Venus på egen hånd
Forfattere: Camilla Skovbjerg Paldam
Tidsskrift: passage (2001-12-01)

## Venus på  egen hånd

## Køns- og brugslitterære aspekter i pornografi for  kvinder

## CAMILLA SKOVBJERG PALDAM

Pornografien  bruges i  et dobbelt  formål:  vi  vil op­ lyses  og  ophidses.  Den  er  skabt til det  sidste,  lover os  ikke  det  første,  men  vi søger alligevel instinktivt sandheden om kønnet i den, fuld af  vilje  til viden, samme vilje,  der  f'ar  os  til  at  stille  spørgsmål  som: Hvad er god pornografi for kvinder? Hvad vil kvin­ der have? Hvad er det egentlig, der ophidser os? Det er  magtpåliggende  for  os  at  kortlægge,  fordi  ...  ja, fordi  det  er  godt  at  vide.  Kønnet  eksponeres  over­ alt,  og selvom vi er mere end mætte af  lummert lir på ikke mindst tv - vi gider det ikke,  ophidses ikke af  det,  forarges  ikke  engang  er  vi  ikke  færdige med at tale om sex. Når italesættelsen af det seksu­ elle fylder så meget i populære tv-serier, som f.eks. Friends og Ally  McBeal, er det næppe dårligt for se­ ertallene. Vi hører om mænds og  kvinders lyst, om lystens  diversitet  og  finurligheder:  En  er  vild  med den lidt løse hud under ældre kvinders hager, en an­ den  tænder  på  at  blive  rørt  i  knæhaserne.  Det  er ikke  porno,  blot  en  underholdende  markering  af lystens mangfoldighed. Hvis vi vil vide mere, må vi opsøge  den  hårdere  vare.  Her  kommer  den  anden brugslitterære  side  af  pornografien  ind.  Vi  ønsker ikke en anatomisk  lærebog, vi vil også ophidses - og gerne i en sådan  grad at det giver os hjælp til selv­ hjælp.  Men hvor udbudet af amerikanske serier  sy­ nes uendeligt,  kan det være sværere at finde porno­ grafi,  der  virkelig  rykker,  især  hvis  man  ønsker pornografi for kvinder. Hermed menes ikke porno­ grafi,  som  begge  køn ikke kan nyde glæde af,  blot pornografi der på en række punkter b ry der den tra­ ditionelle  pornos  enøjede  diskurs,  som  vi  kræsent må sige ofte kun formår at :fremkalde en vis ligegyl­ dighed. Men hvad er det så, kvinder vil have? Vi vil lægge ud med at se på nogle af de senere års bud på det,  herunder Zentropas erotiske  film  for  kvinder under navnet Pussypower og Eve Enslers Vaginamo­ nologerne, for  derefter  at  gribe  tilbage  til  et  ældre, men stadig godt eksempel på kvindelig brugslittera­ tur, nemlig  Anai:s  Nins Venusdeltaet, i  en  under­ søgelse  af, hvordan og  hvorfor det virker,  hvordan mænds og kvinders forhold til sig selv og hinanden :fremstilles,  og  hvordan det  f'ar  betydning  for  læse­ rens lyst. Men inden vi spørger Nin og hendes per­ sonager  til  råds  om  kvinders erotiske  præferencer, vil vi med Eve Ensler  spørge kønnet selv.

## Vaginamonologer og Pussypower

I 1976 skriver Michel Foucault i La volonte de savoir: "Blandt vort samfunds bannermærker er der et, som viser det talende køn. Det køn man opsnapper, som man udspørger, og som,  på samme tid nødtvungent og  veltalende,  utrætteligt svarer"  (Foucault,  s.  83). 1 Fuld af vilje til  viden  spørger Eve Ensler godt tyve år senere: Hvis din vagina kunne tale, hvad ville den så  sige?  Og  med  baggrund  i 200 interviews  med kvinder om deres køn lader Ensler kønnet udbrede sig  over  halvandet  hundrede  sider  i Vaginamonolo­ gerne, som har dannet  grundlag for en større vagina­ bevægelse i USA. Siden 1998 er der blevet fejret "V­ dag"  med opførelser  af Vaginamonologerne i  en  lang række byer samt på over 300 universiteter,  ligesom monologerne har været tema i en række talkshows, bannerført  af  Eve  Ensler,  der  ellers  aldrig  havde troet,  hun  skulle  "chante  ordet vagina med 4000 vilde kvinder i Baltirnore eller :fa 32 offentlige  or­ gasmer pr. aften" (Ensler, s. 19).

Hvordan  lærer  jeg  at  elske  min  vagina?  spørger kvinderne i Vaginamonologerne, og fortæller om, hvordan  kønnet  for  dem  bare  har  været  det  'der­ nede'2 - noget  de  har  manglet  dækkende  ord  for, ord  som  afspejlede  stolthed  over  kvindekroppen. "Jeg var bekymret over min egen vagina. Den havde behov for en forbindelse til andre vaginaer - et fæl­ lesskab,  en  vaginakultur"  bekender  en  kvinde  (En­ sler,  s. 35)  mellem  alle de  andre bekendelser. Siden Nancy Friday for  mere  end tyve år siden skrev  om kvinders  tillærte  fremmedgjorthed  over  for  deres

køn, er der  åbenbart ikke sket de  store  ændringer  i  hvert fald omfatter vagina-bevæ­ gelsen også tusindvis af yngre kvinder,  bl.a.  et  væld af  kan­ disser fra film og tv (herunder Calista Flockhart alias Ally McBeal),  der  under  stor me­ diebevågenhed  mødes  for  at sige det usigelige: Vagina. Dette lyder umiddelbart  som et  fænomen, der hører  det småbornerte Amerika til, men faktum  er, at Vaginamonolo­ gerne har  turneret  længe  og succesfuldt i Europa, og er her  i 2001 også  kommet  til Danmark i såvel bogform som på teater.

