Planlægning af motion- og idrætsanlæg med brug af evidens
Forfattere: Mikkel Hjort
Tidsskrift: forumforidraet (2014-03-21)

Kilde. Mikkel Hiort

Kilde: Mikkel Hjort

Planlægning af motionog idrætsanlæg med brug af evidens

## 1. INTRODUKTION

Befolkningens sundhedsmæssige tilstand har gennem  de  sidste  årtier  været  et  højaktuelt emne i Danmark, og emnet bliver kun mere og mere aktuelt i takt med, at flere og flere udvikler livstilssygdomme som fedme, type 2-diabetes og hjerte-karsygdomme, som følge af inaktivitet og forkert kost (Sørensen &amp; Brønnum-Hansen, 2006).

Denne aktualitet skinner også igennem i arkitekturen, hvor mange nye anlægs- og byggeprogrammer har store visioner for, hvordan de kan bidrage til at forbedre befolkningens sundhedstilstand og få danskerne til at dyrke mere motion.

Visionerne  udspringer  af  de  sidste  to  årtiers sundhedspolitik, hvor udbredelsen af livsstilssygdommene for alvor har bragt forebyggelse på den politiske agenda (Troelsen, 2010). Det vil sige, at visionerne  udspringer  af  en  politisk  debat,  og ikke en visionær arkitektonisk tankegang. I dag er der også andre parametre, der gør sig gældende, når der opstilles visioner for kommende motion-  og  idrætsanlæg.  Det  gælder  for  eksempel kultur- og idrætsfremme, hvor blandt andet den nye skolereform har skabt fokus på vigtigheden af motion og bevægelse i forhold til motivation, læring og sundhed. Med reformen bliver motion og bevægelse integreret i alle elevers skoledag, og  kommunerne  har  derfor  et  stort  incitament for at tilbyde ordentlige faciliteter.

Når  arkitekten  går  i  gang  med  den  fysiske planlægning, er det ofte traditionelle tankemønstre,  der  danner  grundlaget  for  udviklingsprocessen, da der hverken er tradition for eller tid og  ressourcer  til  tværfagligt  samarbejde  med andre faggrupper. I stedet findes der inspiration i  eksisterende  projekter,  når  nye  motion-  og idrætsanlæg skal formgives. Parkouranlæg, trampoliner og bakkede gummilandskaber dukker  op  i  nye  anlæg  i  forskellige  udformninger. Det er selvfølgelig på den korte bane givtigt at finde inspiration i arkitektonisk vellykkede projekter, men hvis anlæggene skal videreudvikles, så  de  kan  bidrage  til  forbedring  af  befolkningens sundhedstilstand, bør man ikke alene se på anlæggets udseende og formgivning, men i højere grad fokusere på anlæggenes funktionalitet og kommende anvendelse.

Et godt eksempel er antallet af parkouranlæg. I  2006  blev  verdens første parkourpark etableret på Gerlev Idrætshøjskole, og allerede i 2012 var der ikke mindre end 47 anlæg til parkour i Danmark (Ravn, Hansen &amp; Larsen, 2013). I kontrast til dette kan man i rapporten Danskernes motions- og idrætsvaner 2011 (Laub &amp; Pilgaard, 2011)  læse,  at  det  er  under  en  procent  af  den danske befolkning, der dyrker parkour. Det vil sige, at den store stigning i antallet af anlæg til parkouranlæg  ikke  afspejler  det  egentlige  behov, men mere må opfattes som et arkitektonisk modefænomen, som diverse bevillingsgivere har fundet støtteværdigt.

Inden  for  indendørsidræt  er  der  foretaget forskning af rum til de blødere idrætsgrene, som fitness  og  yoga  (Munch,  Mogensen  &amp;  Roessler, 2007),  men  generelt  må  forskning  i  udformningen og funktionaliteten af motions- og idrætsanlæg betegnes som mangelfuld i henseende til anvendelse af foreliggende viden. Dette medfører, at udviklingen af projekter ofte mangler ekspertise og deraf følgende tilfældig planlægningsproces.  Den  forskning,  der  er  gennemført  indenfor området synliggør ligeledes, at der sjældent bliver taget stilling til brugergruppers behov og visioner (Nielsen &amp; Thorkenholdt, 2011).

