden,  og videnskabelig  viden  bliver  brugt  argumentatorisk  til  at sætte grænser mellem, hvad der skal ses som fornuftigt og  ufornuftigt  at  gøre.  Men  videnskabelig  viden  bliver som al anden viden i samfundet produceret og brugt i specifi  kke  kontekster  ud  fra  aktørernes  specifi  kke  perspektiver (Bauer, 2009). Derfor kan videnskabelig viden på  bestemte  felter  ofte  forstås  som  mangetydig  og  ind imellem ligefrem modsatrettet. På fødevareområdet bliver der eksempelvis argumenteret for, at forbrugerne skal spise mere fi  sk, fordi fi  sk videnskabeligt set rummer store ernæringsmæssige  fordele.  Men  samtidig  bliver  der  eksempelvis argumenteret for, at forbrugerne skal passe på med at spise for meget fi  sk, fordi fi  sk videnskabeligt set indeholder sundhedsskadelige niveauer af tungmetaller. Forandrings-opfordrende kommunikation og de hermed forbundne mere generelle diskussioner i medierne er således med til at placere kompliceret videnskabelig viden, modsatrettede videnskabelige argumenter, og mere konkrete 'oversættelser' heraf i en hverdagskontekst (Eden, 2009). På denne måde bliver videnskabelig viden og argumentation  potentielt  brugt  og  håndteret  i  borgernes dagligdag, og borgerne indgår potentielt i (mikro)off  entlige samtaler om videnskab (Árnason, 2012; Blue, 2010).

Mit udgangspunkt i denne artikel er, at disse problematiseringer  af  dagligdagens  madvaner  gennem  forandrings-opfordrende kommunikation kan ses som en del af en politisering af hverdagslivet, hvor borgerne i deres kapacitet som hverdags-aktører forsøges inddraget i sam- fundsmæssig regulering af politiske problemer. I denne artikel præsenterer jeg tre forskellige måder borgere håndterer videnskabelige elementer på som del af politisering af  hverdagen. Først præsenterer jeg den teoretiske rammetænkning for hverdags-agency, set i relation til andre eksisterende  tilgange  på  feltet.  Derefter  præsenterer  jeg kort fi  re empiriske studier, hvorpå jeg baserer en typologi over  håndtering  af  videnskabeligt  baseret  politisering. Dernæst diskuterer jeg tre forskellige variationer af håndtering  af  videnskabeligt  baseret  politisering  i  hverdagslivet;  'mægtiggørelse',  'modstand  mod  disciplinering', og  'lad-sig-gørlighed'.  Endelig  konkluderer  jeg  tilbage til diskussionerne om forandrings-opfordrende kommunikation, off  entlig forståelse af videnskab, og medborgerskab som madborgerskab.

## Teoretisk tilgang: Hvordan hverdags-agency i forhold til politisering?

Mit  perspektiv  på  politisering  bygger  på  forståelsen  af politik  i  dele  af  litteraturen  om  'governance'  (Jordana &amp;Levi-Faur,  2004;  Rose  &amp;  Miller,  2010;  Sørensen, 2013),  som  igen  bl.a.  er  inspireret  af  en  Foucauldiansk forståelse af politisk styring (Dean, 1999; 2009; Foucault, 1980; 1991; Hewitt, 1991). Her er politik processer, der foregår i alle typer af samfundsmæssige relationer og på tværs af den traditionelle inddeling i off  entligt og privat. Udøvelsen  af  politik  sker  gennem  en  række  forskellige styrings-rationaliteter og deres forbundne teknologier og praksisser,  hvorigennem  forskellige  samfunds-aktører  i forskellig grad styrer deres egne aktiviteter. Politisk styring består i denne optik i konfi  gurationer af forskellige styrings-teknologier  (Rose  &amp;  Miller,  2010:281).  Fælles for  styrings-rationaliteterne,  teknologierne  og  praksisserne er, at de muliggør 'the conduct of conduct' (Dean, 1999:10), altså styringen af opførsel. Denne type politisk regulering involverer og bygger på samfunds-aktørernes deltagelse  og  identifi  kation  (Ibid:12-13).  Videnskabelig viden indgår som en del af disse styrings-teknologier og de relaterede praksisser, som kan blive brugt af samfundsaktørerne til selv-regulering (Rose &amp; Miller, 2010:286) i form af eksempelvis normer, social kontrol og selv-disciplinering.

Politisering  af  hverdagslivet  kan  således  ses  som  en indbygget  del  af  udøvelse  af  politik  og  forsøg  på  regulering af samfundsproblemer, også på fødevareområdet. Videnskabeligt  baseret  forandrings-opfordrende  kommunikation så som kampagner om ernæring eller risici kan ses som eksempler på styrings-teknologier, der tjener forskellige politiske formål inden for fødevarepolitikken, og som kan bruges til selv-regulering, som borgerne forholder sig til på forskellige måder.

Forholdet mellem hverdagslivet og diverse typer videnskabeligt baserede forandrings-opfordrende kommunikation er imidlertid genstand for en række forskellige forskningsmæssige tilgange, som har til fælles, at de har svært ved at indfange de praksisser i hverdagslivet, som de videnskabeligt baserede forandrings-opfordringer problematiserer. Jeg opsummerer her de fi  re vigtigste. Derefter foreslår jeg en femte tilgang i stedet.

Den  første  type  tilgang  kaldes 'defi  cit'  forståelsen. Den enkelte forbruger ses som værende i underskud med noget,  typisk  viden.  Forandrings-opfordringer  ses  som transmission  og  udbredelse  af  eksempelvis  viden,  som skal  fylde  forbrugerens  underskud  op.  Tilgangen  rummer ofte antagelser om, at der er (eller burde være) stærke sammenhænge  mellem  forbrugernes  viden,  holdninger og handlinger (f.eks. Aikman et al., 2006; Roe &amp; Teisl, 2007; Vandermoere et al, 2011). Men tilgangen bygger på en overdreven antagelse om rationalitet og individuelle valg, hvilket giver for lidt plads til de kulturelle og sociale elementer af dagligdags aktiviteter. Det er meget muligt, at den ene forælder i en familie står for en stærk sundhedsviden, men den bliver sandsynligvis forhandlet med den anden forælders lyst til at bruge smør.