Men  hvad  er  det  for  en sandhed  om  vaginaen,  som gerknepperi  er,  hvad  det  bliver  til.  Hvordan  kan man i alvor snakke om heteroseksuelle kvinders ny­ delse med sådan et hul i diskursen? Er det ikke mu­ ligt  at  kombinere  kvindelig  erotisk  selvbevidsthed med lysten til det andet køns forskellighed? Selvføl­ gelig er det det. Og der er da også mange kvinder, for hvem det hele ikke er så svært og krampagtigt. Kvinder  der  ikke  ser  masturbation  som  en  politisk gruppemanifestation, men som en selvfølgelig, inte­ greret del af det erotiske liv. Og en del af disse kvin­ der  søger  i  masturbatorisk  sammenhæng  præcis

FRANZ VON BAYROS

Vaginamonologerne fremstiller?  Kvinderne  smager  på den,  dufter  til  den,  kigger  på  den,  begejstres  over den,  lærer  at  masturbere,  og  lader  den  tale:  Vagi­ naen  vil have,  og  den  har  lyst,  og  hvis  den  skulle klædes  på,  ville  den  vælge  en  læderjakke  eller  en pink  boa  ... Der  er  ingen  grænser.  Og jo,  så  allige­ vel,  for  noget  mangler.  Den  højtråbende,  bevidst­ gjorte  kusse,  der b ry ster  sig  af  at besidde  klitoris  "det  eneste  organ  i  kroppen  som  er  skabt  udeluk­ kende til nydelse"  (Ensler, s. 85) - har åbenbart ikke lyst til at indgå i  dialog med det andet køn. I al dens monologiske snak om seksualitet og nydelse,  er pe­ netration mærkværdigt fraværende - lidt lesbisk fin- som mænd - stimulans i por­ nografien, og de stiller i stadig stigende  grad  krav  til  denne stimulans. Det er blevet klart, at  kvinder ikke vil nøjes med Romanbladets  bølgende  bar­ me og ædle mænd med stålblå øjne.  Kvinder  vil  også  se  det hele, men er samtidig trætte af traditionel  mandeporno.  De vil  have  porno  rettet  til  dem og kræver andet og mere end close-ups  af  kønsorganer  på glittet  papir.  Det  har  porno­ branchen også noteret sig, hvilket  afspejles  i  opkomsten af erotiske magasiner for kvin­ der, som f.eks. Tidens Kvinder, kvindepornografi på internet­ tet og Zentropas Pussypower­ film.  Men  hvad  er det så, kvinderne  vil  have?  Pornobranchen  er  tydeligvis  i tvivl,  og  det  er  morsomt  (  og  forstemmende)  at  se, hvad  den  famlende  gør  for  at  rette  genren  til  et kvindeligt  publikum.  Den  første  Pussypowerfilm, Constance (1998),  er  en  seksuel  initieringshistorie, hvor den uerfarne Constance møder dominaen Lola og  hendes  husslave  Paw.  Det,  der  skal  appellere særligt til kvinder,  er  måske den konsekvente brug af  kondom,  startscenen hvor  Constance  ved natte­ tide løber mellem fakler i sin Jane Austen kjole,  og så  at  man  i  stedet  for  dialog  har  valgt  at  lade  en pseudo-l yr isk voice  over med hang til allitterationer kværne hele filmen igennem, klichefyldt kommen- terende  alt, der  foregår  i "lysternes  og  lasternes hule". Det  er  anstrengt  og  tåkrummende - filmen blev da også et flop - men det kan næsten kun være disse  elementer,  der  gør,  at  Zentropa  på  kassetten skriver "til den erotiske kvinde", for resten af filmen er  helt  traditionel  og  er  kendetegnet  ved  kedelig kombinatorik, discountmusik, fellatio i en uendelig­ hed,  moneyshots over mave og bryster og en smule orgie og bondage. Det er så inderligt ligegyldigt.

Man må dog undskylde Zentropa med, at det ikke er let. For det er ikke til entydigt at sige, hvad kvin­ der vil have - de vil have så meget forskelligt. Men man må alligevel forvente,  at den traditionelle por­ nodiskurs bliver revurderet, når man satser specifikt på  et  kvindeligt  marked.  Det  er  ikke  nok  - som  i Constance - at  lægge  en  pladderromantisk,  poetisk talestrøm  hen  over  det  hele,  ud fra  devisen om,  at kvinder er tilfredse, hvis bare man siger lidt sødt og frækt til dem,  og så  kan man ellers gøre,  som  man plejer.  Hvis  man søger en ny,  kvindelig, erotisk dis­ kurs,  må  mere  grundlæggende  forhold  overvejes, som f.eks. forholdet til kroppene og til fortællingen. Vi må forvente at fa fortalt historien på en ny måde og fa noget nyt at se, herunder en ny positionering af  ikke mindst kvinden.

Her  er  den  anden  pussypowerfilm Pink  Prison (1999)  langt  mere  vellykket,  og  den  b ry der  flere mønstre fra den traditionelle mandeporno. F.eks. har vi  her  en  kvindelig  voyeur,  der  masturberer,  mens hun betragter en onanerende mand samt mænd, der har sex med hinanden (  ellers et tabu i heteroporno­ grafi). Mænd er for en gangs skyld ikke skildret som uendeligt potente - den kvindelige hovedperson bli­ ver afvist, fordi en mand må spare sit krudt til en an­ den,  der venter. Og vi har en scene med en kvinde og  tre  mænd,  der holder sig til intenst kæleri i ste­ det for den  traditionelle  tripelpenetration. Derudo­ ver  er Pink  Prison  fi nt  filmet,  har  humor,  varierer ikke blot stillinger, men også stemninger og mande­ typer,  og  har  rent faktisk  en handling:  en kvindelig journalist  ønsker  et  interview  med  en  fængselsin­ spektør,  som ikke er til at fa i tale. Hun b ry der ind i fængslet, og vi følger hende på den (erotiske) færd på  vej  til  inspektøren,  som  alle  frygter,  og  som  til slut  viser  sig  at  være  en  kvinde.  Det  labyrintiske fængsel er som et computerspil, hvor man ikke ved, hvad der gemmer sig bag den næste dør, og det gi­ ver en  vis action og  suspense. - Ikke fremragende, men trods alt et bud.

Nogen revolutionerende nytænkning er Pink Pri­ son dog ikke udtryk for. Alt hvad der netop er ble­ vet :fremhævet som  brud  på en maskulin pornodis­ kurs,  kan  man  også,  og  efter  min  mening  meget bedre, finde i Ana:is  Nins erotiske noveller Venusdel­ taet - udgivet  1977,  men  skrevet  allerede  1940-41  ! Men det er til gengæld også et meget tidligt eksem­ pel på pornografi, der forsøger at skabe et nyt kvin­ deligt,  erotisk  sprog - hvis det er  det, Nin  gør  med Venusdeltaet. Britta Timm Knudsen skriver i "Spillet om nydelsen", at  Nin ikke skriver  som en  kvinde i sine erotiske tekster og mistænker disse for at  være rene  spekulationer  i  mandligt  begær  (Knudsen,  s. 27).  Og det er da rigtigt, at novellerne i første  om­ gang  blev  skrevet  for  penge,  til  en  mandlig  samler og under hans restriktioner om at udelade det poe­ tiske. Alligevel vælger  Nin, efter i mange år at have været mindre stolt af novellerne, ·  at de skal udgives, fordi  hun,  som  hun  skriver  i  forordet,  ved  gen­ læsning kan se, at hendes egen stemme ikke var ble­ vet helt undertrykt,  at hun i utallige passager intui­ tivt har brugt en kvindes sprog og har set de erotiske oplevelser fra en kvindes synsvinkel  ( Venusdeltaet, s. 14). Det er i høj grad også min oplevelse afNins no­ veller.

