Dorothy Canfield Fisher
Forfattere: Allan Røder
Tidsskrift: passage (2004-01-29)

## Dorothy Canfield Fisher

Karen  Blixens amerikanske forbindelse

## ALLAN RøDER

Forfatteren Dorothy Canfield Fisher er i dag så godt som ukendt herhjemme. Man vil kunne finde hende omtalt  i  nyere  publikationer  i  vores  nordiske  nabo­ lande,  men i Danmark har  hun ikke  nydt en tilsva­ rende bevågenhed det sidste halve århundrede. 1 Og dog  kan  man  hævde,  at  denne  amerikanske  forfat­ ters  betydning  for  litteraturen  har været  større i Danmark end i de fleste  andre  lande  i  Europa.  For uden  hende  havde  vi måske  aldrig  hørt  om Karen Blixen eller hendes debutbog, Syv fantastiske Fortæl­ linger. Dorothy  Canfield  sørgede  i  1932  for,  at  for­ tællingerne fik  den håndsrækning,  der  skulle til for at  blive  udgivet.  Og  takket  være  den  bogklub,  som hun  arbejdede  for,  kunne  hun  medvirke  til,  at  de kom ekstra  godt fra start.

## Foifatter med indflydelse

På  det  tidspunkt,  hvor  Canfield fik muligheden for at  hjælpe,  var  hun 53 år,  godt seks år  ældre  end Ka­ ren  Blixen,  og  havde  et  omfattende  forfatterskab bag sig - otte  romaner,  deriblandt  flere bestsellere, og en lang række noveller - der afspejlede forfatter­ ens drøm om et mere humant samfund præget af to­ lerance,  ligeberettigelse og medmenneskelighed,  og stilmæssigt  førte  traditionen  videre  fra  det  nittende århundredes  realisme,  ofte med et  anstrøg  af lokal­ kolorit fra hendes hjemstat Vermont.

De fleste af Canfields historier foregik i samtidens Amerika  og  handlede  om gennemsnitlige  middel­ klassemennesker, der prøvede at finde ud af at klare sig  i  hverdagen,  finde  ud  af,  hvad  de  ville,  som kæmpede med problemer,  gennemgik kriser,  lærte noget nyt og til sidst - som regel - kom frem til en form  for  løsning  og  endte  som  mere  modne  eller selvsikre individer.

Hun skrev i stor  udstrækning om og for  kvinder, viste  tidligt  sin  interesse  for  kvindesagen  og  vakte nogen opsigt,  da  hun  i  192o'erne  udgav  en  roman, hvor  mand  og  kone  byttede  roller  til  alles  bedste: Han fik  lov  at blive hjemmegående,  hvad han også helst ville, og hun fik endelig mulighed for at bruge sine evner som leder inden for det private erhvervs­ liv; 2 dette  var  en model,  som Can:field også kendte lidt til fra sit eget liv, hvor hendes mand gennem alle årene tog sig af hus og have,  mens hun selv passede sin  karriere.  Også  i  den  eneste  af  Can:fields  bøger, der  er  udkommet  på  dansk,  slog  hun  til  lyd  for  at frigøre  mødre  fra  deres  bundethed  i  hjemmet,  fa dem ud på arbejdsmarkedet og "bringe alle Kvinder til  at  tage  et  Arbejde  op,  der  stemmer  overens  med deres naturlige Anlæg" . 3

Alt, hvad hun skrev, blev værdsat af en stor læser­ kreds,  både i og uden for hendes eget land,  og  hun blev  af  Eleanor  Roosevelt  karakteriseret  som  en  af de  ti  kvinder,  der  i  deres samtid havde  den  største indflydelse på andre amerikanske  kvinders liv. 4 Der kan  næppe herske tvivl om,  at  Canfield ønskede  at bruge denne indflydelse i næsten alt, hvad hun skrev - uanset om det drejede sig om romaner eller skrif­ ter  om  pædagogik  eller  betydningen  af  voksen­ undervisning  - til  at  påvirke  folk  i  gunstig  retning: fa læserne til at erkende skævheder eller uretfærdig­ heder  i  samfundet,  men  også  fa  dem  til  at  vende blikket  indad,  erkende  egne  menneskelige  fejl  og svagheder  og  søge at rette op på dem.

Også  i  udvælgelseskomiteen  på  USAs  dengang største  bogklub,  Book-of-the-Month Club, fik  hun g Dal g nat.

karri

sendt

Willa

, og.

hendes

gend lejlighed  til  at  gøre  sin  indflydelse  gældende,  - en indflydelse,  som  efter  nogles  mening  var  betragte­ lig. 5 Her fik hun mulighed for at støtte de forfattere, som faldt i hendes smag,  og som hun mente mange læsere burde lære nærmere at kende, - og for at pro­ testere  mod  dem,  som  ikke  sagde  hende  noget. Mænd som Hemingway,  Faulkner,  Scott Fitzgerald og  O'Neill  hørte  ikke  til  blandt  hendes  favoritter. Og ved den generationskløft,  der  i mellemkrigstid­ en dannede sig mellem de mere 'traditionelle' ame­ rikanske  forfattere  på  den  ene  side  og  de  unge ikonoklaster  på  den  anden,  blev  hun af mange  be­ tragtet som hørende til den førstnævnte gruppe.

I sin samtid kunne hun gøre sin indflydelse gæld­ ende, men hun havde ikke altid fingeren på pulsen. Hun  havde  ikke  noget  forhold  til  størstedelen  af avantgarden og befandt sig  i  det  store  hele bedre i det  stille  Vermont  end  i  Greenwich  Village.  Og mens hun  var  meget  interesseret  i at støtte  kvinde­ lige forfattere og etniske minoriteter, stod hun frem­ med over for mange af de mere ekstreme naturalis­ tiske og eksperimenterende tendenser, der nok kunne sætte deres præg på en del af den nye littera­ tur, men ikke på de udvalg, som bogklubben sendte ud til  sine  læsere.  Mange  af  de forfattere,  som  hun foretrak,  havde  et  eller  andet  sted  ved  siden  af eventuelle eksperimenterende islæt - bevaret en ty­ delig tilknytning til verden af i går. Blandt sine sam­ tidige  havde  hun  en  forkærlighed  for  f.eks.  Willa '­ Cather  og  Robert  Frost,  som også  hørte  til  hendes private  vennekreds.

Dorothy Canfield Fisher

## Book-of-the-Month Club

Oprindelsen  til  Book-of-the-Month  Club  som skulle  komme  til  at  spille  en  ikke  ubetydelig  rolle for Karen Blixen - kan findes helt tilbage i 1916, da en  ung reklamemand  ved navn Harry  Scherman  af en  ven blev  præsenteret for  en miniature-udgave af Shakespeares Romeo and  Juliet, der  var lille nok til at ligge i en  vestelomme. Scherman kontaktede straks et  firma,  der  solgte konfekture,  og foreslog,  at  fir­ maet  købte  et  parti  af  miniaturebøgerne  og  lagde dem ned i deres chokoladeæsker for at profilere sig. Konfektureproducenterne  gik  med på ideen. Snart blev ikke bare Romeo and  Juliet, men også Hamlet og mange andre udødelige værker anbragt i chokolade­ æskerne, og det blev  en succes. 6

Allerede samme år dannede Scherman og nogle af hans  venner  deres  eget  firma,  "The  Little  Leather Library  Corporation",  og  gjorde  sig  uafhængige  af konfekturekoncernen.  Oplaget  steg  gevaldigt,  om­ sætningen  voksede,  og  det samme gjorde  udvalget, der snart også omfattede Platon og Dante og mange andre.  De  første  år  gik  det  strygende.  Men  efter 40.000.000 miniatureklassikere  var  markedet  meget tæt på at være mættet. 7 Scherman og hans partnere kunne nu se, at det ikke kunne holde, og prøvede at komme ud  af  det  og  sælge,  men  uden  held. Indtil Robert K. Haas kom forbi.

