Kvindekamp, klassekamp og puritanisme
Forfattere: Beth Juncker
Tidsskrift: kok (1982-02-25)

Beth Juncker

## Kvindekamp, klassekanlp og

## puritanisme

En analyse af Karen  Sundts  kolportageroman, »Arbeiderliv«,  fra  1901

## Indledning

19  18 var der atter debat i det norske storting. Den drejede sig om kunststutte:  skulle  forfatterinden  Karen  Sundt tildeles  400  kr. årlig  i ~understuttelse for gamle  kunstnere«?  Flertalsindstillingen  mente  nej -Karen  Sundt  var  ikke  KUNSTNER,  men KOLPORTAGEFORFATTER.  Mindretalsindstillingen, der betonede  Karen  Sundts betydning for udviklingen  af en arbejderklasselitteratur,  vandt -og den furste  hidsige  debat om 'tri-

viallitteratur'  blev startet.

Karen  Sundt blev  i  den  konservative  presse  anklaget  for at være  litterær  underludig,  umoralsk,  anti-demokratisk,  og  korrupt.  Et  forfatterskab, der handlede om 'tjenestepiger og andre kukkenarbejdende' og som faktisk blev  læst af dem kunne  ikke accepteres i den litterære offentlighed. Dertil kom, at skribenten var kvinde.

Karen Sundt var da 77 år  gammel.

Hun  var  autodidakt.  Havde  fra  1870eme forsurget  sig  selv som politisk skribent, tilknyttet det sverdrupske venstre og ivrigt optaget af arbejder- og kvindespurgsmål.

Udover sit skrivearbejde var hun foredragsholder bl.a.  i den tids arbejdersamfund. Altsammen som led i den norske venstrebevægelse og hele tiden på dens venstrefluj.  1887 blev hun smidt ud.  Officielt  af  politiske  grunde,  men  reelt  som  offer  for  den dobbeltmoral, der på trods af programpunkter om kvindefrigurelse, også gjaldt det norske venstre.

Karen Sundt tilbagelagde  venstrepositionen  politisk og knyttede sig til arbejderbevzgelsen, men det kvindepolitiske  forblev et  traumatisk  område. For hende  havde  kvindefrig~relse  ikke blot  vzret  et  programpunkt.  Hun  havde  praktiseret  den -og måtte betale med sit rygte og sit job.  Venstrebevzgelsens organer lukkes for hende og fra  1890eme tvinges hun til at emzre  sig som kolportageskribent -på usle vilkår.

På trods af disse vilkår Endres linjen i Karen Sundts skribentvirksomhed ikke. Hun fmer sit sociale og politiske engagement

med ind i kolportageromanen.

## Kolportage

Det var ikke så mzrkeligt, at statten til Karen Sundt vakte opmzrksomhed i den litterme offentlighed. Hun havde aldrig sat sine ord der. Til gengzld var hun kendt i den litterzre suboffentlighed, som man nok vidste eksisterede, men aldrig havde dramt

om at anerkende.

Udviklingen af denne litterzre suboffentlighed hang sammen med industrialiseringen  og udviklingen  af et  skolesystem  også for de arbejdende klasser. Den voksende lzsefzrdighed og behovet  for  billig  underholdning  blev  udnyttet  af  kolportageboghandleme.  En  rzkke  underbetalte  skribenter blev  ansat til  at sarge for produktionen, et net af kolport~rer tog sig af distributionen -romanerne solgtes hzftevis ved darene. Reproduktionen på dårligt papir og uden korrekturlzsning s~rgede boghandlerne selv for. De var oftest bogtrykkere. Det udviklede sig til en veritabel  underklasseoffentlighed -styret udefra og uden beraring  med  klasemes livsvilkår og erfaringer. ~Kolportageromanem, skriver Salmonsens leksikon, er »Romaner beregnede for den store Mzngdes Smag og efterhaanden udstyrede med Lokkemidler (Przmier) bestaaende  af Ure, Billeder  o.a. V~rdigenstande«.

Tager man ordet beregnede  for for sit pålydende er karakteristikken  ikke helt  ved  siden af.  At det  var en »Smag« arbejderklassen  blev tillagt understreges  gennem  den  succes, der blev Karen Sundts omformning af genren til del.

I  hendes regie Endres kolportageromanen til arbejderklasse-

litteratur.

Fra romaner om adel, r~vere

og kzrlighed til romaner om ar- bejderklassens livsvilkår, erfaringer, organisering og udvikling -et individuelt fors~g på at g ~ r e den litterære suboffentlighed til en klasse- og  klassebevidst  offentlighed, der kunne beskrive og bearbejde  klassernes egne erfaringer. Karen Sundts roman »Arbejderlive fra  190  1  er faktisk den f ~ r s t e norske fremstilling af arbejderbevægelsens historie.

## og den  fortrmgte

## Det ideologiske sammenst~d seksualitet

1884 -f ~ r b uddet med venstre -udgav  Karen Sundt et lille hefte: Livsbetragtning. Her bekender hun sig til den totale ligestilling mellem mænd og kvinder både privat og offentligt og samtidig til  den realistiske  litteratur, der »blotter Hulheden, Skjevheden, Halvheden og Uærligheden hos de saakaldte Oplyste.«

Det kvindepolitiske modificerer hun  efter  oplevelserne  i 1887,  hvor hun blev frataget redakt~rposten ved bladet »0stlandsposten«, som fslge afsit private kvindeliv, men det litterære program  tager hun med  sig ind i kolportagesystemet  og ændrer dermed individuelt dets funktion  fra underholdning  til underholdende  politisk  oplysning.  Men  zndringen  var  ikke uproblematisk. Kolportageromanens  rammer  og  spzndingsprincipper  skulle  overholdes.  Derfor  oplever  man  i Karen Sundts romaner et sammenst~d mellem en ztsende kritisk realisme og en harmonis~gende idealisme, en klassekampskonception og en klasseharmonisering, en kvindekamp og en kvindebegrznsning. Det er dette sammenstsd mellem en realistisk  holdning og en kolportageteknik der her skal g ~ r e s til  genstand  for analyse ud  fra en enkelt af Karen Sundts mange kolportagero-

maner: Arbeiderliv fra 190  1.

Arbeiderliv er en politisk  biografi: et billede af forholdet mellem  venstrebevzgelse og arbejderbevzgelse i Norge  i perioden 1870 -1900. Det er samtidig en kvindebiograji: en beskrivelse af forholdet  mellem  kvindevilkår og kvindefrig~relse indenfor de to bevzgelser. I  skzringspunktet mellem romanen  som politisk biografi  og romanen som kvindebiografi skabes dens centrale tema:  forholdet  mellem  kvindebevidsthed og  klassebevidsthed

som en konfrontation  mellem de mznd der tegner den Dkono- miske og politiske udvikling og de kvinder, der bzrer den.

Den industrielle udvikling i  Norge -udviklingen af en industriarbejderklasse og ændringerne i landbrugsstrukturen -er det historiske grundlag for Karen Sundts skildringer i Arbeiderliv.

Som  mange  kolportageromaner er  også  denne  en  slzgtsroman, men  i  modsætning til de fleste er den kollektivt udformet: vi  folger fra starten i  1870erne 4 familier i hver to generationer:  Savvzrksfamilien Omholt fra Christiania skildres sammenhængende  med  savværksarbejderfamilien  Hansen,  godsejerfamilien Groth på samme måde sammenhzngende med arbejderfamilien Bemick. Bogen er med andre ord grundlæggende komponeret  ud  fra  klassemodsztninger i by  og  på  land.  Men som kompositionsprincip suppleres det af to andre: et generationsprincip, der  przciserer de modsztninger produktionsomIzgningen  medforer indenfor begge klasser. I overklassen modsætningerne  mellem  den  zldre generations  patriarkalske  konservatisme  og  den  yngre  sociale  liberalisme.  I  arbejderklassen mellem de zldre arbejderes sociale konservatisme og de yngres radikale socialisme. Derudover et k~nsprincip.