Den anden type tilgang kaldes 'segmenterings-forståelsen' .  Forandrings-opfordringer  forstås  som  transmissioner af socialt- og kulturelt 'framed' viden og forslag til handling. Den enkelte forbruger ses som placeret i et bestemt  segment.  De  typiske  antagelser  går  på,  at  der er  stærke sammenhænge mellem forbrugerens placering i  en  social  gruppe  og  de  kulturelle  mønstre  i  værdier, smag og livsstil som vedkommende reproducerer (Dodds et al, 2008; Rokka &amp; Uusitalo, 2008; Verain et al., 2012). Her adresseres de kollektive betingelser for aktiviteter i hverdagslivet med andre ord. Til gengæld ses hverdagens forbrugsmønstre  som  relativt  stabile  og  strukturerede, hvilket giver for lidt plads til aktør-perspektivet, i kraft af eksempelvis handlerum, eller mere komplekse forhold mellem  reproduktion  og  forandring.  I  familien  fra  før kan  de  sagtens  spise  ny  nordisk  grød  om  onsdagen  af hensyn til klimaet, og så spise store bøff  er om fredagen.

Den tredje type tilgang er 'netværks-forståelsen' . Her ses forandrings-opfordringer som delvise transmissioner i  fl  ere  trin,  hvor  både  interpersonel  kommunikation og interaktion  i  folks  sociale  netværk  ses  som  vigtige  dynamikker. Den enkelte forbruger forstås som placeret i sociale netværks interaktioner, og der antages stærke sammenhænge mellem formerne og styrken af interaktionen om emnet i det sociale netværk, og hverdagens forståelser og  aktiviteter  (Lemkuhl,  2008;  Rickard,  2011;  Rogers, 1995). Her adresseres sociale processer i hverdagen. Imidlertid overses det ofte at forskellige dele af netværket kan trække i forskellige retninger eller have forskellig vigtig- hed.  I  familien  fra  før  trækker  nogle  af  forældrene  til børnenes skolekammerater måske i retning af mere kage og slik til klassens timer og fødselsdage, mens forældrene til fodboldkammeraterne trækker i retning af sunde retningslinjer med frugt og vand.

Den  fj  erde  type  tilgang  er  en 'dialogisk  forståelse' . Den  enkelte  forbruger  forstås  her  som  aktiv  med-skaber  af,  hvad  der  udgør  samfundsmæssige  problemer  og potentielle  hverdagslige  løsninger  herpå.  Forandringsopfordringer ses her som processer af involvering af forbrugernes ressourcer og forståelser i mere participatoriske rammer. Grundantagelsen er, at der er en stærk sammenhæng mellem borger-forbrugeres deltagelse, engagement og mulighed for forandring af handlemønstre i hverdagen (Dutta, 2007; Phillips, 2011; Sanden &amp; Meijman, 2008), og den adresserer dermed et aktivt medborgerskab. Men tilgangen rummer overdrevne forventninger til, hvor meget diskursiv refl  eksivitet fylder i dagligdagen. I familien fra før spiser de måske bare mange frikadeller, fordi det er en tavs rutine.

Der  er  især  to  vigtige  træk  ved  hverdagslivet  som kontekst  for  handlen,  som  tilsyneladende  bliver  undervurderet af de fi  re dominerende tilgange til forholdet mellem  videnskabeligt baserede forandrings-opfordringer og hverdagslivet. Det ene er, at hverdagens aktiviteter i høj grad er kropsliggjorte rutiner, der baserer sig på tavs erfarings-viden om, hvordan man gør. Det andet er, at hverdagen  oftest  består  af  en  lang  række  overlappende aktiviteter, hvilket betyder, at borgerne forsøger at gøre mange forskellige ting på én gang, som skal forhandles.

Derfor trækker jeg i stedet på en helt femte forståelse af forholdet mellem hverdagslivet og forandrings-opfordringer som kampagner og projekter. Det er et praksisteoretisk  perspektiv  (Reckwitz,  2002;  Schatzki,  2002; Shove et al., 2012; Warde, 2005). Et praksisteoretisk perspektiv er en teoretisk syntese, der trækker på teoretiske elementer om social handlen og dennes organisering i en række samfundsvidenskabelige klassikere. Det drejer sig primært om begreberne habitus og felt hos tidlig Bourdieu  (1990),  strukturationsteorien  hos  tidlig  Giddens (1984), begreber om relationer mellem kroppe, diskurser og social regulering hos sen Foucault (1978), og begreber om performativitet hos Butler (1990). Et praksisteoretisk perspektiv trækker derfor hverken på epistemologisk individualisme eller strukturalisme, men forstår det sociale liv  som  performativitet  (Reckwitz,  2002).  Det  betyder, at der er fokus på, hvordan aktiviteter udføres, fremføres, gennemføres og opføres. Analyse-enheden er praksisser ikke individer og ikke strukturer - f.eks. madpraksisser, forældrepraksisser,  transportpraksisser,  jobpraksisser  og hobbypraksisser.

Praksisser forstås  som socialt  delte  aktiviteter  (her  i hverdagslivet), f.eks.  madaktiviteter. Aktiviteterne organiseres i konfi  gurationer af en række del-elementer så som forståelser, procedurer og engagementer (Schatzki, 2002; Warde, 2005). Et aftensmåltid i en småbørnsfamilie er et  eksempel  på  en  madaktivitet.  Denne  aktivitet  trækker  hos  eksempelvis  de  voksne  på  en  række  forståelser af, hvad et sådant måltid skal gå ud på (f.eks. aff  odring, hygge,  sundhed,  nydelse  osv.),  på  en  række  procedurer for forberedelse og gennemførelse (f.eks. lave mad, købe fast-food, sidde ned ved spisebord osv.), og på en række engagementer  i,  hvordan  sådan  et  måltid  bør  fungere (f.eks. familien spiser sammen, lillesøster skal spise fl  ere grøntsager, vi skal hjælpe med at forbedre klimaet osv.). Der er ingen dimensioner - så som kropslig versus diskursiv  -  som  på  forhånd  ses  som  mere  betydningsfuld end andre i konfi  gurationen af en praksis. Tavse rutiner om,  hvordan  man  laver  mad,  er  i  udgangspunktet  lige så vigtige som eksplicitte forklaringer om, hvordan man laver mad efter ernæringsmæssige principper.

Den enkelte borger ses som bærer af sådanne socialt delte praksisser, og som et mødested for mange krydsende praksisser. Moren i småbørnsfamilien skal ofte både nå hjem fra arbejde, lave mad, 'gøre mor', agere lektiehjælper og ægtefælle, samt sørge for forbedringer af sundhed og miljø. Disse praksisser bliver koordinerede af de aktiviteter, forståelser, procedurer og engagementer, som hører til dem hver især. Samtidig bliver disse praksisser performede, fordi de udføres foran, sammen med og i relation til andre. Dermed rummer måderne at praktisere noget på også udfoldelser og forhandling af, hvad der udgør socialt forventet og acceptabel opførsel. Hvor lidt kød skal der til i et aftensmåltid for at gøre noget godt for klimaet - hvor meget kød skal der til for at gøre familien glad?