Gennem mit arbejde hos GHB Landskabsarkitekter har jeg været involveret i en lang række projekter,  der  omhandler  motion-  og  idrætsanlæg.  Et  eksempel  er  Herning  Fodbold  Eksperimentarium. Projektets vision var at udvikle verdens første fodboldeksperimentarium, der skulle omdanne  det  traditionelle  fodboldanlæg  til  et bevægelseslandskab, som stimulerer til alternativ træning, leg og ophold for både motionister og elite. Som sagsarkitekt på projektet erfarede jeg,  hvor  svært det er at stadfæste de overordnede visioner i et konkret design. Processen med at involvere de forskellige brugere, i dette tilfælde idrætsudøverne, var vanskelig og skete kun i begyndelsen  af  planlægningsfasen,  hvor  designet  stadig  var  meget  abstrakt.  De  væsentlige grunde var manglende organisering og fokus på det punkt, men også manglende økonomi og tid spillede ind. I dag fremstår Herning Fodboldeksperimentarium, som et vellykket projekt med en masse  tilfredse  brugere,  men  spørgsmålet  der står tilbage er, om visionen blev indfriet? Projektet blev løst ud fra et arkitektonisk fagligt perspektiv,  men  de  funktionelle  hensyn,  herunder de træningsmæssige udfordringer blev ikke i tilstrækkelig  grad  gennemarbejdet.  Som  arkitekt skyldtes dette manglende viden indenfor fagfeltet  motion  og  idræt,  og  dermed  blev  der  kun  i begrænset omfang gjort brug af de erfaringer og evidens, der knytter sig til feltet.

Herning Fodboldeksperimentarium (Leg og bevægelse)

- Kilde: Mikkel Hjort

AF MIKKEL HJORT

Denne  erfaring  har  rejst  spørgsmålet  om, hvorvidt en målrettet fokus på brug af evidens i planlægningsprocessen kan sikre et bedre resultat af kommende motion- og idrætsanlæg, så det efterfølgende er muligt at aflæse den bagvedliggende vision i det færdige anlæg. Spørgsmålet er ligeledes, om det er arkitektens ansvar at inddrage fagpersoner, eller om ansvaret ligger hos opgavestilleren, som i forbindelse med nye motion- og idrætsanlæg ofte er kommuner i samarbejde med diverse fonde.

Formålet med artiklen er på denne baggrund at diskutere forskellige metoder til at sikre en bedre  inddragelse  af  evidens  i  planlægning  af kommende motions- og idrætsanlæg.

Artiklen  vil  behandle  to  områder  indenfor evidensbaseret  design.  Disse  områder  vil  hver for sig bidrage til at kvalificere udviklingen af kommende motion- og idrætsanlæg:

- 1)  Indsamling og brug af evidens.
- 2)    Brobygning  mellem  de  akademiske  miljøer og den praktiske verden.

## 2. ARKITEKTFAGET - EN MULTIDISCIPLINÆR PROFESSION

I  det følgende beskrives gruppen af designere, planlæggere, arkitekter og landskabsarkitekter som én fælles faggruppe: arkitekter.  Betegnelsen 'arkitekt' bruges, når brug af evidens diskuteres generelt, mens 'landskabsarkitekt' benyt- tes, når der specifikt diskuteres brug af evidens i  forbindelse  med  planlægningen  af  udendørsarealer,  herunder  motion-  og  idrætsanlæg,  da landskabsarkitektur er en specialisering af arkitektfaget.