I 1924 investerede  Haas  i  firmaet  og  erhvervede den afgørende indflydelse. Han var uddannet på Yale, havde  gjort  karriere  i  bankverdenen og  havde  altid ønsket sig at blive forlægger. Men han  var tilsynela­ dende  ikke  klar  over,  hvor  dårligt  det  stod  til  med hans nye firma,  der  allerede måtte  lukke året efter. 8

Scherman fik dog  snart  den  pengestærke Haas  til at investere i et nyt projekt: The Book-of-the-Month Club. Haas  indskød  halvdelen  af  de 40.000 dollars, der  var  brug  for,  mens  Scherman og en af hans ven­ ner skaffede den anden halvdel i fællesskab. 9

Tanken  med  Book-of-the-Month  Club var, at klubben hver måned skulle udvælge den  bedste,  nye bog, der  var  udkommet, og sende den ud til klubbens medlemmer. På den måde kunne folk hele tiden følge med i det bedste af den allernyeste litteratur uden at skulle  bruge  tid  og  energi på at opspore en boghan­ del  eller  et  bibliotek,  der  jo  ofte  kunne  ligge  langt borte fra, hvor de boede, og uden selv at skulle igen­ nem en masse litteratur for  at  finde frem til det,  der virkelig  var  noget  værd.

Problemet var, hvordan man overbeviste klubbens medlemmer om, at de bøger, de fik udsendt,  virke­ lig var månedens bedste. Her havde man brug for en eller  anden  faglig  autoritet,  der  kunne  indestå  for bøgernes kvalitet.  Man  blev  enige  om  at  sam­ mensætte en udvælgelseskomite,  der  kunne tage sig af  denne  del  af  sagen.  De  folk,  der  skulle  sidde  i komiteen,  måtte være  velkendte  skikkelser,  som folk  vidste  havde  forstand  på  litteratur,  men  som stadig havde en solid jordforbindelse og en bred op­ bakning  i  forskellige  dele  af  befolkningen.  Man endte  med  en  komite  på  fire  mænd  og  en  kvinde: Henry  Seidel  Canby,  William  Allen  White,  Chri­ stopher  Morley, Heywood Broun og Dorothy  Can­ :field. De  var alle anerkendte skribenter,  som på den anden side ikke  virkede så intellektuelle og virkelig­ hedsfjerne,  at det  ville skræmme folk  væk. ro

Det  var  de  fem,  der  nogle  år  senere  skulle  tage stilling  til  Karen Blixens  noveller.

Den,  der havde  mest  at  sige  i  komiteen,  var Henry  Canby.  Han var professor  i engelsk  ved Yale og  redaktør  af The  Saturday  Review  of Literature. På de højere læreanstalter havde  han  måttet beskæftige sig en del med tidligere tiders klassikere, men nu var h� optaget  af  at  finde  en  moderne  litteratur,  der tog tat på  aktuelle, almindelige problemer og  kunne sige folk noget i deres dagligdag. Han var - ligesom resten af komiteen - ingen tilhænger af den  natura­ listiske avantgarde, som han fandt ofte var lovlig ky­ nisk  og  uden  nogen  positive  værdier,  som  læsere kunne holde  sig  til.  Hans  personlige  favoritter  var forfattere  som  Edith  Wharton,  Willa  Cather  og John Galsworthy.nOgså  Dorothy  Canfield  Fisher faldt  i  hans smag,  og  da  han  også  var  en af  hendes bekendte,  var han højst sandsynligt den,  der pegede på Canfield og fik hende med i komiteen.

De øvrige  fire medlemmer af Canbys panel havde hver  især i  forvejen deres tilhængere og faste  læser­ skare. William Allen White  var  forfatter  og  redak­ tør fra Kansas og  blev anset for at have stor appel til den almindelige gennemsnits-amerikaner, journalis­ ten Heywood Broun fra New York stod i sine artik­ ler på den tid som en slags talerør for storb ym enne­ sket,  og  Christopher  Morley  havde  gennem  sine underholdende, elegante  romaner fået et  godt tag  i den del af  læserskaren,  der  dengang gik  for at  være 'sophisticated'.

Canfields  læsere  var  for  størstedelens  vedkom­ mende  kvinder  specielt  fra  New  England,  men over  hele landet  var  der  kvinder,  som  læste  hendes bøger og  ville have tillid til hendes dømmekraft. Og også folk fra landsbyer og de små bysamfund kunne føle,  at  de  i  hende  havde  en  pålidelig  delegeret. Canfield boede selv gennem alle årene i en landsby - Arlington,  Vermont - og  var blevet kendt som en slags  repræsentant  for  de  små  samfund,  fordi  hun gennem mange år i sine romaner og noveller havde forsvaret  landsbylivet.  Og  alt  tyder  på,  at  netop kvinder  og  folk fra  de  små  bysamfund udgjorde  en væsentlig del af den nye bogklubs medlemmer. 12

Tre af panelets fem medlemmer - Canby, Can:field og  Morley - havde en livsopfattelse, der  var  præget af  kvækernes trosretning, og de møder, hvor de fem dommere  skulle  udvælge  den  næste  book-of-the­ month,  foregik  også  efter  kvækerprincippet,  hvor alle skulle  være enige, før  der blev  taget en beslut­ ning. Det  var meget demokratisk, men i årenes løb kunne det ikke undgås, at flere oplagte værker ikke blev  valgt,  fordi  der blandt  de  fem  medlemmer  sad en, der ikke kunne udstå netop den forfatter. På den måde  gik  det  f.eks.  til,  at  Steinbecks Vredens  druer blev  forkastet  til  hele  panelets  ærgrelse  senere hen. 1 3

For  at  hjælpe udvælgelseskomiteen blev  der  side­ løbende oprettet en europæisk komite,  bestående af bl.a.  Thomas Mann, Sigrid Undset,  H. G. Wells og Andre  Maurois.  Dette  panel,  der  fungerede  indtil

10

ALLAN MODEK

1939, skulle gøre amerikanerne opmærksomme på

regne med, satte hun sig snart til at læse Canfields

stort indtryk på hende. Hun skrev så til forfatteren,

1939, skulle  gøre  amerikanerne  opmærksomme P&lt;!: europæiske  udgivelser,  der  kunne  være  af interesse for  læserskaren i USA.  1 4