Ud fra et praksisteoretisk perspektiv er handlen således et fl  ow af gøren og sigen, hvor handlen reproduceres, tilpasses, improviseres og forhandles i relation til andre praktikere og i relation til genkendelige konfi  gurationer omkring de forskellige overlappende praksisser. Handlen i  hverdagslivet  forstås  derfor  som  socialt  konstituerede agency-processer. For at analysere forhandling af videnskabeligt  baseret  forandrings-opfordringer  i  hverdagen, har  jeg  fokuseret  på  empiriske  variationer  af  hverdagslig  handlen i forbindelse med sådanne opfordringer, og denne hverdagslige handlens konditioneringer og konstitueringer. Flow af handlen kan eksempelvis gøres og siges i  mere  eller  mindre  ubestemte situationer, relationer og kontekster, og de genkendelige konfi  gurationer omkring praksisser  kan  rumme  både  højt  og  lavt  strukturerede regler og betingelser for opførsel. Hvilket konkret miks og dermed handlerum der eksisterer på bestemte områder, er et åbent empirisk spørgsmål.

## Empiriske studier: Håndteringer af forskellige videnskabeligt baserede problematiseringer

Bag ved de tre typer hverdagslig håndtering af videnskabeligt baseret politisering af maden, som jeg præsenterer i det følgende, ligger en komparativ analyse af fi  re eksisterende empiriske analyser. Analysen her dækker derfor fi  re kvalitative studier af borgeres håndtering af forandringsopfordrende kommunikation, som problematiserer madrutinerne i hverdagen (Halkier, 2010). Derfor vil jeg kort  skitsere  de  fi  re  forskningsprojekter,  så  baggrunden for de analytiske typer i næste afsnit er klarere.

Det  første  projekt  var  et  studie  af,  hvordan  unge håndterer  problematisering  af  madrutiner  via  miljø-temaet 1 -  opfordringer  til  at  bruge  økologiske  fødevarer og tage hensyn til miljøet i forhold til eksempelvis indholdsstoff  er og ressourceforbrug. I undersøgelsen deltog 19 unge mellem 18 og 21 år med egen husholdning, varierende 2 med hensyn til køn, uddannelsesniveau, social baggrund og geografi  . Data blev produceret ved hjælp af en  blanding  af  individuel  gen-interviewning  (Spradley, 1979) og fokusgrupper (Morgan, 1997).

Det andet projekt var et studie af, hvordan forældre til  små  børn  (før-skolealderen)  håndterer  problematisering af madrutiner via risiko-temaet 3 -  opfordringer til at håndtere forskellige fødevare-risici efter myndigheders og organisationers anbefalinger, f.eks. med hensyn til salmonellabakterier, pesticidrester og kunstige tilsætningsstoff  er. I undersøgelsen deltog 31 småbørnsforældre, varierende med hensyn til køn, uddannelsesniveau og bosted (land, provinsby, storby). Data blev produceret ved hjælp af en blanding af fokusgrupper (Morgan, 1997) og kvalitativ tekstanalyse (Jørgensen &amp; Phillips, 2002) af et udvalg af off  entlige medietekster om mad, risiko og miljø.

Det tredje projekt var et studie af, hvordan kvindelige læsere af et bestemt livsstilsmagasin håndterer problematisering af madrutiner via kvalitets-temaet 4 - opfordringer til at lave og spise måltider af god kvalitet, specielt i forhold til graden af at lave mad fra grunden. I undersøgelsen deltog 17 kvinder mellem 25 og 50 år, som var læsere  af  livsstilsmagasinet  eller  kendte  det.  Kvinderne varierede med hensyn til alder, uddannelsesniveau, familiestatus og geografi  . Data blev produceret ved hjælp af en blanding af individuel gen-interviewning (Holstein &amp; Gubrium, 2003), auto-fotografering (Hurdley, 2007) og fokusgrupper (Barbour, 2007).

Det sidste projekt var et studie af, hvordan pakistanske  danskere  håndterer  problematisering  af  madrutiner via sundheds-temaet 5 -  opfordringer til at lave og spise sundere  mad  efter  de  offi cielle  kostråd  om  eksempelvis mere  groft  og  grønt,  og  mindre  fedt,  salt  og  sukker.  I alt deltog 19 pakistanske danskere i undersøgelsen, varierende med hensyn til køn, alder, uddannelse, fødeland, diabetes i familien og job i sundhedssektoren. Data blev produceret ved hjælp af en blanding af individuelle interviews  (Holstein  &amp;  Gubrium,  2003),  gruppeinterviews, familieinterviews, auto-fotografering (Hurdley, 2007) og deltagende observation (Hammersley &amp; Atkinson, 1995).

I  det  næste  afsnit  præsenterer  og  diskuterer  jeg  tre måder at forholde sig til videnskabeligt baseret politisering af maden med udgangspunkt i empiriske eksempler fra de fi  re studier. 6

## Variationer i håndtering af politisering af maden

De tre variationer af håndtering er som nævnt fremkommet ved at analysere på tværs af eksisterende analyser af fi  re kvalitative data-materialer. Det er derfor ikke muligt at udfolde alle fi  re empiriske materialer i samme omfang, som man ville forvente ved en analyse af et  enkelt  sæt data-materiale. De tre variationer af håndtering udgør en typologi, som ikke baserer sig på metodologisk individualisme (Jepperson &amp; Meyer, 2011). Det betyder med andre ord, at den enkelte borger godt kan gøre samtidig eller skiftende brug af fl  ere typer, og at jeg i forskningsprojekterne ikke kunne placere de individuelle deltagere i kun én type praktisering af håndtering. Når jeg inddrager et fagbegreb i forbindelse med hver types navn, sker det ikke for at inddrage yderligere teori, men for at begreberne kan fungere som henvisninger til parallelle analytiske mønstre i anden relevant forsknings empiri.

## Mægtiggørelse

Den første  type  håndtering  af  forandrings-opfordrende kommunikation  kalder  jeg  mægtiggørelse,  parallelt  til diskussionen  om  'empowerment'  via  forbrug  (Micheletti, 2003; Soper &amp; Trentman, 2008). Her bliver forandrings-opfordrende kommunikation forstået af borgerne som en mulighed for at udvide deres egne allerede eksisterende  hverdagslige  dagsordener.  De  fungerer  således som argumentation i forhandlinger og begrundelser for aktiviteter. For eksempel vil den ene forælder i en småbørnsfamilie måske gerne have børnene til at spise grovpasta til kødsovsen, og derfor kan vedkommende bruge de nye kostråd og andre sundhedskampagner og mediediskurser  om  sundhed  og  mad  til  at  forhandle  med  de andre i familien om ugens madplan - og derved udvide sit handlerum i hverdagen. Mægtiggørelse skaber således både handlerum men også rum for legitimt at igangsætte forhandlinger om hverdagens normativitet 7 .

