Tingenes liv
Forfattere: Tania Ørum
Tidsskrift: passage (2004-09-01)

## Tingenes liv

## TANIA ØRUM

N ouveau realisme hed en  broget  gruppe  kunstnere, der  fra  1960  samlede  sig  om  et manifest  skrevet  af kritikeren Pierre Restany, hvor begrebet ny realisme for  første  gang  blev  lanceret. 1 Det  var  en  eksperi­ menterende  gruppering,  der  i  forlængelse  af  avant­ gardetraditionen fra dada arbejdede på at forny begrebet om realisme i forhold til de  kunst- og litte­ raturhistoriske  stilretninger  fra 1800-tallet, der  har vundet  hævd  på  termen.  En  te ! minologisk  forste­ ning, der har vist sig så hårdnakket, at det så sent som i 2002 kunne lanceres som en nyhed i to  danske an­ tologier,  at  realisme  kan  være  noget andet,  og  at realisme og  (form)eksperiment langtfra  er modpoler. 2

sammenpressede  bilvrag.  Yves  Klein  udstillede  et tomt rum, hvor tilskuerne selv måtte forestille sig det metafysiske indhold,  mens Daniel Spoerri på en ud­ stilling i Galerie Kopcke i København i 1961 viste va­ rer  indkøbt  i  Irma  og  påstemplet  "attention  oeuvre d'art".

Nouveau  realisme-gruppen  havde  som  .erklæret formål  at  vende  sig mod  hverdags- og  dagliglivet i bredeste  forstand,  herunder  profane  områder  som fabrikker,  skraldepladser,  indkøbscentre og spiseste­ der  for  dermed  på  klassisk  avantgardistisk  vis  at overskride skellet mellem kunst og liv. Vel at mærke uden  den  negativitet,  talsmanden  Restany  så  som karakteristisk  for  den  forudgående  avantgardetradi­ tion. Restany og kunstnergruppen opfattede sig som "neo-dada", men med en ny positivitet og accept af dagliglivet.

For dem som for andre avantgardekunstnere i be­ gyndelsen  af  tresserne var den  kritiske tradition kompromitteret af de venstreradikales alliancer med kommunistpartierne.  Det  'kritiske'  og negativiteten fremtrådte på den baggrund mest som et påbud om at være  højpandet og mavesur  over  for  efterkrigsti­ dens  nye  hverdagsliv  med  dets  masseproduktion, begyndende ungdoms- og trivialkultur - altsammen noget som avantgardisterne  omfattede med nysger­ rig interesse.

Den ny realisme kunne tage mange former hos de deltagende kunstnere: Arman lavede skulpturer ud af Fælles for dette realismebegreb er netop vendingen fra  kunstscenen ud i  hverdagsarenaer,  hvor  de  ædle og ophøjede materier skiftes ud med beskedne mate­ rialer uden kunstnerisk glans (fra bilvrag og gadernes plakater til Irmavarer). Hverdagens genstande,  gøre­ mål og rum omfattes med et interesseret fænomeno­ logisk  blik,  der  ikke  frasorterer  hverken  massepro­ duktionens  standardvarer  og  lavkulturelle  objekter, skrot- og lossepladsernes materialer eller reklame- og modeindustriens celebre lanceringsmetoder. Det vig­ tige  er  at  anlægge  et  nyt  syn,  der  lader  det  reelle fremtræde  på  andre  måder  og  kan indfange  bredere baner  af  den  omgivende  verden.  Hvis  værkerne  og aktionerne chokerer,  er det snarere ved deres humor og  generelle  profanering  af  kunsten  og  den  borger­ lige pænhed end i kraft af politisk militante gestus.

Et  af  de  bedste  eksempler  på  denne  nye  eksperi­ menterende  form  for  realisme  er  en  bog  af Daniel Spoerri,  der  udkom i  1962  i  Paris  under  titlen Topo­ graphie Anecdotee du Hasard - og som efter Spoerris del­ tagelse i Fluxusbevægelsen fra  1963  udgives i engelsk oversættelse i  1966 på Dick Higgins' Fluxusforlag So­ mething  Else  Press  som An  Anecdoted  Topography  of Chance. At bogen har ført en noget overset tilværelse skyldes  uden  tvivl,  at  den  - som  andre  avantgarde­ værker - udspringer af  en  tværæstetisk  sammenhæng og derfor ikke opfattes som tilhørende nogen enkelt­ kunstart.

Titlens topogrqfi er  bordet i  Spoerris beskedne ho­ telværelseslejlighed på Rue Mou:ffetard i Paris, hvorpå

/

der befinder sig et antal genstande. Disse  genstandes placering på bordet er gengivet på indersiden af bo­ gens forside og de udgør tilsammen de 80 "kapitler" i bogens indholdsfortegnelse :fra:

- r  -Et stykke hvidt brød
- ra-Krummer
- 2  - Lysegrønt æggebæger
- 3  -Liter Vin de Rocher

til  diverse  spiseredskaber,  knapper,  mønter,  rustne søm,  tændstikker,  vækkeur,  wc-papir,  vinpletter og cigaretbrændemærker i  bordpladen. Hver  genstand har sit afsnit i bogen,  der svinger i længde :fra min­ dre end en side til over ti,  og  ledsages af en  primi­ tiv stregtegning af tingen.