I  artiklen  tages  der  udgangspunkt  i,  at  arkitekten hovedsageligt arbejder ud fra et synoptisk  rationalitet  ifølge  SITAR-modellen,  også kendt som rationalistisk planlægning, hvor der i planlægningen søges efter den bedste kombination af midler på baggrund af givne mål (Hudson, 1979).

Planlægning er en multi-disciplinær profession, som består af mange forskellige aspekter, så som æstetik, tradition, metode, økonomi og behovsanalyse. Dette betyder, at faget ikke har en fælles metodisk og teoretisk forståelse, ligesom der kun findes en begrænset mængde teori inden for området (Jørgensen, 2002).

## 3. EVIDENSBEGREBET INDENFOR ARKITEKTURFAGET

Ordet 'evidens'  bliver  brugt  i  mange  sammenhæng, og er efterhånden blevet lidt af et fyndord.  Evidensbaseret  design  opstod  oprindeligt som metode til planlægning af hospitalsbyggeri, hvor forskere søgte at afdække sammenhænge mellem en bygnings indretning og brugernes tilstand.  Bygninger  opført  med  evidensbaserede metoder skal efter opførelsen kunne evalueres for at fastslå, om designvalgene har udløst de efterspurgte  effekter (Andersen,  2008).  Evidensbaseret design er en metode, der ofte tilskrives professor Roger S. Ulrich ved Texas A&amp;M University i USA (Ulrich, 2004). Efterfølgende har evidensbaseret  design  også  bredt  sig  til  andre områder end hospitaler, og bruges nu også bredt indenfor arkitekturfaget, hvor menneskers velvære  og  arbejdsevne  kan  forøges  ved  at  planlægge  de  fysiske  omgivelser  med  brug  af  evi- dens. I arkitekturen har evidens værdi, hvis det er troværdigt og velbegrundet, og fungerer som en indikation for, hvordan man ved hjælp af et bestemt designvalg kan opnå det ønskede resultat. Denne definition er den gældende i denne artikel, når evidens omtales.

Evidens kan både bruges til at inddrage den nyeste  forskning  i  planlægningsprocessen  af kommende projekter, eller til efterfølgende at evaluere færdige projekter. I det følgende er der fokus på planlægningsprocessen, da det er artiklens formål at bidrage til at kvalificere udviklingen af kommende motion- og idrætsanlæg.

I dag bliver der sjældent brugt evidens i planlægningsprocessen inden for arkitektfaget. Det medfører,  at  den  nyeste  forskning  ikke  bliver implementeret i nye projekter. Projekterne kan derved ikke leve op til de forkromede visioner, der er opsat for dem, da de tager afsæt i traditionel  planlægning  og  kendte  løsninger.  Fremadrettet vil den manglende brug af evidens medføre, at arkitektfaget ikke udvikler sig optimalt, da planlægningsprocessen ikke bliver inspireret af ny viden og tværfagligt samarbejde (Brandt, Chong &amp; Martin, 2010). Dog hævder flere forskere,  at  arkitekturen  er  på  nippet  til  at  blive  en mere videnskabelig profession, hvilket indebærer en øget anvendelse af evidens eller plausibel viden  til  at  planlægge,  design  og  administrere det urbane miljø på (Brown &amp; Corry, 2011). Evidensbaseret design er så småt begyndt at ændre designstrategier, men evidensbaseret design bliver  ofte  undladt,  da  mange  arkitekter  ser  evidensbaseret design som hæmmende for processen, da de føler, den er for normgivende.