I det følgende citat forklarer Dorte, 8 én af de kvindelige  læsere  fra  forskningsprojektet  om  kvalitet  og  madlavning  fra  grunden,  hvordan  hun  skaber  handlerum  i dagligdagen med klare referencer til medie-diskurser om kvalitet i spisningen og sundhed:

'Det har altid været sådan med mig, at hvis jeg bare så meget som kiggede på en fl   ødebolle så tog jeg på, og desværre har Paula arvet det, så jeg er meget bevidst om…hvad og hvordan hun spiser, og vi har en meget bevidst slik-politik i vores familie… […]…hvis jeg får noget, så skal det være et rent stykke chokolade eller kage, og ikke noget af alt det der syntetiske noget…aaarg, det kan jeg simpelthen ikke ha'. Og det er også det, du ved ikke hvad det gør ved børnene, både i forhold til sukker og kemi og den slags, ikke?'

At hjemmebagt sukker eller 'rent' chokolade forstås som bedre kvalitet end noget med 'kemi' i, refererer til eksempelvis forbruger- og miljøorganisationers kampagner for færre tilsætningsstoff  er i maden, der igen bygger på videnskabelige  diskussioner  om  sundheds-  og  miljøkonsekvenser af tilsætningsstoff  er i fødevarer. Her bliver forandrings-kommunikationen  brugt  til  at  igangsætte og vedligeholde procedurer i spise-praksisser, som giver en  oplevelse  af  kontrol  over  et  problematiseret  område i  kvindens  dagligdag.  Dorte  kategoriserer  ligefrem  eksplicit  en  del  af  handlerummet  som,  at  familien  har  en 'politik'  omkring  slik.  Med  politik  skal  her  forstås,  at slik er et forbrugs-område, som de voksne i Dortes familie holder øje med, og hvor de forsøger at styre og regulere, hvilke  mængder  og  typer  der  spises  af  familiemedlemmerne  hvordan  og  hvornår.  Et  eksplicit  kriterium  for forhandlingsrum  omkring  slik-politikken,  som  Dorte nævner,  kunne  være  de  forskellige  forståelser  blandt familiemedlemmerne  af,  hvornår  noget  sødt  spiseligt er  tilpas  'rent'  til  at  blive  tilladt,  og  hvornår  det  er  for 'syntetisk' til at blive tilladt. Bag dette hverdagspolitiske forhandlingsrum ligger komplicerede videnskabelige afvejninger  af,  eksempelvis  hvilke  fødevare-elementer  der er  'naturlige',  og  hvilke  'syntetiske'  som  bliver  oversat ind i dagligdagen.

Minna udtrykker den samme type udvidelse af hverdagens handlerum på en lidt mindre eksplicit måde. Hun er én af småbørnsmødrene fra forskningsprojektet om fødevarerisiko, og her fortæller hun om familiens køb og brug af økologiske madvarer:

'Nej, nej, men en bedre vare på den måde at…ja, det kan vi jo ikke vide vel, men, men, men det er vel fordi vi håber på, jamen der ER ikke så mange rester af alt muligt mærkeligt, som vi ikke ved hvordan vil reagere i vores krop, ikke også? Det er jo derfor, vi godt vil give lidt mere for det, ikke også?'

De forandrings-opfordrende medie-diskurser, som Minna her relaterer sig til, kan blandt andet være kampagner, reklamer og generelle diskussioner, som forbinder økologiske fødevarer med større sundhed på grund af antagelser om færre sprøjtemiddelrester. I surveys over årene har danske forbrugere relativt konsistent angivet sundhed som vigtigste begrundelse for at spise økologisk (Halkier &amp; Holm, 2008). Minna udøver sit politiske handlerum i hverdagen ved at styre sin families spisning over i måltider  med  fl  ere  økologiske  komponenter,  og  hendes  argumentation for at regulere familiens måltider på denne måde bygger på en forståelse af, at økologiske madvarer er bedre i forstanden mindre risikable at indtage for familiemedlemmerne.

Når man sammenligner Dortes og Minnas måde at udtrykke forøgelsen af handlerum i hverdagen, er der forskel på stabiliteten af kategorien for, hvad de forstår som normativt bedre aktiviteter. Dorte laver en klar inddeling i gode og dårlige måder at få noget sødt på, mens Minna giver udtryk for tvivl om sin egen forståelse af økologiske varer på basis af henvisninger til tilsyneladende videnskabelig argumentation. En sådan forskel kan blandt andet relateres til (som nævnt i indledningen), at videnskabelig viden om mad ikke nødvendigvis rummer entydige konklusioner og argumenter. Minna forholder sig mere eksplicit end Dorte til en sådan videnskabelig videns usikkerhed eller mangetydighed ved at bruge udtrykket, 'ja, det kan vi jo ikke vide vel, men det er vel fordi vi håber på …', her at der er færre skadelige stoff  er i økologiske fødevarer.

I  det  sidste  eksempel bliver videnskabelig viden om sundhedsaspekter af madlavning og spisning forbundet med et relativt stabilt grundlag for at udvide handlerummet i hverdagen. Men her handler det om at gøre det ved at  igangsætte  diskussioner  og  refl  eksioner  i  det  sociale netværk. Det er Solejma, én af de pakistansk danske kvinder  fra  forskningsprojektet  om  madvaner  og  sundhed, som i det følgende fortæller om sin bror, der har diabetes 2, og de interaktioner Solejma igangsætter med sin svigerinde i forbindelse hermed:

'Altså, jeg har prøvet, øh, at forklare det til hende ud fra de her foldere min bror har fra foreningen om, øh, hvordan han skal forholde sig til mad, og hvad han skal spise, og hvad han ikke skal, øh, og prøvet at forklare hende det. Det er så bare der hvor det går galt, altså at hun forstår ikke, hvad der står i folderne og papirerne som min bror har.'

Solejma forstår sit eget normative engagement i at hjælpe sin bror, som baseret på eksplicit forandrings-opfordrende kommunikation med referencer til  videnskabelig  viden om at håndtere diabetes i kosten, og hun positionerer sin svigerinde som ikke i stand til eller villig til at deltage på passende måde.

## Modstand mod disciplinering

Den anden type håndtering kalder jeg modstand mod disciplinering, parallelt til diskussionen om 'governmentality' gennem forbrug (Coveney, 2000; Sulkunen, 2009). Her bliver forandrings-opfordrende medie-diskurser forstået af borgerne som forsøg på at kontrollere og disciplinere dele af deres hverdags-gøremål. For eksempel vil en person måske ikke skære ned på mængden af kød der spises, selv om off  entlige kampagner opfordrer til at spare  på  kødet  af  hensyn  til  klodens  klima,  baseret  på videnskabelige vurderinger af, hvilke slags madvaner der belaster klimaet mindst. Vedkommende kan lide at spise kød, og i øvrigt forventer omgangskredsen, at der spises kød. På den måde kan det opleves, at bestemte madvaner kommer 'under opsyn'  af  hensyn  til  nogle  begrundelser, som vedkommende ikke oplever som relevante, eller samfundsproblemer, som man ikke oplever at kunne have indfl  ydelse på.