## Den skumfødte Venus

Der  er  ganske  rigtigt elementer  af  traditionelle kønspositioner hos  Nin. Venus' delta er det, der ud­ springer  fra  Venus:  De  forskellige  kvindetyper  er hendes forgrening, alle er de delmængder af kærlig­ hedsgudinden, og kvinderne lever på mange punk­ ter  op til kunstens  billede af Venus som  erotisk  og æstetisk  begærsobjekt.  Det  er  smukke,  mytiske  og erotisk gavmilde kvinder,  der klæder sig  nøgne for mandens blik. Flere kvinder i bogen arbejder  (som Nin  selv)  som  model  og  skammer  sig  ikke  over nøgenheden, fordi, som en kvinde siger, kunstneren fik hende til at føle,  "at min krop ikke var anderle­ des end mit ansigt, og at jeg bare var som en statue" ( Venusdeltaet, s. 42). Billedet af kvinden skabes af og til  mandens lyst,  som Galathea hos Ovid, der under Pygmalions begærlige befamlinger slår øjnene op for på en gang at se lyset og elskeren:  uberørt og over­ jordisk vågner hun og er beredt. Det er en mandlig fantasi,  der  også  vinder  genklang i  bogens referen­ cer  til  den  skumfødte  Venus,  som  vi  kender  fra Theogonien af  Hesiod,  og  som  så  at sige  er  et  rent produkt af den mandlige potens. For skummet, som Venus fødes  af,  kommer  fra Uranus'  afskårne lem, som Kronos kaster i havet, efter at have kastreret sin fader  for  at  hjælpe  sin  moder.  Det  udødelige  kød driver rundt, hvidt skum opstår omkring det, og det er af dette  skum,  at Venus  fødes.  Hesiod  skriver,  at Venus (eller egentlig Aphrodite) bliver kaldt "mand­ domselskende, fordi  hun  fremstod  af  manddom­ men"3, og flere gange i Venusdeltaet kaldes mandens sæd da også skum. 4

Men kvinder er andet og mere end blot mandlige begærsobjekter  hos  Nin.  Forbindelsen  mellem  Ve­ nus,  skum  og  vand  er  ikke  kun  noget  maskulint. Tværtimod  er  vandet  som  kvindens  eget  element ledemotiv i Venusdeltaet, og vi møder i et væk kvin­ der,  der bader og vasker sig, ligesom også kvindens kønssafter  kaldes  skum.  I  denne  forbindelse  bliver venusdeltaet billede på vulva, den  seksuelt  op­ hidsede kvindes våde kussedelta.  "Således blev Ve­ nus  født af havet  med denne  lille  kerne fyldt  med salt  honning,  som  kun  kærtegn  kunne  få  frem  af kroppens skjulte indre" (Venusdeltaet, s. 27),  tænker en kvinde,  der  betragter sit køn i et spejl. Og netop kvindernes forhold til deres  egne  fugtige  køn  er  et gennemløbende tema. V æden er tegnet på kvindens lyst  (som  erektionen  er  det  på  mandens)  og  er  så vigtig  for  kvindeligheden,  at  den  frigide  Lilith  er fuld  af  skam,  da hun må  væde  sin  mands  pik  med spyt  for  at  gennemføre  samleje.  Men  det  er  ellers sjældent  et  problem  hos  Nin.  Kønnet  bliver  ofte vådt mod kvindernes vilje, og lysten styrer af og til mere  af  deres  liv,  end  de  egentlig  ønsker,  hvorfor også  en  nymfomans  græske,  mandelokkende  sølv­ bælte - Venus' attributter som spejlet, elskovsbæltet og skummet dukker op gang på gang - bliver kaldt en slavelænke Gf. Venusdeltaet, s. 44).

## Kønspositioner

Ud over at være erotiseret er kvindelighed på ingen måde  noget  entydigt  for  Nin,  kvindetyperne  i Ve­ nusdeltaet er  utallige.  De  fleste  kvinder  har  på  ve­ nusvis  mange  kærlighedsaffærer,  men  det  er  ikke alle,  der føler virkelig nydelse,  og de søger derfor at blive  oplært  i  elskovskunst  af  mere  erfarne  mænd. Dette bærer gerne frugt.  Hos Nin lærer kvinden ge­ nerelt  hurtigt,  og  mange  gange  beskrives mandens angst for, at han ikke kan leve op til hendes begær, hvis  hun  lærer  for  meget. s Han  er  bange  for  at vække perversionen i hende, en tanke man også mø­ der hos Freud,  der i  "Tre  afhandlinger om seksual­ teori"  skriver,  at  den  "ukultiverede  gennemsnits­ kvinde"  bevarer  barnets  pol ym orft  perverse  anlæg: "Hun  kan  under  almindelige  betingelser  forblive seksuelt normal,  men under ledelse af en behændig forfører vil hun finde behag i alle slags perversioner og fastholde disse til  brug  for sin egen seksualakti­ vitet"  (Freud,  s. 93). Dette  frygter  kvinderne  hos Nin egentlig  også.  De  vil gerne  være tro,  men  ser snart, at  deres  nyopdagede  lyst  rækker  til  langt mere. For at mændene ikke skal føle sig underlegne viser  kvinderne  kun forsigtigt,  hvad de lærer  rundt omkring.  En  undtagelse  er  her  de  prostituerede. Linda Williams påpeger i sin fremragende bog Hard Core, at "pornografien er  en af få populære genrer, hvor  kvinder  ikke  bliver  straffet  for  at  kende,  for­ følge og finde deres nydelse"  (Williams,  s. 239), og ligeledes  er  bordellet  et  af  de  eneste  steder,  hvor kvinder aldrig behøver  skamme sig over deres sek­ suelle kompetencer.