De politiske og ideologiske kampe produktionsomlægningen medforer indenfor begge klasser skildrer Karen Sundt på en sådan måde, at de offentlige kampe, knyttet til  parlamentarisme, stemmeret, strejker og arbejderorganisering bæres af romanens mrend, hvorimod  de »private« kampe, knyttet  til familie, bom og kzrlighed b ~ r e s af dens kvinder.

Romanen tegner på denne måde to universer,  styret af  den samme historiske udvikling og de samme modszetninger, men alligevel kvalitativt forskellige. Det er denne konsopdelte strukturering, der gor det muligt for Karen Sundt at pege på det historisk problematiske forhold mellem kvinde- og klassebevidsthed.

## Den politiske biografi

Den politiske kamp i Norge i slutningen af  1800-tallet drejede sig primzrt om to ting: indforelse af parlamentarisme som princip og almen stemmeret. 1865 starter organiseringen af bonder i bondevennforeninger og  cirka samtidig organiseres dele af den norske arbejderklasse i arbeidersamfunn.

»For den moderne sosialistiske arbeiderbevegelse og fagbevegelsen  blir  de  eneste  virkelige  representanter  for  arbeidernes klassebevegelse opstår der innen arbeiderklassen i de forskjellige land arbeiderforeninger med det almene formål å hjelpe  de arbeidende klasser med oplysning av forskjellig art« (Arbeidernes

Leksikon bd. 1, 1974).

Ideen til organisering af bonder og arbejdere gik tilbage til den forste organisering  af norsk  land- og byarbejderklasse: Thrani-

terbevegelsen.

»Som organisert  bevegelse  kan  Thranitterbevegelsen dateres fra  27.  ds.  1848, den  dag,  da  den  forste arbeiderforening blev stiftet i  Drammen. Fra denne forening blev det sendt ut oprop om dannelse  av  lignende  foreninger  andre  steder.  Bevegelsen vokste nu meget raskt. I juni  1850 var tallet på foreninger steget til  273 med 20854 medlemmer.« (Arbeidernes Leksikon bd. 3. 1974).

Thranitterbevegelsen blev slået ned af myndighederne i 1852. Dens ledere blev fængslet og domt. Det blev afslutningen på den forste norske arbejderbevægelse, men  ikke på dens indflydelse. Organisationsstrukturen  og  de  reformkrav  bevægelsen  havde opstillet,  heriblandt  kravet  om  almen  stemmeret,  blev  på  et tværpolitisk  grundlag  viderefort  af  den  borgerlige  oppositions ledere: Ueland og Johan  Sverdrup. Under den sidstes politiske lederskab inddrages bondevennforeninger og arbeidersamfunn i kampen for parlamentarisme og det bliver denne demokratiske alliance  mellem  bonder,  arbejderklasse  og  intellektuelle,  venstrebevægelsen,  der gennemtvinger  systemskiftet  i  1884, hvor

Sverdrup overtager regeringsmagten.

Allerede  inden  sejren  i  1884 var  modsætningerne  indenfor bev~gelsen tydelige.  Den industrielle udvikling  havde skabt en industriarbejderklasse,  der ikke så sine klassemæssige interesser varetaget  af de borgerlige  oppositionspolitikeres  reformpolitik. Det var disse industriarbejdere, der i 1870erne stiftede de forste selvst~ndige fagforeninger,  det var dem, der var aktive  såvel i strejker som i de socialistiske agitationsmoder, der i lobet af 1873-74 blev afholdt i  Oslo. Det var samtidig dem, der bragte de politiske diskussioner ind i de tværpolitiske arbeidersamfunn.

Efter sejren i  1884 træder disse modsætninger mellem en socialliberal og en socialistisk politik åbent frem i sp0rgsmålet om almen stemmeret.

»I  1884 var stemmeretten  utvidet til alle menn med en inntekt  av minst  500 kr.  på landet og 800 kr.  i byene,  unntatt  de som tilh~rte en annens husstand  som tjenere. Men flertallet av arbejderklassen var ennu uten politiske rettigheter. Den radikale f l ~ i i venstre understvttet arbeidernes krav om innf~relse av almindelig  stemmeret.  Den  moderate  fl0i  derimot  f ~ l t e at almindelig stemmerett vilde undergrave dens maktstilling og stillet sig bestemt  imot.« (Arbeidemes Leksikon bd. 3, spalte 874, 1974).

Det  er forholdet  mellem  venstrebevægelsens folkelighed  og arbejderklassens kamp for ~konomisk, politisk og kulturel frig0relse, der udg0r hovedindholdet i Karen Sundts politiske biografi.  Hun  angiver  selv  romanens  starttidspunkt  til  1870eme og skildrer historisk  korrekt de tidlige bestræbelser på at skabe en socialistisk  arbejderbevægelse:  de  f~rste fagforeningsdannelser og Tjueholmsm0deme i 1873-74. Samtidig placerer hun allerede fra romanens start Assessor Groth (et portræt af venstrelederen  Johan  Sverdrup) som stortingspræsident  og beskriver  venstrebevægelsens splittelse omkring  synet  på almen stemmeret. Begivenheder, der historisk f0rst finder sted med det norske 'systemskifte' i 1884.

Denne  koncentration  af  et  længere  historisk  forlob  hænger sammen med hendes analytiske ærinde: ferrst efter 1884  viser det sig at venstrebevægelsens demokratiske tanker primært  er borgerligt-demokratiske.  Kampen mod embedsmandsstyret var det væsentlige, folkeligheden og arbejdervenligheden  kun et middel i  kampen for egne klasseinteresser.  Den  historiske  koncentration g0r det muligt for Karen Sundt at analysere det spegede forhold  mellem  politiske  ideologier  og klassetilh0rsforhold  i den sammensatte bevægelse og dermed forklare, hvorfor alliancen i

længden var uholdbar.

Analysen centreres  om  forholdet  mellem  den  borgerligrevolutionære  godsejerscan  Groth,  hans  grundtvig-inspirerede svigers~n  Einar  Groth, den  radikale Adolf Omholt og sociali-

sten Anders Hansen.

## Det folkelige  venstre

Præsident  Groth  er godsejerson.  Hans bror  overtager  familiegodset  og  selv  forlader  han  landet  til  fordel  for  jurastudier  i byen. Han bliver tidlig grebet af de borgerlig-demokratiske tanker om frihed, lighed og broderskab og forlader sin sagforerpraksis til fordel for en politisk karriere i demokratiets tegn.

Han så seg selv som ung mann, sterkt grepet av tidens frie bevegelser. Han var demokrat med liv og sjel, og da han ble valgt til stortingsmann, stilte han seg  jevnsides de storste og beste venstremenn. Det var en tid da han ble benevnt med oppnavnet: Jakobineren. Det var i ungdommen i den forste tiden av hans politiske virke, da han innbilte seg at han arbeidet ganske uegennyttig,  bare  for å tjene  folkets  sak.  Men  ettersom  tiden  og  årene gikk,  antok  arbeidet hans  en  annen  karakter.  Hans eget  »jeg« kom mer med i spillet, han syntes godt om å være en offentlighetens mann, han begynte å stile imot makt og en ansett stilling. Han nåde dette. Det ble utviklet  i  ham  en zrgjerrighetsfolelse, trang til å komme videre og videre opp mot hoyhet og makt. Alligevel trodde han at han tjente folkene. Han ville vxre arbeiderven, han ville stotte de små (Arbeiderliv s. 370).