Da The Book-of-the-Month Club officielt begynd­ te sin virksomhed i 1926, var det den første bogklub af sin art i den engelsktalende verden. Valget af den første bog Lolly  Willowes af Sylvia Townsend War­ ner - si gn alerede, at komiteen havde en vis smag for en  'fantasy'  fortællestil,  der  havde  fællestræk  med Karen Blixens i Syv fantastiske  Fortællinger. 1 5 Roma­ nen blev sendt ud i april, og Scherman og hans part­ nere  var  mere  end usikre på,  hvordan  det  ville  gå. Men efter  det første  år  så  alt  ud  til  at gå,  som  det skulle.  Af  de  ni  titler,  der  i 1926 blev  udvalgt  til 'månedens bog',  er det vel kun to,  der i dag kendes af en  større  læserskare: John Galsworthys The Silver Spoon (en  del  af Forsyte-sagaen), og  Edna  Ferbers Show Boat, der  senere  blev  omarbejdet  til  musical. Men hovedsagen  var,  at  det  gik  fremad med med­ lemstallet,  som i 1927 nåede op over 60.000,  bl.a. takket være en salgsteknik, hvor det krævede en ak­ tiv indsats at melde sig ud af klubben, hvis man først var blevet medlem. 1 6

Mary Westenholz

Westenholz, Karen Blixens tante, tog sin begynd-

## Mary  Westenholz

fortrolig tone.

Det var også i 1927, at Canfields venskab med Mary Westenholz,  Karen Blixens  tante,  tog  sin  begynd­ else.  Det blev  til en brevveksling, der skulle vare til frøken Westenholz' død tyve år senere. I al den tid var de to kvinder kun sammen i nogle fa timer i alt, men i brevene, hvoraf mange er blevet bevaret, fin­ der man  ikke desto mindre ofte  en  meget  varm  og fortrolig tone.

Canfield  var  normalt  ingen  tilhænger  af  over­ klasse  eller  aristokrater,  og  i  hendes  historier  skil­ dres folk med aristokratiske tendenser ofte som util­ talende.  1 7 Men disse følelser var ikke altid gengældt, og  en engelsk viscount må tilskrives en del af æren for,  at  Canfield  og  Westenholz  kom  i  forbindelse med hinanden. Edward Grey bidrog med sin ros til at gøre Canfield populær på denne side af Atlanter­ havet;  Westenholz  hørte  under  en  rejse  i  Skotland om  udtalelserne,  og  da  Grey  med  sin  status  som adelsmand og tidligere udenrigsminister  virkede  på Westenholz  som  en,  hvis  dom  man  måtte  kunne re gn e  med,  satte  hun  sig  snart  til  at  læse  Canfields nyeste roman Her  Son's  Wife. Romanen gjorde et stort indtryk på hende. Hun skrev så til forfatteren, fik et  venligt svar,  og skrev  snart efter  tilbage.  Den dansk-amerikanske forbindelse var derefter en reali­ tet. 1 8

Romanen  handlede  om  en  midaldrende  k�de, Mary Bascomb, og hendes opgør med den yngre ge­ neration i familien. Mary er en enlig, selvstændig og myndig  dame,  som  forfægter  de  kristne  idealer  og holder  af  forfattere  som  H  .. C.  Andersen  og  Selma Lagerlof. 1 9 Canfields  hovedperson  fremtræder  som noget  dogmatisk  og  moralsk  til  at  begynde  med, men rummer alligevel mange sympatiske træk,  der viser sig efterhånden. I løbet af historien lærer Mary at lægge en dæmper på sig selv og far netop derved en positiv indflydelse på de unges liv, der har  været præget af tankeløshed og umodenhed.

På det tidspunkt,  da  Mary Westenholz læste ro­ manen,  var  hun  lige  fyldt 70 og  inde  i  lidt  af  en krise.  Hun  var  nedtrykt  i  perioder  og  tænkte  me­ get over,  om hun  havde  truffet  de rigtige  valg i sit liv. Hun følte, at hun stod på den ene side af en ge­ nerationskløft i fin familie, at hun med sine moral­ ske,  religiøse  holdninger  var  kommet til  kort  over for de unge - især niecen Karen Blixen,  hvis følel­ ser  over  for  den  kristne  tænkemåde  ofte  kunne virke ret kølige, og som kunne finde på at betegne sig  selv  som Lucifers barn. 20 I  denne  periode  med usikkerhed  og  tvivl  fandt  Westenholz  i  Canfields roman  en  historie,  som  hun  syntes  fortalte  hende noget  væsentligt.  Hun  syntes,  at  hun  nogle  gange genkendte  noget af  sin  egen  situation i  bogen,  og hun  var  enig  i  mange  af  Canfields  holdninger.  I sine breve vendte Mary Westenholz flere gange til­ bage  til,  hvilken  betydning  netop  den  bog  havde for hende.

En  lang række breve gik herefter over Atlanten. Westenholz fik snart indblik i,  hvordan livet så ud set fra  staten  Vermont,  og  Canfield  fik  udvidet  sit kendskab til danske forhold meget betydeligt. Hun kunne  ganske  vist  læse  dansk  til  husbehov,  fordi hun  i  sin  ungdom  havde  læst  H.  C.  Andersen  på originalsproget og  hele sit liv  var  en  fan af ham, 21 men  hendes  hovedinteresse  i  Europa  havde  indtil ad h ikke at give op He eger nu altid været Frankrig, hvor hun havde gået i problemer.

Under en re

sommeren 193

have, hvor hus

krigen. Begge kvinder kunne konstatere, at deres

nu  altid  været  Frankrig,  hvor  hun  havde  gået  i skole  og  studeret  og  lavet  nødhjælpsarbejde  under krigen.  Begge  kvinder  kunne  konstatere,  at  deres baggrund  var meget forskellig,  men at de  ikke de­ sto  mindre  på mange punkter lignede hinanden,  de  interesserede  sig  begge  for  ligeberettigelse  og samfundsanliggender,  de  var  enige  i  flere af  deres etiske  grundholdninger,  de  værdsatte  egenskaber som  ansvarsfølelse  over  for  andre,  altruisme,  det 'selvforglemmende',  som Westenholz  kaldte det. 22

Venskabet  blev  grundfæstet,  og  Westenholz  be­ nyttede  sig  snart  af  de  muligheder,  hun  havde  som en  af  lederne  af  det  unitariske  trossamfund  i  Dan­ mark og tidligere redaktør af Protestantisk Tidende for at  introducere  Canfield  for  en  større  kreds.  I  1928 gav  hun  sit  nye  bekendtskab  den  varmeste  anbefa­ ling,  Canfield nogen sinde ville  få på dansk jord:

Jeg kender ingen nulevende Forfatter,  der trænger dybere ind i Menneskers Sind, Hjerte, Natur og mere ligefrem og tilfor­ ladeligt,  forstaaende,  beundrende  og  overbærende  fortæller, hvad  hun  der  ser.  Humor,  Sundhed,  Menneskekærlighed præger alt,  hvad hun skriver, og  hun skriver som Kunstneren af Guds Naade. 2 3

Herefter  fulgte  et  uddrag  af  en  af  Canfields  no­ veller;  Westenholz havde her  flere  tekster  at  vælge imellem,  for  den  amerikanske  veninde  var  allerede begyndt  at  sende hende  sine udgivelser fra alle årene.  "The First Time  After"  handlede  om  en  sol­ dat,  der  var  blevet  blind  i  krigen,  var  blevet  hjem­ sendt,  og nu måtte  prøve at affinde sig med sit han­ dikap. Historien  understregede  noget, som  både Canfield  og  Westenholz  troede  på:  betydningen  af ikke .at give op, også selv om man står over for store problemer.