Ulig megen mainstream porno, hvor man - van­ tro og forbløffet - bliver præsenteret for mænd, der med  evigt  stålhårdt  lem  stormer  hen over  siderne, stillingerne  og  kvinderne,  beskrives  mænds  seksu­ elle formåen ikke altid som fantastisk hos Nin. Gang på  gang  udtrykker  kvinder  deres  :frustration  over mænd,  der ikke gider eller ikke er i stand til at til­ fredsstille  dem,  og  der  er  flere indfølte  beskrivelser af kvinder, der ligger bitre og utilfredsstillede tilbage efter sex. Nin beskriver også,  hvad kvinder (moder­ ligt)  overbærende  gør  og  siger,  for  at  mænd  ikke skal blive for kede af deres uformåen. Hvilket viser, at  vi  her  har  at  gøre  med  pornografi,  der  bestemt ikke  kun er skrevet til den  ukendte  mandlige  sam­ ler,  som Nin fortæller om i forordet, men også med­ sammensvorent til andre  kvinder.  Kvinderne  bliver ikke altid behandlet lige  godt hos Nin,  og  tit er de for  forelskede  eller  afhængige  af  de  brutale  og  do­ minerende  mænd  til  at  b ry de  med  dem.  Men  de grumme mænd f'ar dog sjældent det sidste ord. For­ tællingerne  ender  ofte  i  en  kastrationsbevægelse  om ikke andet kan kvinderne altid ty til andre mænd (eller  kvinder),  hvis  det  bliver  for  træls,  og  således markere over for sig selv og den elskede, at hans pik ikke er enestående,  men udskiftelig.

Dette  kunne  alt  sammen  se  meget  negativt  ud over for mændene, men der er dog ikke tale om no­ gen mandehadende feminisme hos Nin. Kvinder har bestemt ikke  nok  i sig selv - selvom  det ikke  skor­ ter på lesbiske scener.  Gang på gang siges det, at les­ biske ikke kan opnå samme erotiske højder sammen som en mand og en kvinde, som er skabt til at passe sammen, uden at dette betyder, at erotik blot er no­ get  kropsligt  mekanisk.  I  modsætning  til  megen mande-pornografi  fremhæves  intimitet  og  kærlig­ hed  som  grundlaget  for  rigtig  god  erotik,  hvilket tilføjer noget varme til en genre, der ellers ofte er at li gn e med et slagtervindues kvalmende grelhed.  At relationen  mellem  de  elskende  består  i  andet  og mere end det sammenklaskende  kød kan også være ganske  behageligt  i  et  brugsperspektiv,  idet  det  vi­ dereformidler noget af"skønheden, ekstasen og den åndeløse samhørighed", der,  som Nin så rigtigt om end lidt  patetisk  skriver,  er  en del af en erotisk  op­ levelse (Venusdeltaet, s.  9).  Dette  er ikke  det  samme som,  at  akten absolut skal  være  blid  og  poetisk: Kvinderne hos Nin ønsker ikke kun ømme kærte gn , men venter  utålmodigt på  penetrationen.  Ideen om at  blive "fyldt  ud" er  gennemgående i Venusdeltaet, og  der tales poetisk om kvindens  vaginale sang un­ der  samleje.  Kvinderne  er  begærligt optaget af  pe­ nis. De  iagttager  liderligt en gruppe skotter i kilt el­ ler måler mænd på bulen i deres  bukser - størrelsen og  hårdheden er  bestemt ikke  ligegyldig.

## Den falliske kvinde

Mandens lem er  således  i  fokus som  generator  for kvindelig nydelse, men hvad betyder det for det for- hold,  der beskrives  mellem  kønnene? Mandens eri­ gerede lem som symbol på magt og sandhed har faet mange  feminister  til  at  tage  afstand  fra  penis  og mandens seksualitet, fordi  den næsten pr.  definition er blevet opfattet som kvindeundertrykkende, mens kvindens seksualitet som modstykke er blevet frem­ stillet som antivoldelig og processuel. Et 7o'er-værk i  denne  ånd  er Finkielkrauts Le nouveau  mande amoureux (1977), hvor den kvindelige seksualitet (og ikke mindst orgasme) glorificeres og mytologiseres i en sådan  grad,  at der  ikke  bliver  tale  om  en  højere grad  af  lighed,  men blot om en omvending af tidli­ gere  kønsrollemønstre  og  koder  for  seksuelt  sam­ vær. Denne politiserede seksualitetsopfattelse afspej­ les  også  i  de  feministiske  skolers  diskussion  om, hvorvidt  fellatio  er  den  mest  undertrykkende  eller den mest  magtfulde  position  (jf.  kastrationstruslen) for kvinden, og hermed bliver seksualiteten - uanset diskussionens udfald - underlagt et krav om politisk korrekthed  snarere  end  spontan  lyst.  Den  radikale feminisme bliver mod sin intention kvinde­ undert ry kkende,  fordi  den  gennem  sin  teoretiseren indskrænker  normalitetsfeltet  for  den  "ægte" kvin­ delige seksualitet. Mange seksuelle aktiviteter bliver kun  set  som  reminiscenser  af  en  mandlig  begær­ søkonomi,  og det ender  med,  at lesbianisme  opfat­ tes som det mest kvindelige - en tendens man også ser i Vaginamonologerne - i en naiv  forestilling om,  at lesbisk  sex  skulle  være  blottet  for  råhed  og  domi­ nans-spil. Men som Linda Williams spørger: hvis en heteroseksuel kvindes begær er for en mand, og hvis mandens seksuelle forskel primært er at finde i hans penis,  hvordan skal  vi  så repræsentere  kvinders lyst i pornografi? (Williams, s. 247). Kan man repræsen­ tere penis, så den ikke repræsenterer fallisk magt og potens? Måske ikke, men det er en misforståelse, at den "falliske  magt"  skulle  være  reserveret  penis. Som  Linda  Williams  så  rigtigt  siger,  er  fallosen  i bund og grund ikke virkelig og ikke i nogens besid­ delse: "En  penis  derimod,  er  et  organ  som  mænd virkelig  har.  Hard-core  pornografi  er  ikke  fallisk, fordi den viser peniser; den er fallisk, fordi den i sin udstilling  af  peniser  antager  at  vide,  at  besidde  et dækkende udtryk for sandheden om sex" (Williams, s. 266-67). Der skulle derfor ikke være noget til hin- der for,  at  en  aktiv kvindelig seksualitet også skulle kunne være magtfuld, det er et spørgsmål om, hvor­ dan kønnet og kvindeligheden fremstilles. Nin bry­ der  med  forestillingen  om  den  passive  vagina  ved ofte at  beskrive  kvindens køn som  en aktiv  mund, der  har  bevægelige muskler,  og  som  kvinden  kan sutte med. Hun b ry der med Freuds (  og langt senere bl.a.  også Baudrillards) forestilling  om,  at passivite­ ten skulle være den kvindelige seksualitets anatomi­ ske skæbne (med begrundelsen, at det kvindelige al­ tid vil være defineret ved sin mangel etc.). Kvindens eventuelle problem er for Nin socialt, ikke fysisk. I tråd med dette siger Jessica Benjamin i "A Desire of One's Own",  at pigers oprindelige  identifikations­ objekt,  moderen,  ikke  er  kulturelt  artikuleret  som seksuelt subjekt,  som  en  der  begærer  noget for sig selv  - tværtimod.  Piger  har  derfor  ikke nogen sek­ suel  agent  at  identificere  sig  med,  og  det  er  deres problem, ikke at de ikke har nogen penis. Benjamin mener på denne baggrund, at det vi behøver, for at kvinder kan finde deres eget begær, er en kombina­ tion af  moderskab  og  seksuel  repræsentation  (Ben­ jamin, 83-89).  Det  f'ar  vi  hos  Nin, der  skildrer mange falliske mødre,  der  er stærke,  dominerende, erotiske og selvbevidste, hvilket de i fortællingerne giver videre til deres døtre.