Diskussionen  om  at  inddrage  evidens  i  arkitekturen er ikke ny, og kan ses i både dansk og international litteratur. I 1999 udkom bogen Healing Gardens af Clare Cooper Marcus (Cooper &amp; Barnes, 1999). Bogen, der beskriver den positive effekt af at have terapihaver omkring hospitaler, åbnede debatten om inddragelse af evidens i landskabsarkitekturen  i  Danmark.  En  række danske Ph.d. projekter har i de seneste år omhandlet evidensbaseret design. Her kan blandt andet  nævnes  ' PlayLab  Cph.  Design  and  use  of public playgrounds in urban green spaces' af Anne Dahl Refshauge (Refshauge, 2012), og ' Healing gardens at crisis shelters for women and children survivors  of  domestic  violence' af  Victoria  Linn Lygum (Lygum, 2010). Fælles for disse projekter er, at de er meget specifikke inden for hver deres gren af landskabsarkitekturen, hvor de hver især  peger  på  konkrete  arbejdsredskaber,  der kan  forbedre  den  fremtidige  designproces  indenfor deres eget område.

Motion- og idrætsanlæg er en type opgave, der i disse år har fået en renæssance netop på grund af samfundets intense fokus på forebyggelse og sundhed.  Nyere  forskningsresultater  viser  en klar  sammenhæng mellem de fysiske rammers udformning  og  fysisk aktivitet (Schipperijn, 2010). Denne artikel lægger sig i rækken af artikler  og  afhandlinger,  der  omhandler  brug  af evidens inden for en specifik gren af landskabsarkitekturen - nemlig motion- og idrætsanlæg. Dog  adskiller  artiklen  sig  ved  at  komme  med mere overordnede metoder og principper til inddragelse af evidens, da specifik viden ofte er forældet  efter  en  kort  årrække  (Neukersmans, 2008).

## 4. INDSAMLING OG BRUG AF EVIDENS

Der er mange metoder til at indsamle evidens på, og som udgangspunkt kan der både anvendes evidens fra naturvidenskabelige, samfundsvidenskabelige  og  humanistiske  forskningsresultater med respekt for metodeforskelle inden for  de  forskellige  videnskabelige  traditioner (Frandesen, Ryhl, Folmer, Fich, Sørensen &amp; Fol- mer,  2009).  Metoderne  spænder  fra  evaluering af  eksisterende  projekter,  casestudies,  spørgeskemaundersøgelser og dataindsamling. En række af disse metoder bliver allerede benyttet inden for faget, dog uden at blive betegnet som evidens, mens andre metoder er svært tilgængelige.  Det  gælder  blandt  andet  dataindsamling inden  for  andre  fagfelter,  hvor  arkitekter  ganske enkelt ikke er udstyret med de rigtige værktøjer til at gøre dette. I disse situationer må arkitekten  søge  hjælp  hos  fagfolk,  der  har  den rette  erfaring.  Indenfor  enkelte  områder  af landskabsarkitekturen  inddrages  allerede  evidens. Det drejer sig om de mere tekniske sider af faget, så som kloak- og belægningsdimensionering,  mens  evidensbaseret  design  inden  for mere tværfaglige område sjældent er brugt. For at øge brugen af   evidens i sådanne områder, er det nødvendigt, at både praktikere og forskere genererer mere viden til at basere beslutninger på. I denne henseende spiller forskning indenfor  andre  fagfelter  en  central  rolle  (Brown  &amp; Corry, 2011).

Et eksempel på en arkitekt, der blander evidensbaseret  design  med  intuition  er  den  verdenskendte  danske  arkitekt  Jan  Gehl.  Hans mantra er, at hvis der skal være liv i en by, skal der være rart at være, så mennesker har lyst til at opholde sig der. Selv om Jan Gehl anvender evidens til at lave sine analyser af bylivet, er det alligevel  nødvendigt  at  anvende  intuition  og personlig erfaring til at skabe noget, der er så svært at indfange som et godt miljø (Gehl, 1971).

Bogen  ' Design  Informed' opstiller  en  vision, hvor arkitekten går ind i mere komplekse problemstillinger, som positivt indvirker på menneskets velvære. For at dette skal kunne lade sig gøre, må man kunne forudsige udfaldet af arkitektens  arbejde,  før  det  bliver  realiseret.  Det kan kun ske, hvis der bruges evidens. Arkitekter må derfor lære at stole på evidens, og dens muligheder for at kunne forudse resultater. Denne ændring skal sikre kvalitet og innovation i fremtidige planlægningsprocesser (Brandt, Chong &amp; Martin, 2010).