Citatet stammer fra romanens slutning, hvor de små er ophort med at elske ham  og hvor han selv forsoger at gore status over

sin politiske udvikling.

Da romanen starter står Groth på hojdepunktet af sin karriere: som leder af en sejrende venstrebevzgelse og stortingsprzsident. Samtidig det punkt  hvor det politiske omslag som citatet antyder finder sted. Han der i sin politiske  karriere  har hyldet arbejderklassen og kravene om almen stemmeret, har stået som et  nationalt  fremskridtssymbol bliver  langsomt,  men  sikkert konservativ. Det er det politiske omslag og ikke selve personen, der interesserer Karen  Sundt. De grunde  han selv angiver: zrgerrighed, angsten  for radikalismens religionsfomzgtelse og socialismens samfundsfomzgtelse, inddrager hun i sit ideologiske signalement, men den samlede forklaring giver hun ved at lade sin beskrivelse af ham forme sig som en konfrontation  mellem hans offentlige fremtrzden og hans private interesser.

Udadtil  står han  som arbeiderven, men  privat  modarbejder han arbejderklassens forsog på selvstzndig organisering. Da de socialistiske arbejdermoder på Tjueholmsberget starter, infiltrerer han hemmeligt modet. Primært for at hindre sin egen bror i at tale og dermed blamere familiens navn, sekundært fordi han mener, at enhver frigorelse er et politisk anliggende:

Det er ad lovgivningens vei og gjennem et vidtgående reformarbeid at arbeideren må hjelpes frem. Det koster oss statsmenn mye tid  dette å fremme arbeidersaken.  Det  er årtiers verk  (s. 1  89).

At tage sagen i egen hånd er kun nedbrydende.

Udadtil  står han samtidig som radikal -tilhænger af kærlighedsægteskab og kvindefrigorelse. Privat lever han i et ægteskab, hvor hustruen er reduceret til en skygge, der hengivent adlyder hans mindste vink og privat nægter han brordatteren Elisa, som

han er formynder for, sit samtykke til ægteskab:

- -Jeg  synes det kan være nok med en mesalliance innen fami-
- lien.
- -Du  mener tante Mathilde? spurgte Elisa, nesten bare for å si noe.
- -Hvem annen skulle jeg vel mene, svarte onkelen heftig, -jeg
- tenker på Einars ulykkelige mor, en fodt Groth, som kastet seg bort til Anders i Lia, en av fars husmannsgutter.

Elisa  tekte  ved  seg selv: Onkel vil jo  være  en  folkets  mann. Burde han da være imot et folkeligt gifte? (. .  .)

- -Du forstår det ikke, barn. Du skjonner vist ikke hvilken sorg og skam du gj0r din familie når du går hen og kaster deg bort til en fattig arbeidergutt og en sonn etter min. . . ulykkelige soster. (S. 3 1)

Præsident Groths uvilje mod Einar fra Lia skyldes klasseforskellene mellem ham og Elisa. Hensynet til familien sejrer over hans demokratiske lighedstanker.  Men uviljen  er også politisk bestemt. Einar repræsenterer den hojskoleinspirerede del af venstrebevægelsen  og dermed i Groths ojne en idealisme som ikke lader sig praktisk realisere. Det er hojskolens tanker om det åndelige  fællesskab,  der  vil  fjerne  de  materielle  modsætninger. Bonder, husmænd og godsejere vil gå sammen om en retfærdig og moralsk  fordeling. Frigorelsen er for Einar et sporgsmål om kristen moral. Næstekærligheden vil f å  overklassen til at frasige sig fordele og privilegier -klasserne vil forenes i  et åndeligt og materielt fællesskab.

Om slige bestræbelser mener Groth som den konservative foged Munk.

Jeg  mener  at  det  er  folkehayskolen  og  arbeiderbevægelsen som har satt seg til oppgave å ville hjelpe de umuligste og mest tvivlsomme individer opp på haydene. .  .

Han drakk ut  sin kaffe  far han fortsatte: -Når dannelse og kunnskaper ikke lenger betraktes som nadvendig for virksomheten i det offentliges tjeneste, men nesten ansees som et onde, når enhver håndverkersvenn  eller arbeider skal fa like mye innflytelse i det offentlige liv som en mann som har anvendt så å si hele sitt liv på å studere statens anliggender, vil det snart gå tilbake for et folk både åndeligt og materielt. (s. 100)

I kampen mod hajskoleteoneme giver Karen Sundt ham ret. Klassemodætningeme  er reelle,  ikke blot  afhængige af  moral. Det  viser  hun  i  Einars  historie -et  lærestykke  i  hajskolens manglende virkelighedssans.

## Klassef~llesskabets

## f a l l i t

Som  Elisas  ægtemand  og  dermed godsejer  på  Haugerud  giver Einar sig i kast med den praktiske realisering af sine ideer. Han nedsætter arbejdstiden for sine husmænd, giver store dagpenge, nedsætter lejeafgiften, giver tilladelse til fri skovhugst og nedlægger mallebrug og brændevinsbrænderi -alt af moralske grunde. Resultatet bliver, at husmandspladseme blomstrer, godset forfalder og præsident Groth griber ind. Elisa forlader Einar og selv

ender han -logisk nok -som  hajskolelærer i Danmark.

Det er adskillelsen af teori og praksis, af åndeligt og materielt og undervurderingen  af klassemodsætningemes realitet, der far Karen  Sundt til  at  damme hajskolebevægelsens  demokratiske tanker  som  illusionsdemokrati.  Einars  nederlag  bliver  en  demonstration af klassemodsætningemes uforenelighed:  Einar er husmandssan, han kender det liv de lever og de krav de må stille.  Han kommer i huset hos godsejeren og udvikler en ideologi om fællesinteresser, der kan forene de modstridende elementer. Som godsejer farer han husmandspolitik og ser til sin forbavselse, at han dermed afvikler godset. Godsejere og husmænd kan ikke forenes. I stedet for at erkende det umulige i sit projekt flygter  han -fra klassekampen  ind i ideologien: som hojskoleideolog kan han leve for ideerne og lukke ojnene for realiteterne.

## Klassetilh0rsforholdets  s e j r

Når Karen Sundt giver przsident Groth ret i hans syn på Einar og  hojskolebevzgelsen  skyldes det  ikke  sympati  med  Grothes politiske  omslag, men  derimod med hans praktiske erkendelse af klassekampens n~dvendighed. Det er hendes analytiske pointe, at przsident Groths klassetilhorsforhold og klassebevidsthed sejrer  over  hans  officielle  politiske  anskuelser:  Det  er  godset Haugeruds rentabilitet, der afgor  hans syn  på arbejderklassens friggrelse. Den kan frigores i den udstrzkning godsets ~konomiske interesser lades uberort, ligesom Elisa kan frigores i den udstrækning familiens  sociale  og  moralske  status lades  uber~rt. Familiens okonomiske, ideologiske og politiske  interesser  har været styrende for hans politiske kamp. I det ~jeblik bevzgelsen formulerer krav, der går ud over og kan skade disse bondeinteresser, slår han bak. Husmznd og arbejdere har blot vzret loftestznger. I den nye politiske situation, hvor bondemes politiske magt er sikret, står han naturligt på samme aristokratiske standpunkt som embedsmzndene og det hgjere byborgerskab.  Kun set fra arbejderes og husmznds synspunkt har han svigtet, set fra sit eget har linjen i hans politik været konstant.