Irigaray siger,  at kvindens nydelse ikke skal  være et  valg  mellem  klitorisaktiviteten  og  den  vaginale passivitet.  Nydelsen  af  det  vaginale  kærtegn  skal ikke erstattes af nydelsen ved klitoriskærtegnet. Det handler om at lade en kombination af multiple ero­ gene zoner - klitoris og vagina,  læber og vulva  ... nedb ry de enten/  eller,  aktiv/  passiv  dikotomier,  som ligger  under  de  falliske  seksualøkonomier (Wil­ liams,  s.  n6). Dette svarer til  den  opfattelse af  den kvindelige seksualitet,  man finder hos Nin,  hvilket nok tydeligst ses i beskrivelserne af kvinder, der har sex  med hinanden.  Det  er  netop  den decentrerede erogenitet, nydelsens diffuse pol yv alens, der her be­ skrives.  Fugtigheden  løber  kvinderne  ned  af  be­ nene,  men  hele  kroppen  nydes,  bliver  en  erotisk zone. Kærlighedsakten er en totalitet:  "De var ikke længere kroppe,  de var munde og fingre og tunger og sanser" (Venusdeltaet, s.  131).  Igen har  vi forbin­ delsen mellem Venus,  vand og kvindelighed: Rum- met beskrives som undersøisk,  kvinderne som  my­ tiske,  og sensualiteten siges at være for stærk for en mand. Dette er den rene,  ublandede kvindelige sek­ sualitet  i Venusdeltaet, som  kvinderne dog også for­ mår  at  tage  med  ind  i  hetero-soveværelserne,  om end i noget mindre,  og mindre skræmmende doser, hvilket ifølge Linda Williams først sker i pornogra­ fiske film sent i 198o'erne, hvor der endelig kommer både for- og efterspil, og sex ikke kan siges at finde sted i et enkelt øjeblik eller en enkelt handling (Wil­ liams,  s. 261).

Ved siden  af  den  selvbevidste,  stærke  kvindelig­ hed, vi f'ar beskrevet hos Nin, er der masser af plads og overskud til at  begære manden og hans lem i al dets  vælde uden  at blive undertrykt af det. Det  kan til  gengæld  blive  mændene  for  meget.  I  Nins  for­ tællinger bliver de falliske mødres sønner ofte bange for  kvindens køn (Nin var stærkt optaget af psyko­ analysen og gik selv  i terapi hos bl.a.  Otto Rank), som f.eks. Miguel, der tror, at hans lem vil blive ædt af  vaginaen og  derfor  bliver homoseksuel:

I hans øjne li gn ede det en stor våd sulten mund, som han følte, at han aldrig kunne tilfredsstille. [  ...  ] Han forestillede sig kvin­ der som  grådige  og  umættelige væsner,  og han følte,  at hans lem ville forsvinde i dem for altid.

( Venusdeltaet, s. 96)

Adskillige mænd har i Venusdeltaet denne angst  for den kastrerende kussemund, og der er hos Nin flere eksempler, hvor de ønsker eller forsøger at maltrak­ tere  kvindens  køn  for  at  eliminere  kastrationstru­ slen.

Heldigvis  for  bogens  brugsaspekt  er  de  fleste mænd  fascinerede  af  kvindens  køn.  Kussen  bliver ofte hos Nin kaldt en blomst - den er smuk,  dufter godt, og er noget hemmelighedsfuldt, som man med kærtegn kan åbne og se blomstre. Mændene har lyst til at lære den at kende, og det er drivkraften for de­ res voyeurisme.

## Scientia Sexualis -pornografi som oplysning

Voyeurisme, der udføres som en del af en mandlig research, som har til mål at finde ud af, hvad kvin­ den virkelig vil have, er især i de seneste årtier ble- nedss

......

JIBRIS

· KJO

vet  meget h yp pigt  foreko=ende  i  pornografien. Men  hos  Nin  er  der  ikke  blot  tale  om  mandlig research. Også kvinden er nysgerrig, både i forhold til sin egen krop og i forhold til mændenes. Vi mø­ der  bl.a.  en  kvinde,  der  nok  aner,  at  en h yp notisør vil  benytte  sig  af hendes  søvn,  og  som  ser  det som en chance for  at undersøge  den  mandlige seksuali­ tets natur ved blot at foregive at være i h yp nose,  så hun voyeuristisk kan følge med i, hvad han gør, hvis han ikke er underlagt nogen forventninger. Kvinden interesserer sig også  for,  hvordan hun selv fungerer,

og  hvad manden ser,  når han ser hende. Eeks. iagttager kvinden Mathilde (i bedste va­ gina-bevægelsesånd)  sit eget køn i et spejl,  men nøjes  dog ikke  med  at  kigge  i  sin  selv­ udforskelse: den kvindelige seksualitet  lader  sig  ikke  af­ dække visuelt, hvilket også pornobranchen har måttet sande.  Ifølge  Linda  Williams søger  man  i  hard-core film sandheden  om  kvinden  gen­ nem close-ups af hendes køn, men selv i close-up er det ikke til at fa visuelt bevis  for kvin­ dens orgasme,  og derfor vises den i de fleste pornofilm først og fremmest på lydsiden. Kvindens  stønnen  bliver  en hørbar fetich for den kvindeFor close-ups, støn og moneyshots er, ligesom lit­ teraturens beskrivelser, ikke kun nydelsesbeviser  for personerne på fiktionens plan - de har ofte slet ikke udsyn til det som fortælleren eller kameraets øje ser - men i høj grad for læseren og tilskueren, der også ønsker at vide sandheden om kønnet. Denne vilje til viden er en del af den scientia sexualis, som Foucault beskriver  i La  volonte  de  savoir som vores samfunds måde at opfatte det seksuelle. Der er en optagethed af  det seksuelle, et ønske om at producere sande dis­ kurser  om kønnet,  at  forstå det.  Derfor  d yr ker  vo­