Arkitektfaget må som fag hæve overliggeren for, hvad der er muligt, og inddrage viden fra en større kreds af fagfolk, end man er vant til. Der er  allerede  en  positiv  bevægelse  i  gang,  hvor flere og flere får øjnene op for fornuften af tværfagligt arbejde og en målrettet brug af evidens, men arkitektfaget mangler stadig at definere et samlet mål for hele branchen, der kan forberede både uddannelse og professionelt virke, så man fremadrettet kan inddrage evidens som en integreret del af faget.

## 5. BROBYGNING MELLEM DE AKADEMISKE MILJØER OG DEN PRAKTISKE VERDEN.

I et historisk perspektiv har sundhedsfremmende initiativer, herunder fysisk aktivitet, hovedsageligt været rettet mod de individuelle og sociale faktorer. I en erkendelse af, at påvirkningen af disse  forhold  ikke  alene  medfører  en  adfærdsændring, har der inden for de seneste år været en øget opmærksomhed på, hvordan og i hvilket omfang interventioner, målrettet de fysiske rammer, kan påvirke fysisk aktivitetsadfærd (Davison &amp; Lawson, 2006). Gennem de seneste to årtier har der været et opgør med det traditionelle idrætsbyggeri, som tidligere var låst fast i gamle konventioner (Lyngsgård, 1990). I dag ses en udvikling, hvor det traditionelle idrætsbyggeri skifter karakter. Det handler ikke mere kun om at  skabe  moderne  arkitektur,  men  også  om  at give brugerne en speciel oplevelse af stedet (Kural, 2000). Forskningen har anskueliggjort nogle af  de  parametre,  som  arkitekter  og  bygherrer skal prioritere, når de designer og planlægger de motiverende omgivelser. Det er dog uklart i hvor høj grad arkitekternes fortolkninger af 'idrætsspecialisternes' anvisninger i praksis skaber de rammer, forskerne har efterlyst.

En  række  forskere  peger  på,  at  der  er  en manglende  forbindelse  mellem  praktiserende arkitekter og det akademiske miljø på universiteterne indenfor arkitektur. Derved bruger udførende arkitekter ikke den nyeste teori fra forskermiljøet - og omvendt (Watson &amp; Grondzik, 1997). Ifølge arkitekturteoretiker N. John Habraken mangler arkitekter en klar defineret metode til at samarbejde med andre faggrupper på en struktureret og gensidig accepteret måde, så der fremadrettet kan bygges bro mellem de forskellige  videnskaber.   Denne  metode  skal  ikke diktere resultatet, men opfordre til samarbejde inden  for  et  fast  regelsæt,  hvor  der  stadig  er plads til at eksperimentere, udforske og tage individuelle beslutninger (Habraken, 2003).

Vi lever i et vidensamfund, også kaldet informationssamfundet, hvor hovedparten af arbejdsstyrken er beskæftiget i den tertiære sektor, og hvor viden er den vigtigste ressource og drivkraft (Florida, 2002). I vidensamfundet bliver  man  bombarderet  med  en  strøm  af  viden gennem medier og internet, og ny viden er ofte forældet efter en kort årrække. Undervisningen på  arkitektskolerne  må  derfor  udvikle  sig,  så der i stedet undervises i metoder og principper i stedet for facts (Neuckermans, 2008). Der skal gives plads til, at man kan diskutere formål, vision  og  ændrede  forudsætninger  i  samfundet. Arkitekten skal  ligeledes  redefinere  sig  selv.  I dag ser arkitekten ofte sig selv ud fra et gammeldags ideal, hvor han designer monumenter, og  ikke  som  en  del  af  samfundet.  Han  bruger dermed ikke de værktøjer og nyskabende metoder, der er tilgængelige (Habraken,2003).