I  det  første  eksempel  på  modstand  mod  disciplinering  fortæller  Johannes,  én  af  småbørnsfædrene  fra forskningsprojektet om fødevarerisiko, om, hvordan han oplever forbindelsen mellem de forandrings-opfordrende medie-diskurser  og  så  hans  muligheder  for  at  handle  i dagligdagen:

'Men jeg er også træt af dem på den måde …at man tager noget op, ikke også, og så sidder jeg egentlig og hidser mig op over det, og siger det er fandeme også for dårligt … men mine muligheder for at gøre NOGET SOM HELST ved det, de er der jo reelt ikke, vel? Altså … fi  sken bliver jo ikke bedre af, at de laver sådan en udsendelse, vel? Jeg har bare fået endnu en problemstilling smidt i hovedet, ikke også?'

Her udtrykker Johannes en forståelse af, at den enkelte borger og forbruger er en svag aktør i samfundet i forhold til at skulle bidrage til at løse eksempelvis problemer med fødevaresikkerhed - konkret sker det i forhold  til fi  sk  og den videnskabeligt baserede viden om indholdet af tungmetaller i fi  sk, som diskuteres i den pågældende tv-udsendelse. Eksemplet peger i retning af, at det kan være kombinationen af at opleve at blive tillagt ansvar for noget, som man ikke forstår sig selv som havende indfl  ydelse på, som skubber på en modstand mod at ændre på madvaner.

I forskningsprojektet om pakistanske danskere, madvaner og sundhed bliver der blandt deltagerne ligeledes udtrykt kritik af off  entlig forandrings-opfordrende kommunikation. Men det sker i højere grad med udgangspunkt i en forståelse af, at handlings-opfordringerne til 'sundere mad' ud fra majoritets-danske måltidskategorier  ikke  kan  indpasses  i  eksisterende  mad-praksisser, hvor man 'gør ordentlig pakistansk madlavning'. I det følgende er det én af kvinderne og hendes niece, som i familieinterviewet diskuterer kritikken eksplicit:

Rushy: 'Problemet er, når der er tolk, ikke, folk der får denne her sukkersyge af en form, de bliver sendt til Gentofte eller ude i Klampenborg et eller andet sted ligger der et center, ikke, og så kommer der en diætist, der fortæller om rugbrød og mejeriprodukter, mayonnaise og remoulade og sådan nogle ting.'

Ishiita: 'Det kan vi jo ikke bruge til noget.'

Videnskabelig argumentation om ernæringsmæssig sundhed og oversættelse til praktiske eksempler i forandringsopfordring  bliver  ikke  nødvendigvis  approprieret,  hvis det ikke passer ind socialt.

I de to første eksempler udtrykkes der modstand mod de  medierede  forandrings-opfordringer  og  de  off  entlige kommunikations-initiativer. I det sidste eksempel antydes der modstand mod de forsøg på sociale reguleringer på mikro-niveau i hverdagen, hvor de forandrings-opfordrende  diskurser  bliver  brugt  af  andre  madpraktikere. Det er Rune, én af de unge fra forskningsprojektet om miljø og madvaner, der i en fokusgruppe diskussion argumenterer  for,  hvordan  man  kan  genkende  en  'grøn forbruger', og hvilke sociale konsekvenser en sådan opførsel kan have:

Rune: 'Jeg tror man skal være forsigtig - folk som jer to 9  er sådan nogen, som kan få andre til at gå i den ekstremt modsatte grøft og ikke overhovedet tage sig af tingene. Den slags som hopper ind i dit køleskab og checker om alting er økologisk …

[Gruppen griner sammen]

Morten: 'Årh, giv os nu lige en chance!'

Udvekslingen  i  dette  eksempel  og  de  to  øvrige  peger på, at inddragelsen af hverdagslivet som kontekst for at være  med  til  at  løse  samfundsproblemer  kan  implicere oplevelser af øget social kontrol og opfordringer til nyt- teløs selv-disciplinering - her på basis af videnskabeligt relaterede overvejelser om økologiske fødevarers mindre miljøbelastning.

## Lad-sig-gørlighed

Den  tredje  type  håndtering  kalder  jeg  for  lad-sig-gørlighed  (Halkier,  2010:36).  Det  skal  forstås  som,  hvad der er muligt at gøre både rent praktisk, og hvad der er forventeligt  og  acceptabelt  at  gøre  socialt  set.  Her  bliver forandrings-opfordrende medie-diskurser fortrinsvis forstået og brugt som grundlag for små tilpasninger og pragmatiske forhandlinger af, hvordan der skal spises og hvorfor. For eksempel vil en forælder i småbørnsfamilien måske købe økologiske klementiner til børnenes madpakker af hensyn til risikoen for pesticidrester i overfl  aden, men i øvrigt købe konventionelle fødevareprodukter.

Katrine er en af småbørnsmødrene i forskningsprojektet om fødevarerisiko, og hun udtrykker den praktiske dimension af 'lad-sig-gørlighed' i forhold de forandringsopfordrende diskurser med hensyn til fødevarerisiko på følgende måde:

'Man ved det bare ikke … fordi sommetider begynder jeg at tænke på…bakterierne gør dig måske syg her og nu, men du VED bare ikke med de her tilsætningsstoffer, sker der noget i det lange løb … og hvorfor er der, ER der fl  ere tilfælde af kræft, eller er det bare nu de opdager dem, ikke. Eller ER det fordi der er noget fuldstændigt sygt ved vores mad, ikke? Men du kan bare ikke…hvis du skal have mad på bordet hver dag, så kan du ikke gå rundt og tænke på det hver dag …'

Eksemplet viser, hvordan refl  eksivitet over videnskabelige argumenter  om  forskellige  former  for  mad-risici bliver forhandlet op mod, at der skal opretholdes en stabil og materielt mulig måltidspraksis i familien. Politik i hverdagen, forstået som regulering, styring og disciplinering, rummer således konfl  ikter og prioriteringer mellem forskellige politik-områder så at sige. Her er det reguleringen af det biologiske risiko-niveau ved familiens spisning, som er i konfl  ikt med reguleringen af en social og praktisk orden i familiens måltidsmønstre.