lige  nydelse,  vi ikke  kan  se.  Men  denne  ofte efter­ synkroniserede  lyd  giver  ikke  samme  sandhedsga­ ranti som den visuelle ejakulation, der, som Williams siger,  er  en spektakulær,  men trist substi­ tut for kvindens orgasme Gf. Williams, s. 94 og 12325).  Det  er  et  problem,  man  ikke  har  på  samme måde i litterær pornografi, hvis beskrivelser ikke kan siges at  begunstige sprøjtende  sperm frem for kvin­ dens  nydelse.  Dette  er  måske  også  med  til at  gøre den  litterære  porno  til  et  særligt  godt  medie  for kvinder,  der  bedre kan tro  på  f.eks. Nins orgasme­ beskrivelser, end på hårdtpumpede medsøstres kari­ kerede stønnen på film.

res  samfund,  ifølge  Foucault, bekendelsen, fordi det er heraf, man kan vente sandhe­ den produceret - det er næp­ pe tilfældigt, at mange porno­ grafiske  værker  er  udformet som bekendelser. Gennem be­ kendelsen konstitueres et om­ fangsrigt  arkiv  for  seksuelle lystfølelser, et uendeligt regis­ ter, som om  det var væ­ sentligt  for  dette  samfund  at indskrive  kønnet,  ikke  blot  i en  lystøkonomi,  men  også  i en  videns velordnede system. Når vor epoke er en  styrkelse af seksualitetens mest forskel­ ligartede former er det samti­ dig en  rubricering  og skema­ tisering af disse  former,  siger Foucault  Gf.  Foucault,  s.  60-

78).  Det  er  med denne videnslyst,  at  vi også  går  til pornografien,  og  at  det  skematiserede,  rubricerede er underliggende ses ofte helt manifest i den måde, man f.eks. på pornowebsteder kan klikke sig ind på historier  i  forskellige  seksuelle  kategorier,  ligesom mange blade har monomane temaer.

Nin lader kun i ringe grad de forskellige lyster ru­ bricere;  positionerne  flyder,  personerne  b ry der  et­ hvert skema i deres :flertydighed. På fiktionens plan, i  initieringshistorierne,  foregår  ofte  en  oplysning, der  har karakter af ars  erotica, som i modsætning til scientia  sexualis er sandheden om selve nydelsen op­ fattet  som  praksis  og  indhøstet  som  erfaring.  En sandhed om kønnet, der foregår som en hemmelig­ hedernes overlevering gennem overførsel legeme til legeme, og  som  ser  lysten  som  hvilende  i  sig  selv, defineret  ved  sin  intensitet,  sin  varighed  og  efter­ klang  i legeme og sjæl  (jf.  Foucault,  s.  60-69).  Det er denne sandhed om kønnet og nydelsen, som Nin med  en grundliggende  vilje  til  viden  (paradoksalt) forsøger  at  formidle.  Læsning  af  erotika  er  ofte  et tema  i  fortællingerne - masturbatoren  med bogen, der  læser  om  masturbatoren  med  bogen  - og  det fremgår,  at  læseren  ofte rar  en  større  erkendelse  af sin  egen seksualitet  gennem  læsningen.  Erotika  vir­ ker  oplysende.  Denne  indstilling  til  erotika  finder man også i  Nins  dagbog,  hvor  hun  skriver  om  sit første møde med erotiske bøger:

De overvældede mig.  Jeg var uskyldig, før  jeg læste dem, men da  jeg havde læst dem alle sammen, var der intet, jeg ikke vid­ ste om seksuelle bedrifter. Nogle af dem var velskrevne, nogle rent oplysende og nogle var sensationelle og uforgle1m11elige. Jeg havde taget min eksamen i erotisk kundskab. (Dagbog 1931-34, s.  n3).

Denne tilgang til pornografi er velkendt. Pornogra­ fien opstiller  et mulighedskatalog,  som vi erfarings­ snyltende  ønsker  at  indoptage opfyldt  af  spørgsmål om, hvordan den anden bedst tilfredsstilles, hvordan vi  kan  variere  akten,  hvordan  vi  selv  kan  fa  mest muligt  ud  af  det.  Det  er  udgangspunktet  i  denne læsestrategi,  der  rar  os til at  ville  høre  alt i mindste detalje, som ikke bare vil vide, at det er godt for ak­ tørerne, men præcis hvor og hvordan tungen, finge­ ren, pikken bevæger sig, for at det er så dejligt. Man søger oplysning i et ønske om selv at kunne perfek­ tionere og kontrollere den seksuelle akt. Men det er tit et :frustrerende indlæringsforløb, for pornografien har ophidselsen snarere end sandheden som mål, og det er derfor ofte nogle noget fordrejede billeder af virkeligheden,  den præsenterer for  os.  Og så bliver man som læser skeptisk, i tvivl og irriteret, for hvad ved forfatteren egentlig om det her, når det er tyde­ ligt,  at de kun kan stå på den måde, hvis hun er no­ get højere end ham, eller at det stillingsskift simpelt­ hen  er  umuligt  i  en  naturligt  glidende  bevægelse. Men  :frustrationen  må  siges  at  være  selvforskyldt.

Pornografien har  aldrig  lovet os realisme,  men kun en  brugsværdi,  og  den  oplysningssøgende  læsestra­ tegi  yder  således  ikke  sit  materiale  retfærdighed  det er ikke nødvendigvis frækt med rynkede b ryn at overveje om dette og hint egentlig vil kunne lade sig gøre.  Bortset fra  at det, som Foucault siger, indgår i et  kompleks  af  "viden om  lysten,  lyst  til  viden  om lysten,  videnslyst"  (Foucault,  s.  83)  som  ikke  skal

undervurderes.  Foucault skriver:

man må stille spørgsmålet, om ikke scientia sexualis, siden det 19. århundrede - under sin anstændigt positivistiske sminke i det mindste i visse henseender har fungeret som en ars ero­ tica. [  ...  ] Vi har opfundet en ganske særlig lystfølelse: lystfølel­ sen,  der  fremkaldes  af sandheden om lystfølelsen,  lystfølelsen ved at vide noget om den, stille den til skue, opdage den, fas­ cineres ved at se den, udsige den[  ...  ]. (Foucault, s. 79-80)