Candormarkon (Komhinatinn af tranina nn lon)

Søndermarken (Kombination af træning og leg) Kilde: Mikkel Hjort

## 6. EVALUERING AF MOTION- OG IDRÆTSANLÆG

Der er endnu kun foretaget få evalueringer af nye motion- og idrætsanlæg, hvor man har forsøgt at effektevaluere anlæg ud fra den bagvedliggende vision. En del af disse evalueringer er foretaget af Lokale og Anlægsfonden, der evaluerer  projekter,  de  selv  har  støttet.  Syddansk Universitet, Institut for Idræt &amp; Biomekanik har ligeledes  lavet  en  evaluering  af  udviklingsprojektet 'En God Omvej - Bevægelse i lokalområdet', der i januar 2011 blev igangsat i ni kommuner  med  det  formål  at  sætte  fokus på, hvordan de fysiske rammer kan skabe bedre vilkår  for  det  aktive  og  sunde  hverdagsliv.  Dette forskningsprojekt bestod overordnet af en procesevaluering og en effektevaluering.

Evalueringen pegede på, at motion- og idrætslivet  forbedres,  når  kvaliteten  og  udbuddet  af anlæg i nærområdet stiger. Procesevalueringen pegede ligeledes på, at det kan være svært at implementere  nye  anlægsprojekter  i  kommunerne, da politikerne, som jo er sidst i den kommunale beslutningskæde, ofte kan være meget traditionelle i deres måde at tænke på, hvilket kan være en hæmsko for udviklingsprojekter.

DIF  fik  i  2013  udført  rapporten  'Idrætsforeninger i Danmark - rammer og vilkår' (Borch, 2013),  hvor  idrætsforeningernes  rammevilkår bliver  analyseret  dybdegående  og  sammenlignet ud fra både objektive og subjektive vurderinger.  Lokale  og  Anlægsfonden  har  ligeledes med hjælp fra Kaas og Muldvad Research fået opdateret  deres  facilitetsdatabase.  Begge  undersøgelser skal have ros for at generere ny empiri,  som  på  mange  måder  kan  bruges  som  en tilfredshedsvurdering  af  det  danske  foreningsliv,  men  undersøgelserne  er  på  flere  områder problematiske og er ikke tilstrækkelig gennemtænkt. Der mangler i høj grad at blive taget stilling til årsagssammenhænge, og kan i planlægningsmæssig  sammenhæng  være  vanskelige  at anvende i konkrete projekter. Ikke desto mindre viser de to undersøgelser, at der er en stor ulighed i,  hvilke  tilbud  de  forskellige  kommuner  i Danmark  kan  tilbyde  deres  borgere.  Dette  vil givetvis starte en større prioriteringsdiskussion i  landets  kommuner,  samtidig  med  at  en  del kommuner vil forsøge at kompensere med nye anlæg for at udligne denne ulighed.

## 7. DISKUSSION

En række forskere hævder, at arkitekturen er på nippet til at blive en mere videnskabelig profession,  hvilket  indebærer  en  øget  anvendelse  af evidens  eller  plausibel  viden  til  at  planlægge, designe  og  administrere  det  urbane  miljø  på (Brown &amp; Corry, 2011).

Som tidligere nævnt er arkitektfaget en multidisciplinær profession, som består af mange forskellige aspekter, så som æstetik, tradition, metode, økonomi og behovsanalyse.

En risiko ved at inddrage evidens baseret design  kan  være,  at  man  glemmer  de  forskellige aspekter, der ikke er baseret på evidens, og udelukkende lader den indsamlede evidens bestemme,  hvilken  løsning  man  skal  vælge.  Et  sådan scenarie vil være en svækkelse af arkitektfaget, hvor man fravælger de traditionelle dyder. Omvendt kan man sige, at evidens baseret design er et meget brugbart redskab, som kan anvendes i mange  situationer,  men  arkitektens  repertoire af virkemidler og grundlæggende faglighed må ikke glemmes.