Under en rejse gennem Europa aflagde Canfield i so11U11eren  1930  et  besøg  hos  Westenholz  på  Fole­ ·µave,  hvor  hun  ud  over  sin  veninde  mødte  Karen Blixens bror og  svigerinde Thomas  og Jonna  Dine­ sen,  mens  Karen  Blixen  selv  stadig  var  i  Afrika. 2 4 Besøget blev meget kort,  da hovedformålet med tu­ ren egentlig var at besøge Canfields søn, som da op­ holdt sig på en skole i Sydtyskland; men de to kvin­ der  nåede  da  at få  talt  sammen,  og  venskabet  blev

DURULHY VANFIELU L'ISHER

Mary Westenholz

bekræftet.

## Karen Blixens debut

1931  var  et  vigtigt  år  på begge sider  af Atlanten.

For  Book-of-the-Month  Club  var  det  året,  hvor Canfield måtte slås for at fa resten af komiteen til  at se  kvaliteterne i  Pearl  Bucks The  Good  Earth, som  i første omgang var blevet forbigået. 2 s At få komiteen bag sig  betød  et  gennembrud for Pearl Buck,  der  et par år senere fik  nobelprisen.  Det  var  også i  1931,  at Canfield  blev optaget  i  The  National  Institute  of Arts and  Letters,  og  hvor  Haas  valgte at  trække  sig ud af  bogklubben,  som han mente havde sin bedste tid bag  sig.  Året efter  grundlagde han forlaget Har­ rison  Srnith  &amp;  Robert  Haas  (der  i  1936  blev  lagt sammen med Random House  ) 26 , men opretholdt en tæt  kontakt  til bogklubben  og  specielt til  Canfield, som efter  hans mening  var  den  bedste af  udvælgel­ seskorniteens fem medlemmer. 2 7

For  Karen Blixen  var  1931  året,  hvor  hun  måtte opgive sin farm og rejse hjem til Danmark.  Og  der­ med  begyndte  hendes  indsats  for  at  finde  en  for­ lægger. Allerede inden afrejsen fra Afrika havde hun sat  sig  i  forbindelse  med  Christopher  Morley  - fra Book-of-the-Month Club - som  var  en  bekendt til en  af  hendes  naboer  og  venner  i  Afrika,  Gustav Mohr.  Men det havde ikke givet resultat. 28

I sommeren 1932 fik Canfield brev fra Karen Blix­ ens bror, Thomas Dinesen, som hun havde mødt un­ der  sit korte besøg i Danmark. I brevet blev Canfield bedt om at finde en  udgiver til Blixens noveller,  som var  vedlagt. 2 9 Novellerne gjorde indtryk  på Canfield, og  hun  prøvede  at  finde  ud  af,  om de  havde  nogen muligheder i den amerikanske forlagsverden. Samme sommer viste hun dem til en række forlæggere og lit­ teraturinteresserede  bekendte - men med undtagelse af  en  enkelt  Harvard-professor  var  ingen  tilsynela­ dende i  stand til at  se kvaliteterne  i  dem,  og  mange af kommentarerne var endda temmelig nedslående. 3 ° Senere  viste  hun  dem  til  en  ven,  forlæggeren Haas, som  - på  trods  af  at  flere  af  hans  nærmeste  medar­ bejdere på forlaget straks faldt for historiernes nye og anderledes  kvalitet - i  første  omgang  ikke  ville  for­ pligte sig. 3 '  Firmaet Harrison Smith and Robert Haas blev først  grundlagt samme år, og det ville være risik­ abelt at begynde med at udgive noveller af en ukendt, europæisk forfatter midt i en stor, økonomisk depres­ sion.

Canfield mente dog ikke, at slaget dermed var tabt. Hun  havde  bl.a. forlæggeren Alfred A. Knopf i tan­ kerne og sendte i december  1932 novellerne til sin lit­ terære agent Reynolds, der undersøgte mulighederne for at fa dem  udgivet. Dette forsøg førte ikke til no­ get  og  blev  opgivet  først  i  det  nye  år.  I  april  måtte Canfield  meddele  Karen  Blixen,  at  forsøgene  ikke hidtil  havde  båret  frugt. 3 2 Dette  fik  imidlertid  ikke den danske forfatter til at opgive; og ikke længe efter blev  hun og Haas alligevel enige om en aftale,  der så blev  underskrevet  23.  juni. I juli  underrettede Blixen Canfield om den uventede succes. 33

Om Haas ombestemte  sig  på  grund  af  overtalelse fra Canfields side eller på  grund af Hervey Allens ro­ man Anthony Adverse (Book-of-the-Month Club' væl­ dige  succes  fra  1933,  der  med  sine  italienske  aristo­ krater, hestevogne, dueller og galante eventyr på visse punkter  kan  minde  om  "Vejene  omkring  Pisa"),  er endnu uvist. 3 4

Men under  alle omstændigheder gjorde Harrison Smith &amp; Robert Haas nu alt klar til udgivelsen. Det blev overdraget Canfield at fortælle det amerikanske publikum om den nye og ukendte forfatter i et for­ ord.  Hun gav  danskeren sin  varmeste anbefaling og understregede,  at  det  her  drejede  sig  om  historier, der  var  noget  helt  nyt  og  anderledes;  noget,  der måske kunne minde om R. L. Stevenson eller Hoff­ mann,  men var noget  helt for  sig  selv.  Og  Canfield

'

følte  da  utvivlsomt også,  at stilen i  den  nye  bog  var meget forskellig fra hendes egen og fra den,  der  var fremherskende  i  USA  på  det  tidspunkt.  Samtidig blev  Karen  Blixens  ønske  om  anonymitet  imøde­ kommet, og Canfield søgte at skabe lidt mystik om­ kring  forfatterens  identitet:  "all  that  we  are  told  is ' that  the  author  is  a  Continental  European,  writing ··, in  English  although  that  is  not  native  to  his  pen, ' , who wishes his-or-her identity not to be known"  . 3 5

I  1934  skulle Seven  Gothic  Tales af Isak Dinesen så udkomme.  Bogklubbens  økonomisk  set  værste  år nogen sinde - 1932 - var kun lige overstået, men det var  begyndt  at  se  lysere  ud,  og  i  udvælgelseskomi­ teen  valgte  man  efter  anbefaling  fra  Canfield  og Morley  at  satse  på Karen Blixen og  udnævne dans­ kerens debutbog til  'hook  of the  month'. Det hjalp på salget - og på den danske forfatters trængte øko­ nomi.  Og  bogen  blev vel  modtaget.  Efter  Haas' skøn  betød  kåringen,  at  der  blev  solgt  godt  17.000 ekstra eksemplarer  i de amerikanske butikker. 3 6  Det varede  herefter  ikke  længe,  før  medierne  kom  på sporet  af,  hvem der gemte sig bag forfatterpseudo­ nymet, og den danske baronesse blev nu på kor.t tid kendt i store  dele af verden.

