Anmeldelse af Animation between Magic, Miracles and Mechanics: Principles of Life in Medieval Imagery
Forfattere: Lise Hindsberg
Tidsskrift: periskop (2024-09-16)

Periskop: Forum for kunsthistorisk debat Anmeldelse 23. september 2024

DOI: 10.7146/periskop.v2024i1.149310

Hans Henrik Lohfert Jørgensen, Laura Katrine Skinnebach and Henning Laugerud ANIMATION

BETWEEN MAGIC,

MIRACLES AND

MECHANICS

INR.L.

Principles of Life

in Medieval Imagery Animation between Magic, Miracles and Mechanics: Principles of Life in Medieval Imagery.

## Af Hans Henrik Lohfert Jørgensen, Laura Katrine Skinnebach og Henning Laugerud

Aarhus Universitetsforlag, 2023, 295 sider.

Denne  bog  er  et  indsigtsfuldt bidrag til vores forståelse af middelalderens  animerede billeder og, ikke mindst, dens forestillingsverden.  På  baggrund  af  et imponerende korpus af skriftlige kilder og

visuelle eksempler genovervejer bogen billeder, der kan græde, bløde, tale, bevæge sig, ja, endda føde små Kristusbørn.  Forfatterne  belyser  det  animerede  billede  ud  fra en  antagelse  om,  at  animationen  ikke  udelukkende  er noget, der projekteres fra beskueren og over på værket, men at der derimod er tale om et iboende potentiale, der kan opnå aktualisering i krydsskæringen mellem mirakler,  magi  eller  mekaniske  virkemidler  (og  hvilket  navngives  'MMM-komplekset',  s.  241).  På  denne  vis  lægger bogen  afstand  til  det  udbredte  begreb  'living  presence response' og den eksisterende forsknings tendens til at betone illusionen og bedraget ved det animerede billede, hvor de to ord 'as if' bliver skudt ind mellem det moderne menneske  og  fortiden.  I  stedet  for  at  henvise  datidens oplevelse af det animerede billede til middelaldermenighedens  udbredte  analfabetisme,  barnlige  godtroenhed og  overtro,  insisterer  nærværende  studie  på  at  indleve sig  i  periodens  forestillingsverden  på  ny.  Bogen  skyder en  velunderbygget  breche  i  den  moderne  accentuering af det tilsyneladende ved middelalderens animerede bil- leder  og  forestillingen  om,  at  animationen  alene  udgår fra  beskueren  i  interaktionen  med  værket.  Gennem  en thomistisk rute ligger den aristoteliske opdeling af væren i δύναμιϛ (potentialitet)  og ἐνεργείᾳ (aktualitet)  som  en rød tråd gennem bogen . Det animerede billede er i denne optik et aktualiseret potentiale, og i stedet for at tilgå billedet ud fra antitesen død eller levende, vækkes og udfoldes der i bogen en anden forståelse af billedets ontologi som værende både dødt og (potentielt) levende. Forfatterne  undsiger  sig  den  koloniale  tilgang,  som  de  mener har præget dele af forskningens behandling af fortidens billedforståelse, som det til eksempel kommer til udtryk i  det  distancerende  og,  til  dels,  bedrevidende  'as  if',  og anlægger i stedet en postkolonial tilgang til middelalderens billeder '…listening to their voices, admitting their co-presence, accepting their empowerment...' (s. 21).