Denne lyst er for mig at se ubestridelig, men det vil nok alligevel være i overkanten at tilskrive den det helt store potentiale i brugslitterær sammenhæng, li­ gesom det sjældent er den anatomiske detaljerigdom eller  samvittighedsfulde realisme i  pornografisk lit­ teratur,  der  virkelig  virker,  som  Nin  siger:  "hvem har nogen sinde kunnet føle sig ophidset af at læse en  klinisk  beskrivelse?" (Venusdeltaet, s.  9).  Ofte  er det netop,  når pornografien tager os ud af det hver­ dagslige rum og viser os noget andet - gerne på en fabulerende  sanselig  måde - at  det  bliver  godt.  Og hermed bliver  pornografi  alligevel  et  oplysende in­ spirationskatalog,  der  giver  mulighed  for  at  opleve mere og andet  end man i sit  liv  ville  kunne  nå,  og også  en hel  del  som  man  slet  ikke  ville  have  lyst  til i praksis,  men som er interessant og foruroligende at stifte  bekendtskab  med  i  fiktionens,  fantasiens  og onaniens univers.

## Brugsaspekter

Venusdeltaet er ikke nær så foruroligende, som så me­ gen  anden  litteratur  kan  være  det,  idet  lysten  er skammeligt  ligeglad  med  materialets  moralske  og politiske korrekthed. Nogle eksempler på det stærkt foruroligende  - hvor  fascination,  skam,  væmmelse og ophidselse strømmer  rundt  i  kroppen under læsningen - kunne være Nabokovs Lolita, hvor man måske i starten godt kan forstå  Humbert Humberts forbudte  fascination af  det  bedårende  og  udfor­ drende  pigebarn,  for  så  at  blive  slået  bagover  af medskyldig  skamrødme,  når  det  ganske  snart  udar­ ter.  Eiler  Batailles Histoire  de  l'æil med sit dragende billedunivers,  der  også  går  helt  over  gevind,  men starter ud helt  tilforladeligt. Hvem husker ikke  sce­ nen,  hvor  Simone  sætter  sig  i  en  tallerken  mælk "Tallerkener er lavet til at sætte sig i", siger hun ko­ ket og gør det. I  en opsætning af Histoire de l'æil på Volksbiihne i Berlin 6 sjaskede  mælken  ud over pub­ likum,  da  en  yderst  indtagende  Simone  satte  sin søde bagdel i tallerknen, mens resten af scenen drev af  rå  æg.  Forunderligt herligt - men  lige  så godt på skrift. Ikke at det nødvendigvis  er vildt ophidsende, men  at  det  er  stærkt  erotisk,  er  ikke  til  at  komme uden om. Her er det billedet, der virker på os. Mæl­ ken  er  mere  end blot  en drik.  Den griber som bil­ lede ned i os og har en umiddelbar og voldsom virk­ ning. Tænk her på Kristeva, der i Pouvoirs de l'horreur effektfuldt tager  udgangspunkt i  skindet på  mælk  i sin  udredning  om  det  abjekte.  Og  tænk  også  på Kafka,  der  drømte  om at  se Milena sidde  i  haven i en  flugtstol  med ikke mindre  end  ro glas  mælk  in­ den  for  rækkevidde  (sic!).  At  skrive  det  til  sin  el­ skede. Det er da fantastisk.

Det foruroligende finder man også i god gedigen pornografi  som  Restif de  la  Bretonnes Anti:Justine (1798), hvor det er det prægtigt svulstige sprog, der pirrer.  Personerne  har  muntre  navne  som  Cupido­ net,  Vitnegre  og Poilsoyeu.x  og det hele  glider med en lethed og selvfølgelighed hjulpet på  vej af fran­ ske  ord som enconner  I  enculer og deconner  I  deculer, der kræver mere klodsede omskrivninger på dansk. Re­ stif  skriver sig med Anti:Justine op mod Sades Justine, og hans seksualfilosofi er, at alle skal kunne lide det, der foregår. Her bliver det også slået fast, at barnets seksualitet og kvindens nydelse og klitoris-orgasme ikke  er  noget,  der  opdages  i  det 20. århundrede.  I Anti:Justine nævnes klitoris  flere  gange  og  der  be­ drives  cunnilin gu s  i  et  væk.  Safterne  driver,  og når piger og kvinder i alle aldre så kommer under støn­ nen og spjætten,  kalder de på far - for det  er ham, der konstant lægger tunge til i denne lange incesthi- storie,  og så  er det,  at  man som læser af i dag ikke ved,  hvad  man  skal mene.  Ligeledes  hos  Mutzen­ bacher,  hvor  fortællingen  er  en  mærkelig blanding af  en  lystfuld  skildring  af  den  unge Josefines  umå­ delige liderlighed og en rå beskrivelse af den under­ liggende  sociale  tragik,  og  veksler  mellem  at  være dybt frastødende  (bl.a.  en grusom incesthistorie) og noget  af  det  mest  ophidsende  litterære  pornografi man kan tænke sig.

Nin har slet ikke denne farlighed. Selvom vi hen mod slutningen  af Venusdeltaet i  hurtigt  tempo  :far smagsprøver  på  gruppesex,  homosex, animalsex, nekrofili,  analsex, incest og lidt s/m,  er det stadig i den  blødere  boldgade. Universet er  langt  mere hjemligt og realistisk end i ovennævnte pornografi­ ske klassikere. Selv når  Nin kaster sig ud i det ori­ entalske  og  eksotiske,  hvor  handlingen  bliver  hen­ lagt til varmere  himmelstrøg  med  opiumshuler, røgelse, haremskvinder og sorte mænd, så kender vi denne  ikonografi,  der  inkarnerer  det  fremmedar­ tede, lidenskabelige og mystiske, så godt, at også det virker fortroligt.  Williams  skriver,  at  fordringen  for pornografi for kvinder er at skabe et t ry gt sted, hvor de kan indgå i sex uden skyld eller frygt (Williams, s. 264). Det lyder umiddelbart kedeligt, men jeg vil hævde, at det er det, Nin giver os på en ganske for­ nøjelig måde.