Gennem direkte sammenlignelige udtalelser i henholdsvis begyndelsen  (af  Verksejer  Omholt)  og  slutningen  (af  Przsident Groth) af romanen peger Karen Sundt på udviklingens politiske resultat.

Omholt: -Det er en forskrækkelig lossluppen tid vi lever i bemerket han i en harm tone og slengte avisen til side. -Hva er det vel de vil, de folkene? Jeg gad vite om arbeideren og den simple mand har bmk former frihet enn den han har nå. Hvordan ville det vel  bli  med  vort  lands lykke  og velferd  om alle disse  fikk stemmerett? (s. 45)

Groth: Med kulde ser han arbeideme toge forbi med sine faner. Han legger sin smalle, hvide  hånd  over konsulens arm og sier med lav stemme: -Jeg gad visst hva de vil disse menneske- ne. De vil  ha en t ~ y l e s l ~ s frihet uten bånd eller grenser .  .  . Arbeiderne har fått en altfor stor makt. Nå har de fått det de vil, de har fått stemmerett i langt s t ~ r r e utstrekning enn jeg  noensinne har  anbefalt. .  . Nå  kan  l~sgjengere  og  lasaroner  bli  med  og stemme. Jeg undres hvordan det vil gå til sist?

Den  anti-demokratiske  arbejdsgiver og den  tidligere  borgerlig-revolutionzre går sammen i den rekonstruktion af det gamle embedsmandsparti, nu kaldet Haire, der foretages af Emil Stang i årene efter 1884.

Den borgerlige  revolution i Norge er forbi, kampen  mod arbejderklassen startet.

## Socialliberalismens dilemma

I denne nye  politiske  situation  kommer de radikale  i klemme. De tager de borgerligt-revolutionzre paroler om frihed og lighed alvorligt,  de  tror  på, at gennemf~rslen af det borgerlige  demokrati vil  skabe et klassel~st samfund, hvor alle er lige og ingen bliver  undertrykt,  hvor den  fornuftige meningsudveksling  mellem  ligemznd  skal  danne grundlag  for  alle  samfundsmzssige beslutninger. Nu ser de sig svigtet af deres tidligere allierede både i sp~rgsmålet om politisk og ideologisk frihed.

Denne dobbelte position, hvor idealerne fastholdes, men den praktiske gennemf~rsel umuliggares skildres i romanen gennem Ado~Omholts historie.

Den gamle Omholts enetale mod arbejderfrihed og stemmeret (se citatet s. 79) var i  virkeligheden  m ~ n t e t på hans s0n. Verksejerfamilien »hadde levd et lykkeligt familieliv inntil nå, da det var  kommet  en  skygge  inn  med  Adolfs  socialistiske  ideer  fra Tyskland« (s. 48)

At karakterisere  de radikale  som socialister bliver i perioden efter  1884  et  generelt  anvendt  politisk  kneb:  deres  borgerlige krav er blevet  farlige for deres egen  klasses politiske og 0konode som socialister, et begreb der i en konservativ  forståelsesramme står for alt nedbrydende: traditionsopl~sende,  familieoplersende,  moralopl~sende,  sam-

miske magt. Derfor udman~vreres fundsopl~sende.

Men Adolf Omholt er ikke socialist -han er radikaler og mo- deme kapitalist. Faderens patriarkalske arbejdsgivermetoder tilh ~ r e r for  ham  en  svunden  tid.  Arbejderklassens  uddannelsesmæssige og politiske rettigheder er en n~dvendighed hvis forholdet mellem klasserne ikke skal ende i konfrontation. Den gamle autoritative magt må erstattes af forhandling og kontrakt.

Modsætningerne  mellem de to generationer Omholt er skabt gennem udviklingen af den kapitalistiske produktionsmåde. De fastholder  begge  ejendomsretten  som  grundlæggende,  men  er dybt uenige om måden at administrere den p&amp; Forskellen mellem dem kan præciseres ved hjælp af samtidens socialliberale fi-

losof John Stuart Mill:

(. .  .) De forslag, der er blevet  udbredt, og de uoverensstemmelser, der er blusset  op, og som koncentrerer sig om enkelte punkter  fremfor selve grundlaget  for emnet,  har båret  vidnesbyrd  om to eksisterende og modstridende teorier angående den sociale  stilling, som  er ~nskelig for  kropsarbejdeme. Den  ene kan vi kalde for teorien om afhængighed og beskyttelse, den anden teorien om selvstændighed.

I f ~ l g e den furstnævnte teori skal de fattiges lod i alle anliggender, som angår dem kollektivt, reguleres for dem, ikke a f   dem. Det skal ikke kræves af dem, og ej heller skal de opmuntres til at tænke for sig selv, eller til at give deres egen overvejelse eller formodning en vigtig stemme i afg~relsen af deres skzbne. Det formodes at være de hujere klassers pligt at tznke for dem og at tage ansvaret for deres lod, ligesom  kommandanten og officererne  i en hær tager den for de soldater, der udgur den.(. .  .)

Dette er fremtidens ideal, mener de mennesker, hvis utilfredshed med Nutiden antager form af hengivenhed og længsel efter Fortiden.(. .  . )

Det er på en ganske anden basis, at de arbejdende klassers velvære og velgaren herefter må hvile. De fattige er kommet ud af f~re-snoren og kan ikke længere styres eller behandles som bum. Man må nu overlade varetagelsen af deres skæbne til deres egen formåen. (.  .  . ) Men nu, da de endog er ved  at blive  mindre og mindre afhængige i deres stilling, og deres sind  mindre og mindre tilbcajelige til  at finde sig i den grad af afhængighed,  som er tilbage,  er det  uafhzngighedens  dyder, som de har behov  for. (Fra: John  Stuart  Mill:  »Om arbejderklassens  fremtidige  Stil-

1ing.a (1  848) (cit. efter: Stuart Mill. Berlingske Filosofi Bibliotek. 1969).

Adolf Omholt tager konsekvensen af sine egne standpunkter: Jeg forstår ikke hvorfor en manns fodsel skal ha noen innflytelse på  hans forhold  til  staten  eller samfunnet. At  et  menneske. er fodt i fattigdom, kan være mindre heldig for ham og ville snarere være en grunn til å yte ham oppreisning enn det motsatte.  Og hva angår hans mangel på kunnskaper, så betyr den vel egentlig ikke annet enn at staten ikke har villet bekoste  tilstrekkelig  på

hans utdannelse. (s. 46)

Han går ind i Oslo Arbeidersamfunn, fordi han ser oplysning som nodvendigt for et kommende demokrati. Han står her sammen med de fa socialistiske arbejdere mod den konservative bestyrelse og far arbejderklassen mobiliseret i venstrebevægelsens politiske kamp. Men i praksis kommer han til kort: det er faderens  feudale konservatisme, der har den okonomiske  magt  og

dermed det sidste ord.

Den politiske diskussion mellem far og s0n drejer sig om 'arbejderklassens fremtidige stilling' og udspringer af tilfældet Anders Hansen.

## Arbejderklassens organisering

Anders Hansen var arbeider ved Omholt bruk. Han hadde begynt der som gutt, hadde aldri vært andre steder. Han var en bra og flink gutt og stod seg godt såvel hos formannen som hos prinsipalen. (.  . .)

Anders var en snill gutt, han fant ikke sin stilling som familieforsorger byrdefull, det var noe som falt av seg selv, at han måtte hjelpe moren. Han var trofast til at arbejde, det var en av hans gylne  drommer  at  han  med  årene kunne  stige til  arbeidsfor-

mann.