Til trods for bogens periodiske afgrænsning fornemmer  man  dog  også  hurtigt,  at  forfatterne  har  mere  på hjerte, hvilket kommer til udtryk i udsagnet om, at vi alle er  animister.  Det  er  denne  korte  og  suggestive  sentens, der åbner bogen, og som et løfte bliver udfoldet i epilogen  ('The  Life  and  Afterlife  of  Medieval  Animation'). Her bevæger bogen sig ud over middelalderens kronologiske grænse, fra tiden før og til tiden efter, og hvor det animerede  billede  tydeliggøres  som  et  transhistorisk og  transkulturelt  fænomen.  Det  anføres,  at  animationen ingenlunde blot hører middelalderen til, men at det også  gennemstrømmer vores moderne verden, fra Buzz Lightyear (i.e., en af dukkerne fra tegnefi  lmene Toy Story som i børnenes hænder nok er livløst legetøj, men som i deres  fravær  bliver  levende)  til  opfi  ndelsen  af  talende humanoider.  Nok  er  middelalderen  langt  væk  i  tid,  og alligevel deler vores tidsalder fascinationen af det animerede, levendegjorte, billede. På denne vis bidrager forfatterne også til den til tider oversete detalje, at meget af det, vi opfatter som værende nyt, rent faktisk er set før i historien,  og  dertil  at  ny  kunst  ofte  står  på  skuldrene  af  den ældre. Bogen er et glimrende eksempel på, at forskningen i ældre kunst stadig er relevant - også fra et nutidigt perspektiv.

Foruden introduktion og epilog er bogen inddelt i seks kapitler, som er ligeligt fordelt mellem de tre forfattere, og der vil her blive givet et kort rids over hvert enkelt. Nok er det en bog om middelalderens animerede billeder, men det er også en bog, der har særlig opmærksomhed rettet mod ord  om  billeder,  hvilket  bidrager  til  den  overbevisende argumentation. I det første kapitel ('Statuas Animatas:  A  Contradictory  Doctrine  of  Animation')  kastes der lys over 'statuas animatas sensu et spiritu plenas' med tekstligt afsæt i Hermes Trismegistus, Augustin, Thomas Aquinas og Albertus Magnus. Disse animerede statuer var på den ene side urovækkende i deres hedenske resonans, men  samtidigt  også  dragende.  For  egen  regning  kunne man måske driste sig til at kalde dem et slags mysterium tremendum  et  fascinans .  De  blev  sat  i  forbindelse  med magiens overnaturlige verden og levendegjort gennem et bredt  repertoire  af  multisensoriske  virkemidler  som  til eksempel Giovanni de Fontanas bevingede og djævelske robot, der med dets bevægelige legemsdele, lange levende tunge og ildspyende mund fremhæves som diabolsk idol incarnate . Herefter tager andet kapitel ('The Continuum of Animation: Naturalia, Mirabilia and Miracula') over og udfolder middelalderens forestillinger om animationens forskellige,  men  ofte  sammenfl  ettede,  årsagssammenhænge (det guddommelige, magi, kunstneriske frembringelser, naturen). Der er tale om et komplekst kontinuum med  overlappende  kategorier,  hvorfor  inklusionen  af skemaet (s. 101) er velkomment. Som et eksempel på et af disse animationens drivværker, og et eksempel på kategorien mirabilia (det forunderlige), analyserer tredje kapitel ('Moving Matter: The Magical Mechanics of Animation') middelalderens  mekaniske  kunstværker  med  fokus  på tidens debat om deres legitimitet og brug. Kapitlet tager afsæt i den såkaldte Mirakelmann fra Sankt Nikolaj Kirke i  Döbeln (beg. 1500-tallet), der med dets livagtige fremtoning,  bevægelige  led  og  blødende  sidesår  gives  som eksempel på mekanisk animation, der, på trods af kritiske røster, i samtiden betragtedes som legitim magi. Kapitlet viser,  hvor  rodfæstet  disse  dukker  var  i  middelalderens religiøse  liv,  fra  Katedralen  i  Burgos  til  Frørup  Kirke, og,  måske  vigtigst,  påpeges  det,  at  datidens  beskuer  var sig  yderst  bevidst  om  den  bagvedliggende  mekanik.  