Det  er  ikke  støn,  dirty  talk  eller  vilde  overskri­ delser,  der  gør Venusdeltaet til  god  brugslitteratur. Nins  force  er,  at  hun  forstår at  fortælle  en  historie. Hendes  erotiske noveller  er  ikke  stor  kunst  og prætenderer  ikke  at ville  andet  end at ophidse.  De har ikke andet motiv. Men de virker, og virker godt, som  brugslitteratur,  fordi  Nin  bruger  plads  på  at bygge  en historie  op :frem for blot at gå lige på. Vi kender alle pornoplottet  af typen:  kvinde  kommer ind til  mand på kontor,  siger hej og tager sit tøj af. Manden og kvinden har sex med hinanden på for­ skellige  måder.  Dette  kan  sagtens  være  en  helt  ri­ melig  adfærd,  som  ikke  behøver  yderligere  anled­ ning end pludselig lyst, men når vi læser om det, må vi ledes ind i historiens rum for at komme med på dens beat. Hos Nin er der altid en stemningsopbyg­ gende kontekst,  en forførelse  eller i det mindste  en positionering,  før  det  b ry der  løs.  Vi  bliver  forført med historiens personer.  Opbygger  vores lyst sam­ men med  dem.  Det  er  ikke sofistikeret  personteg­ ning, Nin kaster sig ud i, men vi :far nok at vide til at  kunne  indleve  os  i  deres  univers.  Hvilket  i  pir­ ringsøjemed er  ganske  glimrende.  Man taler  ofte  i pornoteorien om den anonyme "testpik", der virker som identifikationsobjekt for  den mandlige porno­ bruger. Det virker måske noget anderledes for kvin­ der. En kusse i close-up virker ikke som et spejl, der :far  en  til  begejstret  at  tænke:  se  hvad  jeg  kan,  og hvor  gør  jeg  det  dygtigt.  Vi vil  indleves  i  personer og ikke i legemsdele,  og det er her, at fortællinger­ nes kønspositioner :far betydning for  brugsværdien. Det ophidsende er ikke, at vi pænt kan sige, vi hos Nin  præsenteres  for  mere  egalitære  og  reciprokke seksuelle  relationer  end  i  så  megen  anden  porno­ grafi. Det ophidsende er, at  nedb ry dningen  af grænserne mellem kønnene giver os et meget rigere spektrum  af  identifikationsobjekter,  end  vi  ellers har,  samt at denne diversitet er drevet af nydelse og nysgerrighed,  frem  for  af  ren  kombinatorik,  som hos f.eks.  Sade.  Hos Nin er  der  en leg med roller, bi- og homoseksualitet. Der er kvindelige og mand­ lige  voyeurer,  aktive  og  passive  kvinder  og  mænd, kvindelig  og  mandlig  seksuel  initiering.  Kvinder, der har noget at skulle have sagt uden derfor at blive udstyret  med  pisk  og  latex.  Erotisk  stolte  kvinder, der  er  tilfredse  med  sig  selv,  og  som  netop  derfor kan nyde  og  begære  den anden.  Kvinder,  der  ikke bare lader sig udforske, men også selv ønsker at be­ tragte og  undersøge.  Kvinder, hvis orgasmer  er overbevisende, fordi vi ligeledes hører om de frigide og dem der simulerer. Ligesom beskrivelsen af  god sex bliver overbevisende, fordi vi også hører om det ligegyldige,  frustrerende  knald.  Det  er  pornografi, der  påpeger  sammenhængen  mellem  god  sex  og kærlighed  uden  hermed  helligt  at  fornægte,  at  sex også handler om dominans eller at fuldstændig ano­ nym  og  spontan  elevatorsex  også  kan  være  dra­ gende. Derfor er Venusdeltaet pornografi man kan :fa glæde af,  også hvis man først lige er  ved  at  vænne sig til at sige  vagina.

## Noter

1. Oversættelsen af dette og de følgende citater fra La vo­ lonte  de  savoir er fra:  Foucault, Michel: Viljen til  viden, Det lille  Forlag, 1994.  Sidehenvisningerne  refererer  også  til denne udgave.
2. Julia  Kristeva  brugte  netop  betegnelsen  "la-bas"  i  sine forelæsninger i 1996, når hun omtalte kvindens køn. Men i hendes  tilfælde  var  der  givetvis  tale  om  noget  helt  andet end fremmedgjorthed. Når Kristeva med et lille  nik  med hovedet sagde "la-bas", var det en deiktisk markør, der ret­ tede  auditoriets  opmærksomhed  mod  det  specifikke  køn Madame K. bar rundt på under  den lidt for tætsiddende, kongeblå spadseredragt. Det  gjorde  hende  til  Kønnet, Kvinden, Moderen etc. - hvilket angiveligt passede hende meget godt.
3. Hesiod: Theogonien, vers 200. En lille filologisk krølle er, at Venus' tilnavn i litteraturen ofte er "philommeidea" (den der elsker smil),  mens Hesiod her skriver  "philommedea" (den der elsker kønsdelene). Et enkelt "i" til forskel,  og at det  ikke  er  tale  om  en  fejl,  ses  klart  af  den  efterfølgende forklarende bisætning.
4. I  lyset  af  Hesiods  fortælling  giver  det unægteligt  hard­ core konnotationer, når Venus siden i utallige digte  vrider skummet af sine lokker.
5. Spørgsmålet om at kunne "lære for meget", bliver  ikke rejst hos Nin, når det handler om sex mellem unge drenge og  ældre kvinder. I denne konstellation er der heller ikke tale  om  kærlighedsforhold,  men  om  ren  initiering  uden langtidsperspektiv.
6. Histoire de l'æil indgik som anden akt af Das obszone Tiflerk: Caligula, Volksbiihne, Berlin,  2000.

## Litteratur

Benjamin, Jessica:  "A Desire of One's Own: Psychoanaly­ tic Feminism and Intersubjective  Space",  in: Lauretis, Ter­ esa  (ed.): Feminist  Studies/Critical  Studies, Vol.  8,  Indiana University Press, 1986

Ensler,  Eve: Vaginamonologerne, Aschehoug, 2001 (The  Va­ gina Monologues, 1998)

Foucault, Michel: La volonte de savoir, Histoire de  la sexualite I, Gallimard, 1976

Foucault, Michel: Viljen til viden,  Seksualitetens historie I, Det lille forlag,  1978

Freud, Si gm und: Afhandlinger om seksualteori, Hans Reitzels forlag,  1985

Hesiod: Theogonie -Griechisch/Deutsch, Reclam, 1999

Knudsen, Britta  Timm:  "Spillet  om  nydelsen",  in: Cekvi­ naNyt, nr.  2, s.  27-32, Århus,  1997

Nin, Ana'is: Dagbog 1931-34, Lindhardt og Ringhof, 1978 Nin, Ana'is: Delta of  Venus, Harcourt Brace  Jovanovich, 1977 Nin, Ana'is: Venusdeltaet, Lindhardt og Ringhof, 1982

Williams, Linda: Hard Core -Power, Pleasure, and the "Frenzy of  the  Visible", University of California Press,  1999