Man kan argumentere for, at det er arkitekternes eget ansvar at involvere de rigtige fagfolk og dermed også evidens i konkrete projekter, men arkitekter er ofte presset af en stram økonomi, som det er svært at indeholde udefra kommende fagfolk i. På den anden side kan man argumentere for, at det er bygherren, i denne type opgaver  kommunerne, der skal  sørge  for  disse fagfolk,  da  det  også  er  dem  der  har  opsat  de overordnede visioner. Som udgangspunkt er det en  forudsætning  for  et  succesfuldt  projekt,  at der er konsensus mellem organisationskulturen og projekttype, samt udøvende arkitekt. Derfor er gennemførligheden af god planlægning også afhængig af, at der med held kan etableres et politisk ejerskab til projektet (Pawlowski &amp; Troelsen, 2012).

Gennemførligheden af vellykket planlægning er således ikke blot afhængig af de fagpersoner, som er involveret og de processer der gennemfø- res, men tillige af det politiske og organisatoriske miljø den er en del af.

## 8. KONKLUSION OG PERSPEKTIVERING

Formålet med at inddrage evidens baseret design  i  kommende  motion-  og  idrætsanlæg  er ikke at skabe flere motion- og idrætsanlæg, men derimod at designe kommende anlæg med mere kvalitet, så den nyeste forskning fra andre fagområder inddrages, og derved er med til at sikre, at de opsatte visioner bliver opfyldt.

I denne artikel er der belyst forskellige parametre, der enten skal ændres eller forbedres for at sikre, at den nyeste forskning og viden fra andre  fagområder  bliver  overført  og  inddraget  i planlægningen af nye anlægsprojekter, der via arkitekturen har til hensigt at skabe rum for bevægelse, motion og idræt. Processen bliver længerevarende, da ændringerne skal ske på flere parametre.

Et første skridt er at reformere undervisningen  på  universitetet,  så  der  fremover  også  undervises i metoder, så arkitekter får en klart defineret  metode  til  at  samarbejde  med  andre faggrupper  på  en  struktureret  og  gensidig  accepteret måde. Dernæst skal der rettes opmærksomhed på planlægningsproceduren, og de ulemper, der er ved at bruge traditionelle tankemønstre  i  udviklingsprocessen  af  nye  anlæg. Sidst  men  ikke  mindst  skal  der  fra  starten  af konkrete  planlægningsprocesser  redegøres  for, hvor ansvaret for inddragelse af den rette evidens skal placeres, samtidig med at der i samarbejdet defineres hvilken form for evidens, man er interesseret i at bruge i det konkrete projekt.

Herning Fodboldeksperimentarium eksemplificerede gennem mine egne erfaringer, at det er svært at udvikle den funktionelle side af et anlæg uden brug af specifik evidens.

Herning Fodbold Eksperimentarium (selvtræning) Kilde: Mikkel Hjort

Her  kunne  man  med  fordel  have  inddraget idrætsudøverne  og  idrætsspecialisterne  meget længere  i  processen  og  dermed  sikret  flere idrætsmæssige nyskabende løsninger. Samtidig burde  den  nyeste  viden  fra  fageksperter  også have været inddraget i projektet, hvis de opsatte visioner skulle have været opfyldt.

Der er i dag en stor fokus på motion og idræt i samfundet, og der er intet, der tyder på at denne  tendens  vil  blive  mindre  de  kommende  år. Arkitekter har på den baggrund en gylden mulighed for at forbedre planlægningen af motionog idrætsanlæg i Danmark, men det kræver, at vi  hæver  ambitionsniveauet  og  inddrager  målrettet evidens i planlægningsprocessen.

## LITTERATURLISTE

Andersen, U. Ingeniører skal bekæmpe sygdomme og urolige unger. Ugebladet Ingeniøren, 2008, nr. 12.

Borch,  M.  (2013). Idrætsforeninger  i  Danmark  rammer og vilkår . Danmarks Idrætsforbund.