Bogklubben  skulle  ikke  komme til  at  fortryde  sit valg; Seven Gothic  Tales fremhæves  gerne i  beretnin­ ger om klubbens historie som en af de store succeser gennem tiderne  ved siden  af  værker  som Native Son af  Richard  Wright,  Orwells Animal  Farm, John  Ir­ vings The Ulorld According to Garp og Margaret Mitch­ ells Gone With the Wind. 37 Og komiteen fortsatte gen­ nem  årene  med  altid  at  tage  Blixens  nye  udgivelser med i betragtning. Da hun et par år senere udgav Out ef Africa, blev også den  valgt af bogklubben.

## Senere værker

I mellemtiden fortsatte den transatlantiske brevveks­ ling,  og  venskabet mellem  de  to  kvinder,  Canfield og Westenholz,  blev  yderligere  styrket  med  årene. Canfield dedicerede sin næste novellesamling, Fables for  Parents, "To  clear  M ary Westenholz".  Selv  om Westenholz ikke  kendte forældrerollen  ud  fra egen erfaring, mente Canfield alligevel, at samlingen kunne  vække genklang på Folehave.

For  det  første  var  der  i  bogen  i  forbindelse  med ældre at sh fierni She read some o gentagne hentydninger til proble rationerne en tendens til en mere respondence bec stående skildring af de fornuftig ening elements o genta gn e  hentydninger til  problemer  mellem  gene­ rationerne en tendens til en mere indfølende og for­ stående  skildring  af  de  fornuftige  ældre  mennesker end af det yngre slægtled;  og de  unge,  som ikke vil tage  imod  fornuft,  kommer  let til  at  betale  en  pris for  det, - som den unge kunstner i "An Unprejudi­ ced Mind", der kaster alle de ældres leveregler over bord - og  ender med at gå til grunde.

For det andet var den ene af historierne skrevet på en  måde,  så  den  næsten  var  nødt  til  at  sige  Mary Westenholz  noget.  Canfield  vidste,  at  Westenholz' ikke mindst bushka Farnham" skabte  Canfield nu  en kvinde, der sten, respekteret og handlekraftig kvinde, noget oppe i årene uden at være gammel; men mindre dogmatisk og mere umiddelbart sympatisk end sin forgænger og

yndlingsbog  var  og blev Her Son's  Wife, pga. hovedpersonen, Mary Bascomb. I historien "Ba­ li gn ede Mary Bascomb meget, - igen  en  enlig,  kri­ - ligesom Westenholz - nært beslægtet med en ung kvindelig  og  meget  talentfuld  europæisk  kunstner. Historien handlede nu om, hvordan den unge og den ældre  kvinde - efter  først  at have stået  hinanden ret fjernt  kunne  finde  sammen  på  tværs  af  generati­ onskløften  og  hjælpe hinanden med at fa  hverdagen til at  fungere.

Canfields sidste roman udkom i 1939. Den var et indædt  angreb  på  nazisme  og  racisme,  men  hand­ lede også om så småt at blive gammel og affinde sig med en mere tilbagetrukket rolle og finde glæde ved at følge med i, hvordan en ny generation kommer til verden og  begynder livet.

Så  brød  krigen  ud,  og  forbindelsen  til  Danmark blev snart  afbrudt.  Et  par  år  senere  skrev  Canfield i et lidt vemodigt notat om Mary Westenholz:

She read some of  my novels, began to write me, and our cor­ respondence became one of  the most comforting and enlight­ ening elements of  my life. She was  (I assume,  writing in 1944, before  any  news  from Denmark  has  come  in,  that  she  can hardly be  alive  now) much older than 1.3 8

Krigen fortsatte. Blixen lagde sidste hånd på Vinter­ Eventyr og  udtænkte  handlingen  til Gengældelsens Veje, der  i 1944 udkom  under  pseudonymet  Pierre Andrezel.  Canfield  fortsatte  med  sit  arbejde  i  ud- vælgelseskomiteen. En af de mere spændende opga­ ver  i  de  år  gik  ud  på  et  samarbejde  med  Richard Wright om nogle af de bøger, der i dag er klassikere -Native Son og Black Boy. Hun havde i årtier arbej­ det for sortes ligeberettigelse og  var glad for en lej­ lighed til at kunne gøre en konkret indsats for en lo­ vende forfatter. 39 Derudover brugte hun meget tid på nødhjælpsarbejde, der berørte mange e gn e af verden og  efter  krigen  medførte  påskønnelser mange  steder fra (bl.a. 'Kong Christian den Tiendes Friheds­ medaille'),  og  arbejdede  på  novellen  "Sex  Educa­ tion",  der  skulle blive en  af hendes  bedste,  - om  en kvinde,  som  gradvis  når  til  en  dybere  forståelse  af, hvad der egentlig skete,  da hun som ung  gjorde sine første seksuelle erfaringer. Den blev senere oversat til dansk og under den mere forsigtige overskrift "Tema med variationer" trykt i et dansk ugeblad.  4°

Krigsafslutningen  førte  til  genoptagelse  af  kon­ takten  over Atlanten og til udveksling af flere gode nyheder.  Canfield  fik  til  sin  meget  store  glæde  be­ sked  om,  at Westenholz stadig  var  ved nogenlunde godt  helbred  hun  havde  hørt,  at  Karen  Blixens tante var død under krigen. Og Blixen fik fra  Haas brev  om,  at  hendes  bøger,  inklusive Winter's  Tales, havde klaret sig godt i USA i de  mellemliggende år og havde ført til  betydelige indtægter. 4 1

Men Gengældelsens  Veje skulle  oversættes  til  en­ gelsk;  denne oversættelse var meget tæt på  at skabe en  krise  i  det  dansk-amerikanske  forhold  og  har formodentlig medvirket til,  at Blixen til en  vis grad ændrede  syn  på  Canfield  og  bogklubben.  Blixen mente  ikke  selv,  at Gengældelsens  Veje havde  nogen videre litterær værdi; hun havde ikke skrevet den for at  skabe  et  stort  kunstværk,  men  nærmest  som  un­ derholdning for sig selv. Derfor var hun ikke tilfreds med,  at den  amerikanske bogklub  ville  vælge  hen­ des nye værk til månedens bog.  Og at værket yder­ ligere  loyalt fik ros af  Canfield,  der ligesom flere  af den tids litterater havde valgt at tolke handlingen al­ legorisk, affødte en undren hos Blixen. Hun nøjedes dog  med at give  udtryk  for  sin  undren i  de  private cirkler og koncentrerede sig i den amerikanske kor­ respondance  om  at  protestere  mod  klubbens  ud­ nævnelse;  disse  protester  førte  dog  ikke  til  noget. The Angelie Avengers endte som 'book-of-the-month'