At det er Tilf ældets topografi beror på,  at tingene er organiseret i den (u)orden og tilstand, som de be­ fandt sig i på en tilfældig dag, nemlig d. 17. oktober 1961 klokken 15.47.

Når tilfældets topografi kaldes 'anekdoteret', beror det dels på,  at de diverse genstande alle har forbin­ delse med anekdoter om værelsets beboere og deres gøremål og gæster, og dels på, at først forfatteren og dernæst oversætteren og andre har tilføjet deres no­ ter  med  yderligere  anekdoter  og  omstændigheder knyttet til de 80 genstande på bordet.

Tingene er således ikke kun til stede som repræs­ entanter  for  hverdagslivets  objektverden,  men  også som spor  af  menneskelige  aktiviteter og  relationer. De udgør på den måde en ord-og-papirudgave

(piege a mats) af Daniel Spoerris berømte' snare-bil­ leder', tableaux-pieges, hvor han forsøger at indfange virkeligheden  ved at lime resterne  af  et måltid fast på bordpladen og dernæst hænger bordpladen op på væggen  - f.eks. ved den udstilling i Galerie Lawence i  Paris  i  februar  1962,  som  blev  ledsaget  af  bogens udgivelse.  I  forfatterens  forord  sammenholder  han denne  type  fastfrysning  med  en  samling  spor,  som dem Sherlock Holmes benytter sig af for at løse en kriminalgåde,  eller  med  "historiens  mest  berømte fiksering, Pompei",  hvorud:fra en hel epoke kan re­ konstrueres.

Fastfrysningen  af  et  tilfældigt  hverdagsinventar  i et tilfældigt  øjeblik  er  et forsøg  på  at overlade  den skabende  rolle  til  en  instans  uden  for  kunstneren. Det markerer et ønske om at undgå subjektiv inten­ tion,  kreativitet og indre  dybde. Tilfældet som  for­ fatter  kan  derimod  indfange  et  stykke  virkelighed uden redaktion - bl.a. uden den konventionelle sor­ tering i højt og lavt, vigtigt og uvigtigt, der normalt strukturerer vores sprog og  perception - og  ud fra denne  skive  virkelighed  kan  man,  som  bogen  de­ monstrerer,  rekonstruere en del af Spoerris liv.

Den første ting i bogen, en skive  hvidt brød,  op­ lyses  således  at  være  indkøbt  dagen  forinden,  men skåret samme morgen af skuespilleren Renate Stei­ ger, der kom til morgenmad sammen med sin mand Claus  Bremer.  Den  bid,  der  er  taget  af  brødet,  er imidlertid først senere bidt af Kichka Baticheff, der indtog den til :frokost sammen med to blødkogte æg. I tilknytning til krummerne fra brødet, som er næste genstand  på  bordet  og  indholdsfortegnelsen,  kom­ mer Spoerri i tanker om, at han netop har modtaget et brev fra Addi Kopcke, som på licens har :fremstil­ let  fem  snarebilleder  af  Spoerri,  der  er  blevet  op­ hængt på Majudstillingen i København,  og at der i brevet var en collage med  bl.a. ordene "Stets krii.mel:freier  Tisch  durch  Kriimelfangleiste" (dvs. aldrig  mere  krummer  på  bordet  med  krummeop­ fangerlisten).  Plasticæggebægeret  opgives  at  være indkøbt i Uniprix som et af fire, hvoraf de tre blev foræret til Kichkas  søster som fødselsdagsgave, mens det fjerde  forblev  på forfatterens bord og blev brugt af Kichka til :frokostens blødkogte æg- hvortil over­ sætteren Emmett Williams tilføjer en længere note, hvor  der  spekuleres  over,  hvor  mange  æg  Kichka egentlig spiste. Flasken med en liter Vin de Rocher forsynes  ligeledes  med  indkøbsdata,  pris  og  gengi­ velse  af  inskriptionerne  på  etiketten  og  bl.a.  den fodnote,  at Raymond Hains efter at have set manu­ skriptet til bogen  tilbragte  en hel aften med at tale om  en  artikel  af  Etiemble  om  "Paul  Claudel  et  le Vin de Rocher", soi:p. han vil skrive en svarartikel til omhandlende  Sartre,  Gide og  litteraturen  som  hel­ hed.