De mekaniske dukker var forunderlige i deres aktualiserede tilstand, og deres evne til at vise de hellige personer blev brugt til at fremme religiøs hengivenhed. Kapitel tre fungerer derved som rammesætning for kapitel fi  re ('Potential  Images:  The  Potency  and  Actualization  of  Moving Matter'), hvor opdelingen af væren i potentia og actus (af Aristoteles  benævnt dunamis og energeia )  udfoldes  i  en kristen kontekst med udgangspunkt i Thomas Aquinas og Albertus Magnus. Kapitlet tager ganske vist den mekaniske dukke som sit omdrejningspunkt, men der udfoldes på samme tid en ontologi, der belyser middelalderens forståelse af billedets immanente potentiale for animation, der,  såfremt  det  behagede  den  almægtige, strakte sig til guddommeligt nærvær.  Fra  mekaniske  dukker  bevæger kapitel  fem  ('The  Miraculous  Image:  Visions,  Rhetoric and Animation') sig over til mirakuløse billeder, der animeres gennem guddommelig intervention, og som derved bliver til et kontaktpunkt mellem beskueren og det himmelske. Kapitlet lader sig føre af Caesarius von Heisterbachs  populære Dialogus  Miraculorum (ca.  1219-1223), hvis beretninger inkluderede Kristusfi  guren der pludselig blev levende og omfavnede munken Peter af Himmerod, samt Madonnastatuen der ligeledes blev levende og gav en elskovssyg, men dog unavngiven, nonne en lussing, sådan at hun faldt om bevidstløs. Disse beretninger opnåede i deres samtid status af exempla for billedets iboende potentiale for mirakuløs animation - også selvom aktualiseringen ikke blev alle billeder til del. I belysningen af disse tekster argumenteres der for, at beretningerne bør anskues  som  eksempler  på ekphraseis (her  i  termens oprindelige  byzantinske  og  retoriske  version  hvor enargeia (livagtighed)  er  den  defi  nerende  eff   ekt).  Det  sidste kapitel  ('Visions  and  Miracles:  Animation  as  a  Total Cultural Fact') udfolder det retoriske element i middelalderens exemplum -beretninger,  og  i  hvilken  ihukommelsen  udgør  et  centralt  element.  De  mentale  billeder som Caesarius von Heisterbach (blandt fl  ere) skaber for læserens indre øje står i relation til eksisterende, fysiske, billeder,  og  i  denne  vekselvirkning  opnår beretningerne om de forskellige animerede billeder en sandhedsværdi, der  igen  danner  grundlag  for  beskuerens  forståelse  af det  potentiale  for  animation,  som  alle  middelalderens billeder mentes at besidde. På denne vis anskueliggøres det, at det at se er kulturelt betinget, og som i de tidligere kapitler bygger argumentationen på et solidt kildemateriale  fra  både  antikken  (Aristoteles,  Cicero,  Quintilian) og middelalderen. Som det allerede er blevet nævnt, har hver forfatter bidraget til bogen med to på hinanden følgende kapitler, og bogens struktur fungerer generelt godt. Dog,  kan  man  alligevel  undres  over,  at  de  kapitler  der  i særdeleshed udfolder animationens rammeværk ikke er placeret i starten, således at kapitel to var kapitel et, og at kapitel fi  re var kapitel to. Naturligvis kan man ikke bare fl   ytte om på kapitler, som jeg lige har gjort, men en anden opbygning ville muligvis lette forståelsen af middelalderens ret komplekse forestillingsverden.

Lad mig sluttelig knytte nogle kommentarer til bogens illustrationer og udseende og dermed, desværre, dryppe et par enkelte dråber sur malurt i bægeret. Bogen er rigt illustreret  med  gode  farvebilleder,  men  billedteksterne er  i  fl   ere  tilfælde  usædvanligt  lange  (f.  eks.,  s.  94,  159, 201),  hvilket  er  forstyrrende  for  læseoplevelsen.  Billedteksterne  formidler  væsentlige  pointer  og  beskrivelser, og i med at der ikke er tale om en billedbog eller et samlingskatalog  ville  det  have  været  mere  hensigtsmæssigt at indvæve disse i brødteksten. Bogens omslag er holdt i fl   ere  nuancer af rød, og på forsiden ses et aldeles gruopvækkende billede af den lidende Kristus på korset ( Cristo de  Burgos ),  der  nok  slår  tonen  an,  men  som  ikke  sikrer bogen en plads på sofabordet. Selvom billedvalget måske nok ikke er for sarte sjæle, er bogens indhold til gengæld for alle,  der  beskæftiger sig med middelalderen og/eller det animerede billede, og den vil egne sig glimrende til en pensumhylde.

L ise H indsberg