I4

ALLAN RØDER

sidst i 1940'erne, hvor hun skrev "Babette's Feast"

ligesom hendes tidligere bøger.42

De sidste år ligesom  hendes  tidligere  bøger. 4 2 De  sidste år Mary Westenholz  døde i 1947 efter lange perioder præget af dårligt helbred, tiltagende døvhed og ned­ trykthed.  Thomas  Dinesen  overtog  herefter  korre­ spondancen efter sin tante, som han holdningsmæs­ sigt  på  mange  punkter  mentes  at  li gn e,  og  holdt forbindelsen  med  Canfield  ved  lige. 4 3  Nogle  af  de ting, som Dinesen lagde vægt på, var samhørigheds­ følelsen  med  slægten  og  forfædrene,  nødvendighe­ den  af  at prøve  at  gøre  de  kommende  generationer til  moralsk  ansvarlige  mennesker,  og  mulighederne for  et  godt  og  fredeligt  samfund i  fremtiden;  og  det var  emner, som også optog  Canfield, og  hvor  hun i høj grad kunne følge ham. 44 Der udviklede sig efter­ hånden et varmt og venskabeligt forhold mellem den danske  og  den  amerikanske  forfatter,  og  gennem årene  sendte  de hinanden deres bøger, manuskripter og  udkast.  Snart  havde  Thomas  Dinesen  og  hans hustru  Jonna 12-14 af Canfields bøger stående, bøger, som også Karen Blixen læste i. 4 5

Karen Blixen

En af Canfields tidlige noveller, "The Sick Physi- cian",  har  måske  gjort  et  særligt  indtryk  på  Blixen sidst  i  194o'erne,  hvor  hun  skrev  "Babette's  Feast" til  det  amerikanske  månedsmagasin Ladies'  Home Journal, og  givet  hende  nogle  ideer  til  Babettes  og Philippas  historie. 4 6

klassedamer.

Canfields  novelle  handler  om  Lisa,  en  kunstner, som  for  nylig  er  kommet  til  USA  fra  Europa  og  er helt på  bar  bund  efter  på  tragisk  vis  at have  mistet sin  mand  og  sit  eksistensgrundlag,  men bliver  hjul­ pet  i  gang  igen  af  en  gruppe  amerikanske  middel­ klassedamer.

Damerne, som lever i en temmelig triviel hverdag uden  interesse  for  ret  meget  andet  end  husgerning og godgørenhed, tager sig af den gådefulde, nødstedte fremmede som en  kristen forpligtelse og prøver først at  hjælpe  hende  til  at  blive  hushjælp  og oplære hende i dagligdags husgerning.

Men det viser sig  lidt  efter lidt, at Lisa  har  meget større evner,  end  damerne har  kunnet  forestille  sig; at  den  fremmede  udlænding,  dengang  hun  boede  i Europa, var  sangerinde, at hun er  en  stor  kunstner. Hendes nye  venner  f'ar nu  helt  nye  perspektiver  ind i  deres liv, men selv kan hun på trods af de ekstatis-, ke,  religiøst  betanede  musikalske  oplevelser,  som hun giver dem, stadig ikke komme ud over sine per­ sonlige problemer.

Hendes  sangtalent  opdages  af  amerikanerne,  da en mand fra operaen en søndag tilfældigvis er i byen og hører hende. Herefter går forberedelserne i gang til  en  titelrolle  i  operaen.  Men  netop  som  vejen  til en  stor  karriere  ligger  åben,  f'ar  hendes  personlige forhold hende til at opgive det hele.

Canfield fokuserede i sin novelle på forholdet mel­ lem liv  og  kunst og fik fremhævet, at kunst trods  alt har  sine  begrænsninger, og  at selv  store  kunstnere på langt de fleste punkter ikke er spor  anderledes end an­ dre mennesker; hvilket minder om det synspunkt, hun udtrykker andetsteds, at der ikke er noget ophøjet ved kunstnere,  at  de  er  ganske  almindelige  mennesker,. som bare har en vældig, ubændig trang til at udtrykke sig  og delagtiggøre andre i oplevelser. 47

Men  hvis  man  læser  Lisas  historie  i  dag,  er  det svært ikke at komme til at tænke på "Babettes Gæste­ bud",  - hvor  den  franske  gastronom  ender  med  at sætte store  kunstnere i en klasse helt for  sig selv, - de

4 8

"har faaet noget, hvorom I andre slet intet  ved".

I  1951  trak  Canfield  sig  tilbage  fra  Book-of-the­ Month Club. Gennem sine 25 år i bogklubben havde hun hver måned læst og bedømt op til 20 nye bøger, og nu var hendes syn begyndt at svigte. Hun blev af­ løst af en yngre  dame,  Amy Loveman,  der allerede i mange år havde arbejdet inden for organisationen og som redaktør på Canbys Saturday Review of Literature. 49

Karen Blixen  tog  i  de  år  flere  tilløb  til  besøg  i USA,  men aflyste  igen på  grund af sit  dårlige  hel­ bred.  Andre  fra  den  danske  familie  kom  på  besøg hos  Canfield  i 195o'erne,  men  at  arrangere  et møde mellem de to forfatterinder skulle vise sig at blive vanskeligt. I  1954 var det meget tæt på at lyk­ kes: Thomas og Jonna Dinesen havde planer om et besøg  i Arlington, Vermont,  og Karen Blixen  skrev til  Canfield,  at  hun  gerne  ville med dem.  Men  no­ gen  tid  senere  aflyste  hun,  og  hendes  bror  og  svi­ gerinde kom til Arlington alene. s o

Medvirkende til det positive forhold mellem den danske og den amerikanske familie var, at de to par­ ter  havde  et  positivt  indtryk  af  hinandens  hjem­ lande. Karen Blixen syntes godt om USA,  hvor hun havde fundet sit første, store publikum.  Og Canfield var  til  det  sidste  en  beundrer  af  den  danske  sam­ fundsmodel  og  kunne  ikke  forstå,  at  nogen - som Blixens far,  Boganis,  i  sin  tid - kunne blive træt af "the Danish way of life, predictable, reasonable, self­ controlled, about which so many American authors have  written admiringly"  . 5 1

Men  selv  om  de  respekterede  hinandens  lande, blev  det  personlige forhold mellem de to forfattere aldrig til et venskab, der tilnærmelsesvis kunne sam­ menli gn es  med  det  meget  varme  og fortrolige  for­ hold, som Canfield havde haft til Mary Westenholz, eller  bare til  den  venskabelighed,  der  prægede  for­ holdet til Thomas Dinesen. Canfield fortalte i breve til Karen Blixen om sin  beundring  for  hende,  men omtalte  hende  ikke  altid  rosende  over  for  andre. 5 2 Blixen  gav  over  for  Canfield  udtryk  for  sin  store taknemmelighed for hjælpen i sin tid,  men lod pri­ vat skinne igennem, at hun ikke var nogen beundrer af  sin  amerikanske  kollega  og  nævnte  hende  nor­ malt ikke offentligt. 53

I  1958 udkom en bog, der omhandlede Canfields liv. Hun  var ikke  tilfreds  med  den;  den virkede  på flere  punkter  naiv og forenklet og gjorde  meget  lidt ud  af  de  værker,  hun  havde  skrevet. 54 Denne  bio­ grafi gik  hende meget på og fremskyndede sandsyn­ ligvis et sammenbrud. Hun døde i november samme år.  Hun nåede derfor  aldrig  at  møde Karen Blixen, der for første gang i sit liv kom til USA få måneder senere  og  i  januar  1959  holdt  tale  i  National  Institute  of  Arts and Letters.