De banale genstande på bordet viser sig således at være en nøgle til både privatlivet, det sociale liv og kunstlivet. Genstand nummer 78, en spritpen brugt til at si gn ere billeder udstillet i Galerie Kopcke, in-

I

deholder ligefrem en fodnote af forfatteren, hvori er indføjet hans biografi som noteret af vennen og kol­ legaen  Robert  Filiou.  Og  undervejs  gennem  gen­ standsbeskrivelser  og  fodnoter  bliver  læseren  præ­ senteret for både den kunstneriske og private omgangskreds  og  f'ar  et  indtryk  af  Spoerris  hver­ dagsliv  og  hans aktiviteter  som  kunstner.  F.eks.  be­ skriver Emmett Wiliams i en note til genstand nr. 66 - en almindelig prop, der endnu sidder fast på resten af  en  proptrækker  uden  håndtag  - en  performativ udgave af topografien, hvor Spoerri ved den IX. In­ ternationale Kunstgesprach i Wien  sommeren  1963 holder foredrag ved at trække de ting frem, han har i  sine lommer,  og  tale om dem. 3

I et realistisk  værk af den litteraturhistoriske vari­ ant  ville  en  tilsvarende  udførlig  beskrivelse  af  gen­ standsverdenen  være indicier,  hvoraf  der  kan  udle­ des  en  symptomatisk  karakteristik  af  de  personer, der færdes i den. I et modernistisk værk ville en tek­ nik,  hvor  man stiller  skarpt  på  et  enkelt øjeblik  el­ ler en serie korte tidsafsnit i en persons liv, være ind­ gangen  til  et  dybdeportræt  af  personen.  I  Spoerris sel vp ortræt  via  køkkenbordsvidnerne  kan  tilsynela­ dende  alle  mulige  private  indfald,  begivenheder  og relationer  komme  med  i  en  art  fri  association,  der kunne minde om psykoanalysens. Det personlige liv, der afdækkes i Topografien, er imidlertid meget fjernt fra  den  introspektion  og  dybdeanalyse,  som kendes fra  romaner  og  psykoanalyse.  Spoerri  holder  sig, som  Perec  og  andre  af  196o'ernes  og  197o'ernes eksperimenterende kunstnere, resolut på overfladen. Hos  ham/  dem  er  hverdagsoverfladen  ikke  noget, der  dækker  over  en  dybere  kerne  af  betydning. Hverken  genstandsverdenen  eller  livet  kan  på  den måde opdeles i  det banale  og  overfladiske  over  for det dybe og ægte. Spoerri ville snarere  være enig i Roland Barthes,og Jacques Lacans nogenlunde sam­ tidige analysestrategier,  der går ud fra, at alt er syn­ ligt på overfladen.

Spoerris brug af det selvbiografiske stof er således ikke bekendende,  men snarere udslag af en æstetisk strategi,  hvor  kunstneren  benytter  sig  af  det  for­ håndenværende,  hvad enten  det er dagliglivets ob- jekter eller egne biografiske data, der i lige høj grad kan tjene som tilfældighedsmetoder til sortering  af et grundlæggende ikke-hierarkisk, ikke-afgrænseligt kontinuum mellem dagligliv og kunst og social kon­ tekst.  Og ved at blive på denne overflade åbner han samtidig  for,  at  andre  kan  deltage  i  samme  konti­ nuum  med  deres  egne  objekter,  indfald  og  data. Spoe;rris Topografi er et udpræget åbent værk: Med sin inklusion af  både  egne og  andres  anekdoter  og sine flere lag af noter skrevet af venner, bekendte og oversætter - foruden en mængde intertekstuelle lån allevegne  fra  er  det  et  flerhændigt, kollektivt værk,  et work  in progress, hvis første franske udgave senere  suppleres  af  en  udvidet  udgave,  der  yderli­ gere  vokser  i  oversættelsen.  I  den  amerikanske  ud­ gave  udvides  denne  åbenhed,  idet  udgiveren  i  sit forord  bekendtgør,  at  det  er  hensigten  med  ure­ gelmæssige mellemrum at udsende supplementer til den foreliggende tekst,  hvorfor  læserne  opfordres til at  bidrage  med  egne  yderligere  annoteringer  og kommentarer til tekstens inventar.  Om  det  blev  re­ aliseret,  vides ikke. Men det åbner for en Everybody's Autobiograph y.

## Noter

- r.  Gruppen består  af Yves Klein,  Arman,  Frans;ois Dufrene,  Raymond  Hains,  Martial  Raysse,  Pierre  Restany, Daniel Spoerri, Jean Tinguely, Jacques de la Villegle ; se­ nere også Cesar, Mimmo Rotella, Niki de Saint-Phalle og Gerard Deschamps.
2. De  to  glimrende  antologier  er  Britta  Timm  Knudsen og Bodil Marie Thomsen (red.): Virkelighedshunger og Ka­ rin  Petersen  og  Mette  Sandbye  (red.): Virkelighed,  virke­ lighed! Begge udkommet på  Tiderne  Skifter,  København 2002.
3. En  strategi, der påfaldende  minder  om  forfatteren Georges Perecs li gn ende forsøg på at overliste virkelighe­ den  og  indfange  det,  han  kalder  det  'infra-ordinære'.  I Perecs programerklæring "Aproches de quoi" fra 1973 ly­ der  opfordringen  netop:  "Lav  en  liste  over  indholdet  i dine lommer, i din taske. Udforsk,  hvor  hver enkelt gen­ stand,  som  du trækker frem,  kommer fra, hvad den bru­ ges til,  og hvad der  videre vil ske med den."  Se nærmere i Tania Ørum:  "Det infra-ordinære" i Karin Petersen  og Mette Sandbye ovennævnte antologi.