I den siste tiden hadde han dog merket noe kjolighet, ikke bare fra formannen, men også fra de eldre arbeidskameratenes side. Det undret ham ikke så mye. Disse folkene var stokkonservative. (. . .)

Men Anders Hansen var ung og ivrig. Han hadde vært litt mer utedet  siste året. Han var  kommet inn i arbeidersamfunnet  og hadde truffet på folk som hadde oplyst ham om at mye i arbeiderens livsvilkår ikke var som det burde og skulle vzre. Han utlod seg aldri med dette under arbeidet, det var bare i sin fritid at han befattet  seg  med  politikk.  Han  ville  ikke noen  skulle si at han drev  med politikk  på verkstedet, allikevel var det blitt kjent at han ikke bare var venstremann, men endog socialist. (s. 36)

Anders  Hansen  deltager  i  de  socialistiske  moder  på  Tjueholmsberget og bliver på trods af sin adskillelse af arbejde og po-

litik og på trods af Adolf Omholts protester fyret.

Den politiske fyring bliver starten på et Izngere erkendelsesforlob, der i romanen fungerer som eksemplarisk beskrivelse af

en voksende klassebevidsthed.

For fyringen er Anders Hansen mere radikal end socialistisk. Frigorelse er identisk med ytringsfrihed og anerkendelse af menneskevcerd på tvzrs af klasser. Ideer som kan realiseres gennem ideologisk og politisk kamp.

Situationen efter fyringen belzrer ham om disse kampformers begrænsninger. De må suppleres med okonomisk kamp, hvis de skal  fore  til  resultater.  Arbejdsgiverne  står som  en  enhed, de rammer den klassebevidste  arbejder okonomisk, men arbejderuden organisation og indbyrdes splitte-

ne selv står magteslose -de.

Da der ikke er flere penge til husleje sættes familien på gaden. Anders tvinges til at tage ufaglært arbejde på bryggen -han bliver havnesjover. Hans vandring ned igennem den norske arbejderklasse Izrer ham, at tjenden nok er arbejdsgiverne, men også modsztninger og ideologiske bindinger  i  arbejderklassens selv; de faglærtes foragt for de ufaglærte, den enkelte arbejders angst for arbejdsgivernes repressalier -altsammen forhold der hindrer solidarisk  kamp.  Derfor starter Anders Hansens  kamp med  en fagforeningsdannelse,  de  gyldne  dromme  om  formandsjob  er forbi, nu er  det klassens fzlles kamp det gzlder.

70ernes fagforeningsdannelser bliver udgangspunktet for den selvstzndige  norske  arbejderbevægelse.  I  romanen  fremstilles fagforeningsdannelsen  som et resultat  af bruddet  med  venstrebevzgelsens arbejderorganisering og som udtryk  for en voksende klassebevidsthed. I virkeligheden var forholdet både lzngerevarigt og mere kompliceret. Kampene i Oslo Arbeidersamfunn starter i 1870eme som en fælleskamp mellem venstre og socialister vendt mod den konservative styrelse, forst efter  1884 skærpes modsætninger mellem de tidligere allierede og i  1888 forlader socialisterne samfundet.

Da romanen vender tilbage til Anders Hansens ~konomiske kamp er han igen ansat ved Omholt verk og vi har bevæget os fra 70emes 'hjælp  til selvhjælp'-tanke til  firsemes organisering  og aktive klassekamp.  Bevægelsen er vokset, angsten for politik er veget for en bevidsthed om, at også »praktiske sporsmål« er politiske og at det ikke hjælper at afvente initiativer ovenfra for at f å   dem  10st: arbejderne  ved  Omholt verk går i strejke  for at fa ijemet en arbejdsformand, der inkamerer den gamle Omholts autoritative ledelsesprincipper. Situationen omkring den politiske fyring gentages, men med modsat fortegn. Hvor Anders Hansen tidligere  stod magteslos er han nu  vendt tilbage med  en  hær af organiserede arbejdere:

De fleste var  menn  som  var  herdet  i  livets  strid.  De  hadde sterke,  alvorlige ansiktdrag.  De  så slitte  ut  i  sine tarvelige  arbeidsklær.  Det  var  noe  bestemt  over dem, noe  som  vitnet  om mer enn lange taler, at de forstod en arbeiders krav og aldri ville svikte. De var åndsfrender til Anders Hansen. De hadde mer enn en gang trykket hverandres jemharde  never og lovet å stå sammen. Arbeidets ære, kjærlighet til frihet, sannhet og rett, det var deres  program.  De var iblandt dem  som gikk videre  også. De hadde svoret kapitalen  et evig hat.  De ville arbeide for normal arbeidsdag og for at arbejderen skulle ha sin del av arbeidets nettoavkastning.(. . .) (s. 233)

Strejkens  primære  funktion  bliver  at  bryde  ind  i  familien Omholts generationsopgor. Gennem aktionen tvinges den gamle  Omholt til  at opgive  sine autoritative ledelsesprincipper  og give plads for Adolf Omholts socialliberale forhandlingsstrategi. Situationen fra venstrebevægelsen og arbeidersamfundets tid er vendt om: Det bliver arbejderklassen, der gennem sin okonomiske kamp, giver den patriarkalske konservatisme det sidste stod og hjælper socialliberalismen frem.

Strejkens  anden  hovedfunktion  bliver  at  klargore  forholdet mellem bevægelsen og den enkelte: mellem  klassens objektive og den enkeltes subjektive interesser. Det sker gennem historien om Lars Opdal.

## Skruebrakkeren

Lars Opdal er fadt på landet.

Han  var enflink gutt, men  han  hadde bestandig vært fattig, bare fra hånd til mund, en gutt som fra fnrst av ble satt ut på sognet.(. . .) Lars var en kar med æresf~lelse. Han hadde det for seg at han  ikke ville gifte seg f ~ r han  hadde lagt seg op litt, så de kunne ha det som folk. (s. 209)

For at tjene nok til at kunne gifte sig med Ragna tager han til Kristiania  og bliver  ansat  ved  Omholt verk,  kort  f0r  strejken

bryder ud.

Da streiken begynte, ble han rolig stående ved sit arbeid. Hva skulle det vel være til å gå? Bli  arbeidsledig, nei, det hadde han ikke råd til, han  skulle betale  losjiet i byen, dessuten ville han

snart gifte seg. (225)

Lars er i virkeligheden ikke arbejder, men småborger. Han er styret af sine private og personlige behov: vil være uafhængig og starte for sig selv. Tilværelsen som arbejder er kun et middel for hans personlige sociale opstigning. Han forstår ikke kammeraternes kollektive kamp, ser kun at strejken og kravene om solidaritet går direkte imod hans egne behov: han vil miste sin lan, måske sit arbejde og dermed livsindholdet i fremtiden. Han bliver strejkebryder -skruebrækker -netop fordi han oplever bevægelsens kollektive krav som en kamp mod hans subjektive interesser og fordi han  ikke har nogle industriarbejdererfaringer. For ham er frihed individuel frihed, den enkeltes ret til at kæmpe for sig selv, fagforeningen og den kollektive kamp bliver ufrihed, individuel undertrykkelse.