I det første tilfælde var det madpraksisserne selv, som udgjorde muligheds-grænserne for ændrede aktiviteter i hverdagen. I  dette  næste  eksempel  er  det  alle  de  andre typer praksisser i dagligdagens samlede sociale 'logistik', som tilsyneladende udgør muligheds-grænserne. Her er det Lena, én af de unge fra forskningsprojektet om miljø og  madvaner,  som  fortæller  om  sin  socialisering  ind  i miljøvenlige madaktiviteter, og hvordan hun agerer nu, hvor hun er fl  yttet hjemmefra:

'… jeg er forholdsvist miljømæssig bevidst, på grund af min mor selvfølgelig. Jeg tænker over det, og jeg tænker over at nu er der salmonella i svinekød og i kylling og æg, og jeg tænker at der er så mange ting som er pakket ind i pvc, og at det er skidt for miljøet, og jeg tænker også at jeg ikke burde købe den hollandske agurk, fordi den sikkert er fyldt med pesticider, men det er ikke noget jeg tænker over i det daglige.'

Der er tilsyneladende forskel på at 'tænke på og tænke over' som generel refl  eksion, og så på at 'tænke over i det daglige', som er at trække på den type refl  eksion som en del af kropsliggjorte daglige rutiner. Det antydes her, at der er et niveau af generel forståelse for de forandringsopfordrende diskurser og deres relaterede videnskabelige argumentationer om konsekvenser af bakterier og kemiske  stoff  er  i  maden.  Men  at  de  hverdagslige  aktiviteter, forståelser og engagementer ikke er koblede hertil, eksempelvis som led i at andre praksisser (som socialisering med vennerne) rummer et vigtigere engagement i hverdagen.

De to første eksempler fokuserer på de mere praktiske dimensioner af 'lad-sig-gørlighed'. Det sidste og følgende eksempel fokuserer på de mere sociale og normative dimensioner heraf - hvilke slags mad kan man tillade sig at lave og spise under indtryk af forskellige typer forandrings-opfordrende kommunikation. I eksemplet taler to pakistansk-danske svigerinder fra forskningsprojektet om mad og sundhed sammen om et tredje kvindeligt familiemedlem og hendes måde at lave mad på:

Maria: 'Min søster, ved du hvad hun gør? Hun bruger kun to teskeer10, og så når de er brunede, ikke også, så tager hun olien ud og smider det væk. Og så laver det, det er derfor hendes mad smager så dårligt.'

Sada: 'Det er ikke godt. Det smager ikke godt i hvert fald.'

Maria: 'Nej, det smager jo ikke godt, men så har hun syntes, at hun har gjort en god gerning, ikke…nu spiser vi sundt.'

Eksemplet peger på, at det kan være svært at lave sundere mad, hvis maden ikke samtidig smager godt og derved lever op til forventningerne om et acceptabelt og ordentligt måltid. Her kommer (mindst) to overlappende praksisser og  deres  tilhørende  normative  engagementer  i  konfl  ikt med  hinanden.  I  eksemplet  foregår  der  tilsyneladende også en slags parodiering af at ville leve op til forventningerne i de off  entlige forandrings-opfordrende diskurser: Se nu spiser vi sundt! Også selv om eller måske netop fordi de  off  entlige  sundhedskampagner  er  framede  af  videnskabeligt baserede ernærings- og sundheds-argumenter.

## Konklusion

I denne artikel argumenterer jeg for, at forandrings-opfordrende kommunikation i medierne baseret på videnskabelig viden og argumenter udgør en del af en politisering af hverdagslivet. Denne type politisering er en indbygget del  af  moderne  samfunds  politiske  regulering  af  samfundsproblemer,  hvor  politisk  styring  udøves  som  'the conduct of conduct' (Dean, 1999:10), styring af opførsel blandt alle typer sociale aktører, herunder borgerne i deres  hverdags-kapacitet.  Når borgerne i det medie-fyldte hverdagsliv  relaterer  til  sådan  forandrings-opfordrende kommunikation,  sker  der  koblinger  mellem  kompliceret videnskabelig viden og mere konkrete 'oversættelser' heraf  til  en  hverdagskontekst  (Eden,  2009).  Imidlertid kan  man  forestille  sig,  at  disse  konkrete  koblinger  og anvendelser  af  de  videnskabeligt  baserede  forandringsopfordrende diskurser antager mere praktiske sociale og normative former i hverdagslivets agency, end de fi  re dominerende analytiske tilgange på området antager.

Derfor  tager  jeg  i  artiklen  i  stedet  udgangspunkt  i et praksisteoretisk inspireret begreb om hverdags agency i  relation  til  videnskabeligt  baseret  politisering  af  hverdagslivet. Konkret fokus er på fødevareområdet. En del af den danske fødevarepolitik består i at forsøge at regulere forskellige fødevareproblemer så som sundhed, risiko og klima  gennem  forandrings-opfordrende  kommunikation,  hvor  den  individuelle  fødevareforbruger  'frames' som  (med)ansvarlig  både  for  problemer  og  løsninger (Nielsen et al., 2009).

Artiklen viser empirisk tre måder at håndtere forandrings-opfordrende kommunikation på: Mægtiggørelse, modstand  mod  disciplinering  og  lad-sig-gørlighed.  De tre forskellige måder at håndtere videnskabeligt baserede forandrings-opfordringer  på  viser,  at  handle-kapacitet  i hverdagen er mere varieret og sammensat, end man typisk antager i de fi  re dominerende tilgange til videnskabeligt baseret forandrings-opfordrende kommunikation. 'Madborgerskab'  -  medborgerskab  på  det  fødevarepolitiske felt - i relation til videnskabeligt baseret politisk styring omfatter  både  handlerum,  mod-handlen  og  forhandlingsprocesser i forskellige blandingsforhold.

Den  eksisterende  litteratur  om  off  entlighedens  forståelse af videnskab ('Public Understanding of Science' (PUS)) har i mange år interesseret sig for de mere hver- dagslige måder, hvorpå videnskabelig viden og argumentation  håndteres  i  borgernes  dagligdag  (Bauer,  2009; Blue,  2010;  Wynne,  2006),  men  man  har  endnu  ikke inddraget et praksisteoretisk perspektiv i diskussionerne. Herved ville man ellers kunne adressere de mere kropsliggjorte, blandede og forhandlede måder at 'gøre borger' på,  eksempelvis  på  fødevareområdet.  Dette  er  forsøgt indfanget med kategorien 'madborgerskab'.

I  den forbindelse er et interessant bidrag til 'PUS'litteraturen imidlertid en kritik af, at diskussionerne om deliberation og medborgerskab i relation til videnskabelige emner har fokuseret for meget på borgernes direkte deltagelse som udtryk for off  entligt engagement (Àrnason,  2012),  og  det  foreslås,  at  man  i  højere  grad  også inkluderer  perspektiver  på  off  entlig  legitimitet  og  tillid til institutioner. Dette bidrag falder i tråd med min empirisk  baserede  og  praksisteoretiske  kritik  af  den  dialogiske  forståelse  af  forholdet  mellem  borger-forbrugeren og forandrings-opfordrende diskurser for at forvente for meget  diskursiv  refl  eksivitet  og  aktivt  initiativ  blandt hverdags-aktører.