Book-of-the-Month Club fortsatte sit arbejde med at gennemgå og vurdere nyudkomne bøger. Ef­ ter midten af 195o'erne var der ikke nogen af de op­ rindelige  fem  udvælgelsesdommere  tilbage  ved  de månedlige  møder  i New York, - Canby og Morley var  de sidste, - men en  ny generation stod parat  til at overtages s ,  og de  holdt  fast ved Blixens forfatter­ skab til det  sidste. Shadows on the  Grass var en af  de bøger,  der  blev  valgt i  1961,  året før  Karen Blixens død.

I de sidste år har der været flere forandringer  i bog­ klubben.  1980'  erne  var  gennemgående  præget  af en vis  tilbagegang  i  salgstallene,  og  det  skabte  uro om­ kring  udvælgelseskomiteen,  der  endte  med  at  blive afskaffet. 5 6 Dette affødte protester fra medlemmerne; og  efter  at  Book-of-the-Month  Club  i  marts  2000 blev  en  del  af  bogklubgiganten Bookspan  med  i alt mere end 9 millioner medlemmer, blev der i slutnin­ gen af 2001 indført et nyt  panel,  hvis opgave det nu er at tage arven op efter de oprindelige fem kommit­ terede og søge at finde frem til det mest læseværdige blandt hver måneds mange nye udgivelser. 5 7

I  vore  dage  er  Stephen  King en af  de  forfattere, der  oftest  har  været  tilbudt  bogklubbens  medlem­ mer, men man søger til stadighed at finde noget for enhver  smag,  og  mange  andre  forfattere  har  haft glæde  af  organisationens  opbakning.  I  Danmark blev  det  særligt  bemærket,  da  månedens  bog  var Peter Høegs Frøken Smillas fornemmelse for sne.

Det  er  nu  over  fyrre  år  siden  Dorothy  Canfield Fishers død. I en længere periode derefter var der en tilbøjelighed  til  at  glemme,  hvad  hun  havde  stået for. Men  siden  198o'erne  er udviklingen  vendt. Hvad hun gjorde og skrev, bliver atter trukket frem, hendes  romaner  og  noveller  bliver  genudgivet,  et

2. se

The I

e,s.

fiel

liked

Pre

: Desi udvalg af hendes breve er  kommet på tryk. 5 8

Samtidig  bliver  også  den  indflydelse,  som  hun havde  på  sin  samtid  gennem  mange  år  i  bøgernes verden, atter taget op til vurdering.  Og også i Dan­ mark er  der grund til  ikke at glemme hende helt.

## Noter

1. Jf.  f.eks. Nationalencyklopedin, bind  6  (Hoganås:  Bra Bocker, 1991) og Aschehoug og Gyldendals store norske leksi­ kon, bind  2  (Oslo:  Kunnskapsforlaget,  1983). I Danmark skal man  tilbage  til Den lille Salmonsen i  193o'erne, Hage­ rups samt Raunkjærs leksika i 194o'erne for at finde hende i  tilsvarende værker.
2. Dorothy Canfield: The Home-Maker (New York:  Har­ court, Brace,  1924; Chicago: Academy Chicago,  1983).
3. Dorothy  Canfield  Fisher: En  Montessori-Bog  for  Mødre (København: Pio, Branner,  1919), s. 172.
4.  Elizabeth Yates: The Lady from  Vermont.  Dorothy Can­ field Fisher's  Life  and  vflorld (Brattleboro:  Stephen  Greene Press,  1971),  s.  249.
5. Janice A. Radway: A Feeling for Books. Tl(e Book-of-the­ Month Club, Literary Taste,  and Middle-Class Desire (Chapel Hill,  London:  University of North  Carolina Press,  1997), s.  268.
6.  Charles  Lee: The Hidden Public.  The  Story  of  the  Book­ of-the-Month Club (Westport:  Greenwood  Press,  1973),  s. 21-22.
7. Al Silverman (udg.): The Book of the Month.  Sixty Years of Books in American Life (Boston, Toronto:  Little,  Brown, 1986), s. xiii.
8. Charles Lee, s. 24-25.
9.  Ibid.,  s.  30.
10. IO.  Ibid.,  s.  35.
11. II.Janice A. Radway, s.  177-178.
12.  Charles Lee,  s.  148-151.
13. 13.Al  Silverman, s. xvii-xviii,  94.
14.  Charles  Lee,  s.  35-36.
15. 15.Al Silverman, s. xiii-xiv. - Kirsten Røder:  "Ingredien­ ser  til  en  bestseller  ..  Om  Karen  Blixens  S yv Fantastiske Fortællinger", kronik, Politiken, 3/10 1981, 2. sektion, s. 6. 16.Janice A. Radway, s.  187. - Charles  Lee,"s.  30,  161.
17. Allan  Røder:  "Dorothy Canfield Fisher and the Amer­ ican Cultural Revolution" (speciale, 1983), s. 25, 26.
17. 18.Ida H. Washington: Dorothy Canfield Fisher. A Biography (Shelburne:  New  England  Press,  1982),  s.  79.  Brev  fra Mary Westenholz  til  Canfield,  8/i  1928;  Dorothy  Can­ field  Fisher  Collection,  Bailey/Howe  Library,  University ofVermont (box 22, folder n).
19.  Dorothy  Canfield: Her  Son 's  Wife (London: Virago, 1986),  s.  253. Selma Lagerlof var med sine kristne grund­ holdninger  også en af Mary Westenholz'  yndlinge.
19. 20.Karen  Blixen: Breve  fra  Afrika 1914-31 (København:
20. Gyldendal,  1998),  1. del, s. 94-95;  2. del,  s.  76,  124,  140142.
21. 21.Mark J.  Madigan  (udg.): Keeping  Fires  Night  and Day. Selected Letters  of Dorothy Canfield Fisher (Columbia,  Lon­ don: University of Missouri Press,  1993),  s.  29.
22. 22.Bertel Wrads: Fra mit Pulterkammer (København:  Gyl­ dendal,  1895),  s.  36, 81.
23. 23.Protestantisk Tidende, 1/5 1928,  s.  105. Det  er sandsyn­ ligvis  denne  artikel,  som Canfield  hentyder til,  når  hun i et brev til forlæggeren Alfred  Harcourt skriver:  "I've ad­ ded a comment from a Danish magazine which somebody has  just  sent  me. I  like  to  be  liked  by  the  Scandinavians because I like them" (Mark]. Madigan, s. 134).
24.  Om  rejsen og  besøget:  Mark J. Madigan,  s.  152,  176, 264 samt  breve  fra  Mary  Westenholz  til Canfield,  25/n 1929,  20/n  1946;  Dorothy  Canfield  Fisher  Collection, Bail ey /Howe Library, University ofVermont (box 22, fol­ der n).
25. 25.Ida H. Washington, s. 200-201.
26. 26.Mark J. Madigan, s.  344; Charles Lee,  s. 42.
27. 27.Janice A. Radway, s. 281.
28. 28.Frans Lasson og Tom Engelbrecht (udg.): Karen Blixen i Danmark.  Breve 1931-62, bind 1 (København:  Gyldendal, 1996), s. 148; Karen Blixen: Breve  fra Afrika 1914-31, 2. del, s. 224.
29. 29.Hele  denne  brevveksling  findes  i  Grethe  Rostbøll: "Om 'S yv fantastiske  Fortællinger'. Tilblivelsen,  udgivel­ sen og modtagelsen  af Karen  Blixens  første bog. En do­ kumentation", i Blixeniana 1980, red. af Hans Andersen og Frans Lasson (København: Karen Blixen Selskabet,  1980), s.  29-264.
30.  Til professor De  Voto fra  Harvard skrev Canfield tre år senere: "Do you remember my having with me, the sum­ mer  of  1932,  some  of the  manuscript  of  what  was  later published  as The  Seven  Gothic  Tales [  ...  ].  I  asked  several people whose jud gm ent I respect to help me decide whet­ her I'd have a good chance of getting them published [  ...  ]. You were the only person who, at that time, liked them at all!"  (Mark]. Madigan, s.  187)
31. Senere  fortalte  Canfield  om  Karen  Blixens  fortællin­ ger:  "Well, I tried them, tentatively, on several American publishers. I've never told this before; I think it's  perhaps interesting  as  how  such  things  go.  They were  always  re­ turned  promptly".  Først  efter  disse  afslag,  fortalte  Can­ field,  præsenterede  hun  Haas  for  fortællingerne:  "and  I perfidiously did not tell him that I'd already tried them on several  other  publishers" (Louis  M.  Starr:  "An Interview with Dorothy  Canfield  Fisher",  side  61.  Columbia Uni­ versity Oral History Collection. 1956). Jf. den mere skån­ somme  version,  som  Canfield  gav  Thomas Dinesen  i  sit brev fra august 32: at forlæggeren Haas tilfældigvis netop var på besøg, da fortællingerne ankom, at Canfield tog fat på at læse det omfattende, tilsendte manuskript, mens han