Episoden med Lars Opdal får ligesom Anders Hansens politiske fyring eksemplarisk funktion: Karen Sundt går bag om strejkebryder-myterne:  de  onde,  usolidariske,  egoistiske,  der  kun tænker pli personlig  vinding til det reelle grundlag: det er Lars Opdals klassetilh~rsforhold, der bliver  styrende for hans handlinger -indenfor  småborgerens  erfaringsverden  er de  logiske. Lars Opdal er bundet til nogle private erfaringer og behov,  når han  kommer i modsætning  til de aktive arbejdere skyldes det netop at deres kamp forudsætter en undertrykkelse af umiddelbare subjektive behov. De har indset, at det er nadvendigt at opgive  de  kortsigtede  subjektive  interesser,  hvis  de skal  vindes  i fremtiden. Den personlige gevinst forudsætter klassens kollektive ofre og kamp. Men det er samtidig bevægelsens  svaghed, at den ikke er i stand til at integrere de subjektive behov.

Den politiske biografi bliver tilsammen  historien  om klassebevidsthedens og klassetilharsforholdets  betydning.

Når præsident Groth undsiges i romanen hænger det sammen med  hans  ubevidste  dobbeltspil:  hans  politiske  anskuelser -specielt  hans  'folkelighed  og arbejdervenlighed' -har tilslaret hans reelle klassekamp.

Når svigersannen Einar Groth lider nederlag skyldes det ikke dobbeltspil,  men  klassemæssig  forvirring:  man  kan  ikke  både være  husmand og godsejer,  der må tages parti. Idealisme  uden materielt grundlag er forfarende farlig.

Når den gamle Omholt derimod på trods af sin patriarkalske konservatisme  skildres  som  hæderlig  og  fuldt  ud  respektabel skyldes det den direkte overensstemmelse mellem klasseinteresser og politiske anskuelser. Han farer konsekvent klassekamp og

taber kun fordi tiden og produktionsmåden er labet fra ham.

Tilsvarende sejrer arbejderklassen  farst da den mister tilliden til de andre klassers velvilje og vinder sig selv som klasse.

Den politiske biografi bliver en bekendelse til den umiddelba-

re klassekamp.

Gennem beskrivelsen af Anders Hansen giver Karen Sundt sit bidrag til en teori om klassebevidsthedens opståen og udvikling. Anders  Hansen  har  gennem  arbeidersamfunn  og  socialistiske m~der tilegnet sig nogle blandede teoretiske tanker om menneskeværd og frihed.  Farst  da disse  tanker gennem  den politiske fyring omsættes til  praktisk  klassekampserfaring  bliver  de  anvendelige i udviklingen af hans egen bevidsthed og for udviklingen af en kampstrategi. Det er samtidig farst den praktiske klassekampserfaring der gar det muligt at udskille de dele af tankerne der er klassemæssigt uanvendelige. Teorien er en spore, men det er virkelighedens belæringer, der er udslagsgivende.

Det er samtidig en  pointe, at klassebevidsthedens  indhold er bygget  på  arbejdserfaringer.  I  Anders  Hansens eksemplariske historie udvikles klassebevidstheden på trods af familiesituationen:  Han underkender morens angst og snsterens behov, giver totalt afkald  på et privat fnlelsesliv. Kærligheden til  klassen og dens kamp bliver privat til kærlighedslnshed og personlig undertrykkelse.  Bevægelsens adskillelse af offentligt og privat, objektivt og subjektivt bliver specielt i forhold til kvinderne katastrofalt.  Anders'  manglende  privatliv  og  historien  om  Lars Opdal kommer til at anslå det tema, der bliver hovedsagen i kvindernes historie.

## Kvindebiografi

De politiske og ideologiske holdninger, der styrer romanens maskuline kampe får også konsekvenser for kvindernes. Ikke som konkret  indhold,  men  som  betingelser  for  deres  udvikling  af kvindebevidsthed. I modsætning til mændene, der indgår i partier,  foreninger og bevægelser, skildres  kvinderne  isolerede: de har eneansvar for hjem  og bnrn  og også erhvervsarbejdet er en forlængelse af disse familiefunktioner -som tjenestepige, vaskekone.

Netop fordi de er isolerede -fra mændene og fra hinanden -bliver deres forskellige historier en gennemspilning af det individuelle oprnrs muligheder og betingelser i overklasse og i arbejderklasse.  På  trods  af deres  forskellighed  hænger  de sammen: bitemaer i den ene, bliver til hovedtema i den anden, konklusionen i den ene tages op til fornyet overvejelse i den anden.

## Therese Omholts historie -opgm med den patriarkalske konservatisme

Da romanen starter er Therese forlovet.

Hun var ulykkelig fordi foreldrene ville tvinge hende til 3 inngå ekteskap med Inytnant Whidding. Hun avskydde denne mannen. Ikke bare  at han  var ubehagelig  i hennes nyne, men  hun visste  også at han  var  meget  lettsindig. .  . Hun forstod  ikke at hennes foreldre ville ha henne gift  med  en sånn mann. .  . Det måtte bare være fordi de ville fa henne anbrakt i en aristokratisk slekt, for Whiddings var også rige. Men Therese ville det ikke, aldri i verden! Hun hadde fra barn av vært ettergivende mot sine foreldre. Av den grunn hadde hun forlovet seg med Whidding, men længer skulle det ikke gå. Hun kunne ikke, ikke en gang for morens skyld (. . .)(s.  48-49)

Hendes modstand mod ægteskabet med Iujtnant Whidding er resultatet af en sammenhængende erkendelses- og forelskelsesproces. Therese er opdraget autoritært. Hendes liv har bestået af selskaber,  syersker og romanlæsning. Hun har ingen viden  om verden udenfor hendes egen klasse og ingen viden  hverken om ægteskab ellers seksualitet. For pigen  Therese er drifter tabu og ægteskab  det  eneste  naturlige.  At  det  skal  ligge  indenfor den klasse hun selv tilhurer hersker der heller ingen tvivl om, alt anog forældrenes unsker er Thereses lov. Okonomien gar forud for personlige fulelser, kær-

det ville skade familiens sociale status -lighed er noget der kommer med årene.

Da Whidding  frier,  fulger  hun  sin  opdragelse  og  indvilliger frivilligt. For at understrege det almindelige i  Thereses handling tilfujer Karen Sundt:

At Therese Omholt som en lekedukke fjaset med luytnanten og var gått hen og forlovet seg med  ham  uten å fule  kjærlighet var ikke noe usedvanlig  på en tid da kvinnen  etter århundrers lange dvale furst var begynt å gni suvnen ut av uynene. Visstnok var det også den gang kvinner som var vakt gjennom huyskolene, litteraturen og tidens bevegelse.  Men blandt de klasser som Therese tilhurte, hvor trangsyn og konservatisme hadde overtaket, var bevegelsen knapt nok kjent. (s. 70)

Alligevel bliver det denne bevægelse, der griber ind i Thereses liv og vækker hendes kvindebevidthed. Hos slægtninge, den radikale familie Falbe, muder hun de tanker om kvindefrigurelse og  kvindeundertrykkelse  Karen  Sundt  hentyder  til.  Det  sker gennem Hjurdis' historie.

Therese opsuger Emilie Falbe og hendes mor for at f å  henvisning til en syerske »De skulle ha kjolene sine i stand til selskapet hos grosserer Bjelke,  og den  sydamen  mamma brukte, var optatt«.

- -Tror du Hjurdis er ledig? spurte fruen med forsiktighet.

- -Ja,  det er hun for så vidt .  .  . Jeg var netop oppe hos henne i g&amp;-,  for å f å   henne til å stelle  litt  på  min  sorte  kjole. .  . Men hun. .  . går nok ikke ut og syr mer.

Atter samme forståelsens blikk mellem mor og datter.