Árnasons  bidrag  til  diskussion  af  det  hverdagsliges position  i  off  entlighedens  forståelse  af  videnskab  falder også  i  tråd  med  to  pointer  fra  den  aktuelle  medie-  og kommunikationsforskning  om  off  entlighed.  Den  første pointe er, at relationen mellem off  entlig medieret kommunikation  (eksempelvis  forandrings-opfordrende kommunikation) og borgernes forholden sig hertil mere har karakter af «forbindelse» end direkte opmærksomhed og  brug  (Couldry  et  al.,  2010).  Min  fortolkning  heraf er,  at  relationerne  mellem  de  videnskabeligt  baserede politiske styringsteknologier og borgernes gensidige sociale  regulering  sandsynligvis  er  løsere  koblede  end forventet fra såvel participatorisk orienterede som styrings-orienterede  tilgange  til  off  entlighed  og  politik netop på grund af, at hverdagens handlen er karakteriseret af  en  lang  række  overlappende  og  krydsende  praksisser med  hver  deres  sæt  sociale  forventninger  til  borgernes opførsel.  Variationerne  af  at  «gøre  hverdags  agency» som mægtiggørelse, modstand og lad-sig-gørlighed peger i samme retning - det er kun specifi  kke varianter af  mægtiggørelse  som  lever  op  til  en  klassisk  forståelse af  borger  opmærksomhed  og  aktiv  social  regulering. Den anden pointe er, at det samtidig er  nødvendigt  at arbejde med en forståelse af medborgerskab som kulturelt (Dahlgren, 2006). Begrebet om kulturelt medborgerskab rummer de hverdagslige aspekter af politik, trods udfordringerne, fordi det er i hverdagens sociale netværk og gøremål, at borgerne møder sammensat videnskabelig viden og 'oversættelser' af komplicerede videnskabelige argumenter  og  gør  sig  erfaringer  med  eventuelt  at  forholde sig til dem.

## Referencer

- Adams, M. and J. Raisborough (2008). What can Sociology Say about Fair Trade? Class, Refl  exivity and Ethical Consumption, Sociology , 42, 1165-82.
- Aikman, S.N., K.E. Min and D. Graham (2006). Food attitudes, eating behaviour, and the information underlying food attitudes, Appetite , 47, 111-14.
- Árnason, V. (2012). Scientifi  c citizenship in a democratic society, Public Understanding of Science , published online, 1-14.
- Barbour, R. (2007). Doing Focus Groups . London, Sage.
- Bauer, M.W. (2009). Th e evolution of public understanding of science - discourse and comparative evidence, Science, Technology &amp; Society , 14, 221-40.
- Blue, G. (2010). Food, publics, science, Public Understanding of Science , 19, 147-54.
- Bourdieu, P. (1990). Th   e Logic of Practice . Cambridge, Polity Press.
- Butler, J. (1990). Gender Trouble. Feminism and the Subversion of Identity . New York, Routledge.
- Couldry, N. (2004). Th eorising media as practice, Social Semiotics , 14, 115-32.
- Couldry, N., S. Livingstone and T. Markham (2010). Media Consumption  and  Public  Engagement.  Beyond  the  Presumption  of  Attention . Basingstoke, Palgrave Macmillan.
- Coveney, J. (2000). Food, Morals and Meaning. Th e pleasure and anxiety of eating . London, Routledge.
- Dahlgren, P. (2006). Doing citizenship. Th e  cultural  origins  of  civic agency in the public sphere, European Journal of Cultural Studies , 9, 267-86.
- Dean, M. (1999). Governmentality: Power and Rule in Modern Society . London, Sage.
- Dean, M. (2009). Th ree conceptions of the relationship between power and liberty. In S.R. Clegg &amp; M. Haugaard (eds.). Th   e Sage Handbook of Power . London, Sage.
- Dodds, R.E., E. Tseëlon and E.L.C. Weitkamp (2008). Making sense of  scientifi  c  claims  in  advertising.  A  study  of  scientifi  cally  aware consumers, Public Understanding of Science , 17, 211-30.
- Dutta, M. (2007). Communicating about culture and health: Th eorizing culture-centered and cultural sensitivity approaches, Communication Th eory , 17, 304-28.
- Eden,  S.  (2009).  Food  labels  as  boundary  objects:  How  consumers make sense of organic and functional foods, Public Understanding of Science , 18, 1-16.
- Foucault, M. (1978). Th   e History of Sexuality. Vol. 1 . Harmondsworth, Penguin.
- Foucault,  M.  (1980). Power/Knowledge:  Selected  Interviews  and  Other Writings (ed. C. Gordon). New York, Pantheon Books.
- Foucault, M. (1991). Governmentality. In G. Burchell, C. Gordon &amp; P. Miller (eds): Th   e Foucault Eff  ect: Studies in Governmentality with Two Lectures by and an Interview with Michel Foucault .  Chicago, Chicago University Press.
- Giddens, A. (1984). Th   e Constitution of Society . Cambridge, Polity Press. Halkier, B. (2010). Consumption Challenged. Food in Medialised Everyday Lives . Farnham, Ashgate.
- Halkier, B. (2014). Media food in everyday mothering: Comparing contested food across genres in two diff  erent social contexts. In K.K. Povlsen &amp; J. Leer (eds): Media Food and Identity . Farnham, Ashgate. Forthcoming.
- Halkier,  B.  and  L.  Holm  (2008).  Food  consumption  and  political agency: On concerns and practices among Danish consumers, International Journal of Consumer Studies , 32, 667-74.
- Hammersley,  M.  and  P.  Atkinson  (1995). Ethnography.  Principles  in Practice . London, Routledge.
- Hewitt, M. (1991). Bio-politica and social policy: Foucault's account of Welfare. In M. Featherstone et al (eds.): Th   e Body: Social Processes and Cultural theory . London, Sage.
- Holstein,  J.A.  &amp;  J.F.  Gubrium  (2003).  Active  interviewing.  In  J.F. Gubrium &amp; J.A. Holstein (eds.): Postmodern Interviewing . London, Sage.
- Hurdley, R. (2007). Focal Points: Framing Material Culture and Visual Data. Qualitative Research , 7, 355-74.
- Jepperson, R. and J.W. Meyers (2011). Multiple levels of analysis and the limitations of methodological individualism. Sociological Th eory , 29, 54-73.
- Jordana, J. &amp; D. Levi-Faur (2004). Th e politics of regulation in the age of governance. In J. Jordana &amp; D. Levi-Faur (eds.): Th   e politics of regulation. Institutions and regulatory reforms for the age of governance . Cheltenham, Edward Elgar.
- Jørgensen, M.W. and L. Phillips (2002). Discourse analysis as theory and method . London, Sage.
- Lang, T. and M. Heasman (2004). Food Wars. Th e  Global  Battle  for Mouths, Minds and Markets . London, Earthscan.
- Lehmkuhl, M.J. (2008). Congruencey within rural networks as an indicator of interpersonal infl  uence on risk judgments: the great stir caused by BSE in a village in northern Germany, Public Understanding of Science , 17, 485-502.
- Micheletti, M. (2003). Political Virtue and Shopping. Individuals, Consumerism and Collective Action . Houndmills, Palgrave.
- Mortensen, N. (1992). Future norms, in P. Gundelach and K. Siune (eds.): From Voters to Participants . Aarhus, Politica.
- Morgan, D.L. (1997). Focus  Groups  as  Qualitative  Research .  London, Sage.
- Neergaard, H. (2007). Udvælgelse af Cases i Kvalitative Undersøgelser . Frederiksberg: Samfundslitteratur.
- Nielsen, A., B. Halkier &amp; L. Holm (2009). Smil til forbrugeren! Den danske model for fødevaresikkerhed under globaliseringens vilkår. I  M.  Marcussen  &amp;  K.  Ronit  (eds): Globaliseringens  Udfordringer. Politiske og Administrative Modeller under Pres. . København, Hans Reitzels Forlag.
- Phillips, L. (2011). Th   e Promise of Dialogue .  Amsterdam, John Benjamins Publishing Company.
- Reckwitz, A. (2002). Toward a Th eory of Social Practices. A Development in Culturalist Th eorizing, European Journal of Social Th eory , 5, 243-63.
- Rice, R.E. and C.K. Atkin (2012). Public Communication Campaigns. Fourth Edition. London, Sage.
- Rickard, L.N. (2011). In backyards, on front lawns: examining informal risk communication and communicators, Public Understanding of Science , 20, 642-57.
- Roe,  B.  and  M.F.  Teisl  (2007).  Genetically  modifi  ed  food  labelling: Th   e impacts of message and messenger on consumer perceptions of labels and products, Food Policy , 32, 49-66.
- Rogers, E. (1995). Diff  usion of Innovations , 3rd Edition. New York, Free Press.
- Rokka, J. and L. Uusitalo (2008). Preference for green packaging in consumer product choices - Do consumers care? International Journal of Consumer Studies , 32, 516-25.
- Rose, N. and P. Miller (2010 (1991)). Political power beyond the state: problematics of government, Th   e British Journal of Sociology ,  271303.
- Sanden,  M.C.A.  van  der  and  F.J.  Meijman  (2008).  Dialogue  guides awareness and understanding of science: An essay on diff  erent goals of dialogue leading to diff  erent science communication approaches, Public Understanding of Science , 17, 89-103.