- stadig var der, og at han derefter fik dem i hænde som den første læser i Amerika ud over Canfield selv.
- 32.Mark J. Madigan, s. 177-178.
- 33.Frans  Lasson  og  Tom  Engelbrecht, bind 1, s.  90, 95, 109.
34.  Grethe Rostbøll:  "Om 'S yv fantastiske Fortællinger'". Blixeniana 1980, s.  61; Charles Lee, s. 166.
- 35.Isak Dinesen: Seven Gothic  Tales (New York: Random House, Modern Library, 1934), s. vi. Thomas Dinesen be­ skrev  senere hele  udgivelsesforløbet  og Canfields  indsats som mere ukompliceret:  "jeg sendte hende Tannes værk, og hun svarede mig næsten omgående: Fortællingerne er glimrende, jeg  skal  straks  fa  min  forlægger  til  at  antage dem"  (Thomas Dinesen: Tanne.  Min  søster  Karen  Blixen (København: Gyldendal, 2001), s. 125.
36.  Charles Lee, s. 30, 207.
37. Al Silverman, s. xiv, xviii, 153.
- 38.Dorothy Canfield Fisher  Collection,  Bailey/Howe  Li­ brary,  University ofVermont (box  22,  folder  n).
- 39.Mark J. Madigan, s. 18.
- 40.Novellen fremhæves som en af Canfields bedste i Dic­ tionary  of  Literary  Biography, bind  102  (Detroit, London: Gale Research Ine.,  1991),  s.  109.  På  dansk  i Alt  for  da­ merne, 1/8 1950, s. 20-22, 29-30.
41.  Mark J. Madigan, s. 254; Frans Lasson og  Tom Engel­ brecht, bind  1, s. 427.
- 42.Frans Lasson og  Tom Engelbrecht, bind 1, s.  440-441; bind 2, s. 525-526; Judith Thurman: Isak Dinesen.  The Life of a Storyteller (New York: St. Martin's Press, 1982), s. 340, 350.
- 43.Håndskriftssamlingen, Det Kongelige  Bibliotek.  Brev­ samlingen: Dinesen, Westenholz.
- 44.Jf.:  Thomas Dinesen: Øksen (København: Jespersen og Pio,  1959), s.  89, 99-101,  n8. - Thomas Dinesen: Boganis. Min Fad er, hans  Slægt, hans  Liv  og hans  T id (København: Gyldendal, 2001), s. 9.
- 45.Meddelelse fra fru Jonna Dinesen,  1982.
46.  "The  Sick  Physician"  er  fra The  Real  Motive (New

York:  Henry Holt, 1916), s. 3n-334. Angående novellens titel,  jf.  Lukas  4,23;  Lisa  er  lægen, der  ikke  kan  læge  sig selv.

47.  Dorothy  Canfield: Raw  Material (New  York:  Har­ court,  Brace,  1923), s.  14:  "The  writer  is  not horn  (as is his  boast)  with  more capacity than other  people for  see­ ing color and interest and meaning in life;  he is horn me­ rely with an irrepressible desire to tel1 everybody what he sees and feels [  ...  ] This is the queer mainspring of creative literature. The writer cannot keep a shut mouth. To  speak out seems to be  the only useful thing he can do in life". 48.Karen Blixen: Skæbne-Anekdoter (København: Gyl­ dendal, 1998), "Babettes Gæstebud", s. 73.

- 49.Charles Lee, s. n3, 223.
- 50.Frans Lasson og Tom Engelbrecht, bind 2, s. 219, 236; meddelelse fra fru Jonna Dinesen, 1982.
51.  Dorothy  Canfield  Fisher: Vermont  Tradition (Boston: Little,  Brown,  1953), s. 285.
52. Ida H. Washington: "Isak Dinesen and Dorothy Can­ field:  The Importance of a Helping Hand". Eunice Myers and G. Adamson (udg.): Continental, Latin and Francophone Mlomen  Writers, bind  1  (Lanham,  New  York,  London: University Press of  America,  1987), s.  94;  Mark J. Madi­ gan, s.  307.
53.  Frans  Lasson  og Tom Engelbrecht, bind  2, s. 236.
- 54.Elizabeth Yates: Pebble in a Pool (New York: E. P.
- Dutton  &amp; Company,  1958).  Genudgivet  i  1971 som The Lady from  Vermont.

55.Charles Lee, s. 223.

- 56.Doreen Carvajal:  "Triumph of the  Bottom Line", The New  York  Times, 1/  4  1996,  s.  C 5; Janice  A.  Radway,  s. 354.
57. Se  http://www.writenews.com/2001/o62901\_bom\_pa­ nel.htm.
- 58.En kritisk gennemgang af den  seneste Canfield-forsk­ ning  findes  i  Annika  Ljung-Baruth: A  Steady  Flameless Light.  The Phenomenology of Realness in Dorothy Canfield Fis­ her's  The  Brimming  Cup,  Her  Son's  Wife  and Rough-Hewn