- -Tror de ikke hun vil komme til oss? spurte Therese.
- -Nei. .  . hun går ikke ut mer. Hun har et lite barn.
- -Nå, så nå, hun er altså en sånn en, bemerket Therese med et
- foraktelig kast med nakken.
- -Hjardis er en bra pike, svarte fraken Emilie med inderlighet
- i stemmen.
- -Jeg synes du sa hun hadde barn? kom det forundret igien fra
- Thereses halvåpne lepper.
- -Ja, ja,  men likevel må hun kalles for en bra pike. Stakkeren lot  seg  narre  av  en av  disse  såkaldte fine herrer, et  snyltedyr i samfunnet. Det gikk henne som så mange. Men stakkar, nå strever hun natt og dag for å ernære seg selv og barnet. Hun syr mest aynene ut deroppe på det  marke kvistkammeret  hvor hun bor. (S.  70-7  1 )

For den ubevidste Therese er det indlysende, at skammen er pigens.  Et  bam udenfor  ægteskab  fortæller alene om  arbejderpigers usædelighed og lasagtighed. At Hjardis kunne have været forelsket,  falder  hende  ikke  ind.  Hun  har kun  kendskab  til  de moralske kvindenormer -ikke til falelser.

For Emilie, der går ind  for det  liberale  ægteskab  bygget  på kærlighed, er Hjardis' historie et eksempel på dens farer: under kærlighedens maske kan  overklassens mænd dyrke sin sekuelle dobbeltmoral: fastholde kravene om kvindekyskhed i deres egen klasse  og  anvende  arbejderklassens kvinder som  seksualobjekter.  Det  er Hjardis der må betale  prisen  for Thereses kyskhed. 'Snyltedyret  i samfunnet' er hendes forlovede,  laytnant Whidding.

Denne erkendelse af sammenhængen mellem  kvindenormer og seksualmoral sætter skred i Thereses bevidsthed.

Det var som om noe plutselig  var gått i stykker i henne, noe som ikke kunne leges. (. .  .) Denne kvelden leste hun ut Magnhild. Nå forstod hun bedre denne boken av Bjamson. Hun ville ikke være lekedukke for noen mann. Hennes fremtidshjem skulle ikke bli et sånt hjem. .  . Hun ville nok stille sine krav annerle- des. (s. 74)

Det er tilliden til forældrene og deres d~mmekraft, der har fået et knæk, men det bliver forst forelskelsen  i typografen  Arnold Beyer, der sætter opr~ret i gang. Gennem den opdager hun det f~lelsesliv og  den  personlighed, som  pigeopdragelsen  systematisk har undertrykt. Det er den der kommer til udtryk i opg~ret

med moren, som Therese er stærkt knyttet til.

Fru Omholt reiste seg og tok plass i  sofaen nærmere datteren.

Det var som om hun gjorde det for å vinne tid.

- -Du snakker om å elske, u t b r ~ d hun og s ~ k t e å legge overbevisningen~ makt inn i  ordene sine, -men en brennende kjærlighet  i forlovelsesdagene  er det  for det meste  ingenting ved. Det blir nok det beste å bygge opp et ekteskap på vennskap (.   .  .)
- -Du far betenke deg til i morgen. Du får gå i deg selv og g i ~ r e det godt igjen med Whidding. Det er din fars vilje. Vi boyer oss ikke for småpikenykker. (. .  .)
- -Mamma, jeg  har ikke sagt deg alt sammen. Jeg vil allikevel holde bryllup. .  .
- Det er jo nettopp hva du b0r dare, svarte hennes mor med
- -isnende stemme.
- -Ja, men det blir ikke med ham. .  . Jeg. . .jeg  elsker en annen (.  . .)
- -Han heter Arnold Beyer og er typograf. (. .  .)
- -Si ikke et ord mer. Det nytter deg ikke. Du far slå denne arbeideren ut av sinn og tanke.
- -Mamma, han er ingen simpel arbeider.

Ingen  innvendinger .  .  . intet  forsvar.  Jeg  vil  ikke  h ~ r e det. Tror du vi  vil  kaste  vår eneste datter bort  til  en  simpel mann (. .).

- -A, mamma vær barmhjertig, jeg  ber deg. Det gjelder  mitt livs lykke.
- -Nonsens, barn. Hun frigjorde seg lett fra datterens armer.
- -Jeg skal si deg hvordan det er. Lykken består bare i å ha rot i egen jordbunn,  blant sin egen slekt og under de forhold  en  er oppdratt i. A gå utenom dette vil på en eller annen måte dra etter seg tunge f~lger. (s. 87-90)

Efter denne belæring forvises Therese til landet, forfulgt af faren flygter hun med Arnold Beyer-

»i den tause natt (. .  .) laftet og båret av sterke armer, og videre, videre giir det. .  . fremover, alltid fremover ut i den vide verden til frihet og lykke.« (1  55)

Det  er  det  akonomisk  bestemte, kærlighedslase  ægteskab Therese gar op med, ikke ægteskabet som sådan. Mod forældrenes  klassebundne autoritet,  sættes den  personlige  kærlighed -som en socialt og bevidsthedsændrende magt, som eneste legitime grundlag for et ægteskab. Det ligger som perspektiv i historien, at den frie kærlighed, dvs den selvvalgte og selvoplevede, ophæver både klasseskel  og kvindeundertrykkelse.

Historien kan læses som et indlæg i 80erne ideologiske kamp mellem konservative og liberale -et opgar med den patriarkalske pigeopdragelse og en bekendelse til kvinders selvbestemmelsesret: det frie kærlighedsvalg.

Det  er  samtidig  et  indlæg  i  sædelighedsdebatten.  Thereses historie forbinder det akonomisk bestemte  ægteskab med  seksuel dobbeltmoral og kvindeundertrykkelse. Den ser lasningen i en  liberalisering  af  ægteskabet. Hvis det frigares fra sociale og akonomiske  bindinger,  så  knyttes  den  mandlige  seksualdrift sammen med kærligheden -og problemet er last! Historien fastholder  'kyskhedsmoralen' og sager gennem  det nye zgteskabsgrundlag, at få  mændene ind under den -frivilligt.  I realiteten en 'Bj~rnsonsk' holdning.

## Elisa Groths historie -det liberale ~gteskabs grmser

Den  aura af  individuel  lykke  og  frigarelse,  der  forbindes  med

kærligheden i Thereses historie modificeres i Elisas.

Også hun starter i familieopgaret Cjfr. s. 77). Men kun ganske kort.

Hun hadde diskutert  med  onkelen, men  ikke sagt like ut at hun til tross for alt allikevel ville gifte seg med Einar, men hun ville . .  . hun ville gjare det og falge hjertets tilbayelighet. (s. 32)

I  Elisas historie er det ikke forelskelsen og opgaret, der står i centrum -det  er fortsættelsen: ægteskabet.

Elisa er så blændet af  sin forelskelse i Einar og sin tro på deres fællesskab, at hun nægter at  sikre sig selv gennem s ~ r e j e .

Uden sxreje går hun ind under et nyt formynderskab. Meningen var at de to skulle virkeliggnre hnjskolens tanker om det åndelige fxllesskab. Men virkeligheden bliver en anden. Deres fxllesskab  splintres i  den  xgteskabelige  arbejdsdeling.  Godsdrift, nkonomi og idealer overlades til Einar, Elisas eget liv fyldes med

fndsler:

Så mange år hadde de vxrt gift nå at om deres eldste snn hadde levd, så hadde han vxrt i konfirmasjonsalderen, men alle barna deres var dnde, de hadde bare igjen den yngste, som lå i vuggen.  Sorgen over bama var kansje  mer  enn  Elisa  kunne  bxre. Hun tog seg altfor nxr av det. Det undergravede krefteme hennes, gjorde henne syg og sår.  (s. 195)

Kxrligheden bliver til kamp, tilliden til mistillid og fxllesskabet  til  en  modsxtning  mellem  Einars  ideale visioner og  Elisas angst for bnmene og deres personlige overlevelse.