- Schatzki, T. (2002). Th   e Site of the Social. A Philosophical Account of the Constitution of Social Life and Change . Pennsylvania, Pennsylvania State University Press.
- Shove, E., M. Pantzar and M. Watson (2012). Th   e Dynamics of Social Practices. Everyday Life and How it Changes. London, Sage.
- Soper,  K.  and  F.  Trentmann  (2008). Citizenship  and  Consumption . Houndmills, Palgrave.
- Spradley,  J.P.  (1979). Th   e  Ethnographic  Interview .  Fort  Worth,  Holt, Rinehart and Winston.
- Sulkunen, P. (2009). Th   e Saturated Society: Governing Risk and Lifestyles in Consumer Culture , London, Sage.
- Sørensen, E. (2013). Institutionalizing interactive governance for democracy, Critical Policy Studies , 7, 72-86.
- Vandermoere, F., S. Blanchemanche, A. Bieberstein, S. Marette and J. Roosen (2011). Th e public understanding of nanotechnology in the food domain, Public Understanding of Science , 20, 195-206.
- Verain, M.C.D., J. Bartels, H. Dagevos, S.J. Sijtsema, M.C. Onwezen and G. Antonides (2012). Segments of sustainable food consumers: a  literature  review, International  Journal  of  Consumer  Studies ,  36, 123-32.
- Warde, A. (2005). Consumption and Th eories of Practice, Journal of Consumer Culture , 5, 131-53.
- Windahl, S. and B. Signitzer (2009). Using Communication Th eory. An Introduction to Planned Communication . London, Sage.
- Wynne, B. (2006). Public engagement as a means of restoring public trust in science: hitting the notes but missing the music? Community Genetics , 9, 211-20.

## Noter

1. Projektet var fi  nansieret af et phd.-stipendie ved Roskilde Universitet, 1995-98.
2. Når jeg for hver af de fi  re cases skriver, at deltagerne varierer med hensyn til bestemte demografi  ske kriterier, så betyder det naturligvis ikke, at udvalgene af deltagere er repræsentative, men at deltagerne er samplet efter kriterierne for kvalitative undersøgelser, nemlig selektiv sampling på tværs af analytisk relevante sociale forskelle (Neergaard, 2007).
3. Projektet  'Forbrugs-risici:  Miljø-normer  og  forbrugeradfærd'  var fi  nansieret af Det Strategiske Forskningsråd's miljøprogram 19982000.
4. Projektet  'Madlavning  i  det  medialiserede  samfund'  var  delvist fi  nansieret af Roskilde Universitet, 2006-7.
5. Projektet 'Netværkskommunikation og forandring af madpraksis' var  fi  nansieret  af  Det  Frie  Forskningsråd  (FSE),  2008-10  og  blev gennemført i samarbejde med Iben Jensen.
6. Man kan selvfølgelig spørge, om det er muligt at sammenligne forståelser og handlinger fra så forskellige sociale grupper som unge, småbørnsforældre, magasinlæsere og pakistanske danskere, og der er  da  også  vigtige  forskelle  på,  hvordan  forandrings-opfordrende kommunikation  domesticeres  i  de  forskellige  grupper  (se  f.eks. Halkier, 2014). Men i denne artikel er fokus på lighederne i håndterings-måderne på tværs af fødevare-emner og sociale kontekster.
7. Jeg bruger begrebet normativitet i stedet for moral. Sociale normer er mere specifi  kke, praktiske og fl  eksible måder at regulere opførsel gennem  end  moralske  værdier,  der  ofte  er  mere  generelle  og  abstrakte og oftere bruges regelbundet (Mortensen, 1992).
8. Alle navne er pseudonymer.
9. De to andre i fokusgruppen, Morten og Svend.
10. Teskeer af olie. Så snart der bliver talt om spiseskeer og teskeer af noget, er det næsten altid olie, der menes.