Brandt,  R.,  Chong,  G.H.,  Martin, W.  M.  (2010). Design informed . John Wiley &amp; sons.

Brown,  R.D.,  R.C.  Corry.  (2011). Evidence-based landscape architecture - The maturing of a profession. Landscape and Urban Planning.

Cooper, C., Barnes, M. (1999). Healing Gardens Therapeutic  Benefits  and  Design  Recommendations . John Wiley &amp; sons.

Davison, K.K., Lawson, C.T. (2006) Do attributes in the physical environment influence children's physical activity. Int. J. Behav.Nutr.Phys.Act., vol.3.

Florida, R. (2002). The Rise of the Creative Class. Basic Books.

Frandsen, A.K., Ryhl, C., Folmer, M. B., Fich, L.B., Sørensen, N.L., (2009) Helende Arkitektur . Inst. for Arkitektur of Design. Skrifteserie nr. 29.

Gehl, J. (1971). Livet mellem husene. Arkitektens forlag.

Habraken, J.N. (2003). Questions that will not go away: Some remarks on long-term trends in architecture  and  their  impact  on  architectural education. Open  house international Vol. 31, No.2 .

Hudson,  B.  M.,  Galloway,  T.D,  Kaufman,  J.L., (1979)  Comparison  of  current  planning  Theories:  Counterpart and contradictions. American Planning Association, Vol. 45 number 4.

Jørgensen, L. O., (2002) På vej eller afvej. Sammenfattende kommunal planlægning I Danmark .

Inst.  for  Samfundsudvikling  og  Planlægning, Aalborg Universitet.

Kural, R. (2000). Fremtidens idræts- og kulturbyggeri . Lokale og Anlægsfonden.

Laub, T.B., Pilgaard, P. (2011). Danskernes motions- og sportsvaner . Idrættens analyseinstitut.

Lygum, V.L. (2010). Healing gardens at crisis shelters for women and children survivors of domestic violence. Forest and Landscape Research. No. 552012. Forest and Landscape Denmark.

Lyngsgård,  H.  (1990). Idrættens  rum .  Borgens Forlag.

Munch, L., Mogensen, M., Roessler, K. K. (2007). Arkitektur,  kvinder  og  idræt .  Lokale  og Anlægsfonden.

Neuckermans, H. (2008). Browsing  architecture. Fraunhofer Forlag.

Nielsen,  G., Thorkenholdt,  K.  (2011). Byens  Bevægelsesrum. Socialministeriet.

Pawlowski, S. C., Troelsen, J. (2012). En god omvej - Bevægelse i lokalområdet. Inst. For Idræt og Biomekanik.

Ravn,  S.  (red),  Hansen,  J.  (red),  Larsen,  S.H. (2013). Tics, træning og tango - bevæggrunde for bevægelse . Syddansk Universitetsforlag.

Refshauge, A.D. (2012). PlayLab Cph. Design and use  if  public  playgrounds  in  urban  green  spaces. Forest  and  Landscape  Research.  No.  53-2012. Forest and Landscape Denmark.

Schipperijn, J. (2010). Use of urban green space. Forest  and  Landscape  Research  No.  45-2010. Forest and Landscape Denmark.

Sørensen, K.J., Brønnum-Hansen, H. (2006). Risikofaktorer i folkesundhed i Danmark. Statens Institut for Folkesundhed.

Troelsen, J. (red), Troelsen, J. (2010). Bevægende rammer - Omgivelsernes betydning for fysisk aktivitet og sundhed. Syddansk Universitetsforlag.

Ulrich,  R.,  Zimring,  Z.  (2004). The  Role  of  the Physical Environment in the Hospital of the 21 st Century:  A  Once-in-a-Lifetime  Opportunit. Texas A&amp;M University.

Watson,  D.,  Grondzik,  W.  (1997). Strategic  Research Agenda . Georgia Institute of Technology.