Det  er  fxllesskabsideologiens klasseforvirring  fifr. s.  78-79) der slår ind i deres xgteskab, men det er modsxtningeme mellem den mandlige og den kvindelige bevidsthed, der ndelxgger det.

Einars verden  er opfyldt af hnjskolen  og godsreformeme, det er her han henter sin identitet. Han er ude af stand til at integrere Elisas krav om tryghed og sikring af  bnmene, som en del også identitet  står og falder  med denne integration. Med henvisning til deres kxrlighed krxver han fuld tillid og fuld solidaritet samtidig med at han sorg og undlader at give hende vi-

af hans  projekt  og han  forstår ikke, at hendes undlader at deltage i hendes den om hvordan projektet egentlig går.

Det er de manglende  oplysninger, der skaber grundlaget for Elisas angst. På trods af  deres ideer om kxrlighedsfxllesskab står hun alene. Det bliver denne isolerede placering i xgteskabet der kommer til at styre hendes udvikling:  hendes erfaringer knyttes alene til  hjem og bnm, de tidligere  ideer opleves som en trussel mod den familiale eksistens. Da hun opgav sxrejet mistede hun de  legitime  muligheder  for at gribe  ind  i Einars dispositioner. Fxllesskabet er tnmt for indhold -xgtefxlleme står med hvert sit projekt:

-Men kjxre, du er da selv et av hnyskolens bam, sa han om litt.

- -Jeg  har vært det engang, bet hun skarpt av, -men jeg h ~ r e r heldigvis  til  de individer som blir voksne  en gang.  Kan  hende harjeg blitt for sent voksen, desværre for meg. (. .  .)
- Slutt med dine ideale livssyner, la deg ikke narre op i stry av som onkel har tilrådd, ta opp igjen brennewinsbrenneriet og driv det med al den
- -arbeideme så vil du endnu bli en mann. G j ~ r energi du eier, så vil det kanskje kunne rette seg.
- -Jeg  g0r det aldri i  verden, svarte han, og  kontordaren ble
- lukket i med et smell.

Elisa forlader Einar. Kærlighedsægteskabet  har lidt skibbrud. Einar forklarer bruddet om udtryk for overklassepigens sociale forkælelse, men det videre f o r l ~ b viser noget andet.

Gården kommer på tvangsauktion  og Einar flygter  til  Danmark (se s. 78). Selv vender Elisa tilbage. Ved hjælp af præsident Groth generhverver hun gården og forl~bet fra ægteskabets start gentages med modsat fortegn.

Elisas historie handler om den selvvalgte kærligheds begrænsninger.

Den  kan  gennemtvinge  generationsopgaret,  men  den  kan ikke bære  den  modsætning  mellem  mænds og  kvinders erfarings- og arbejdsområde, som også det liberale ægteskab institutionaliserer.  Det liberale ægteskab ændrer den kvindelige  motivering, men ikke hendes placering og heller ikke hendes muligheder og rettigheder i ægteskabet. Den k~nsbestemte arbejdsdeling f ~ l g e r med og det er den der bliver fatal. Når Elisa overlever bruddet med Einar og bliver i stand til at bringe gården på fode igen, skyldes det at hun med sin tilbagevenden  til sin klasse og dens kapitalistiske principper, bliver forsynet med kapital. Men det er også fordi hun som enefors~rger bliver i  stand til at bryde det modsætningsforhold  mellem den mandlige  arbejdssfære  og den kvindelige intimssfære, som ægteskabet institutionaliserer.

Hva det hadde kostet for Elisa Groth å drive godset, var det bar f å   som ante. Men alle visste at hun selv arbeidet med og ikke holdt seg for stor til noe. Det gikk så vidt at hun sendte alle pikene ut  på jordet  i  onnetidene, da stelte hun  huset  helt  alene og balte med å koke store gryder mat til folkene. (s. 220)

Integrationen  af  arbejde  og  privatliv,  af  tanker  og  f~lelser ændrer hende. I ægteskabet blev hun nedbrudt fysisk og psykisk.

I sin nye selvstændige tilværelse foler hun sig:

mer og mer freidig alt som tiden gikk. Visst hendte det ofte at hendene var trette, heller ikke var de så skikket til fint broderi mer, men hun kjente seg sterkere og kjekkere og mer selstendig for hver dag som gikk. Det ble  utviklet  hittil  ukjente  krefter  i henne. (s. 272)

For Elisa selv -og for Karen Sundt -er det moderkærlighe-

den, der sejrer over den falske idealisme:

Alle så at  hun  var blitt  en  helt  annen  i disse årene som var gått, få var det som egentlig tenkte over at det var en mor som stred for sitt eneste barn. Det var blitt  slik for denne moren, at når hun tenkte på gutten sin ble det gjennom gården, og tenkte hun på gården ble det gjennom gutten sin. Alt skulle være for lille Haralds skyld, men dette synet gav hele hennes gjerning et benådet pust av kjærlighet. (s. 270)

Selv om historien handler om Elisas selvrealisation, har Karen  Sundt stadig behov for en legitimation af denne frigorelse. Kvindelig subjektivisme er af det onde, men  kan  den forklares gennem  traditionelle  kvindelige  værdier:  opofrelse, moderkær-

lighed vendes den til det gode.

Også for kvinderne gælder den politiske biografis kriterier om overensstemmelse  mellem  klassetilhorsforhold  og  anskuelser, men kriterierne forsynes med en selvstændig dimension: nemlig de betingelser kvinderne kan realisere dem på. Det sker kun hvis de traditionelt bestemte kvindelige områder integreres direkte i det sociale og politiske arbejde. Elisas historie fortæller, at denne integration endnu kun  kan foretages af kvinder og kun gennem et opgor med den konsbestemte arbejdsdeling i ægteskabet.

At den selvvalgte kærlighed lider nederlag i Elisas historie betyder  ikke, at  romanen  dermed vender  tilbage  til  den  feudaltkonservative opfattelse. Bekendelsen til kærligheden fastholdes, men den sættes ind i en alternativ kvindesocialisationssammenhæng, der tegnes gennem sammenhængen mellem Thereses og Elisas historier. Det forste skridt på vejen mod en  kvindefrigorelse, der er både folelsesmæssig, intellektuel og materiel, er opgoret med den traditionelle pigeopdragelse og den familiære autoritet.  Pigeopdragelsen  har  systematisk  modarbejdet  en  selvstændig personlighedsdannelse. Den har opprioriteret social og okonomisk status som vzsentligere end personlige folelser.

Forelskelsen bliver derfor for pigerne en erkendelse af nogle krzfter i dem selv, som de ikke har haft anelse om, og det efterfolgende opror derfor en blind selvrealisationsproces. Blind fordi tilliden  til  den  ene autoritet: forzldrene i virkeligheden blot

overfores til en anden: manden.

Blind fordi forelskelsen tilslorer, at også det liberale zgteskab i  sin  traditionelle  arbejdsdeling modsztter sig en videreudvikling af oproret -en kvindefrig~relse.  Opg~ret med familien bliver i det selvvalgte ægteskab til kamp mod manden -på trods af kzrligheden.

Thereses  zgteskab med  Arnold  Beyer bliver  lykkeligt.  Men det bliver det kun, fordi hun opgiver sin egen frigorelse. Therese er dybt rodfzstet i sin pigeopdragelse og resten af hendes liv går med forsog på at genoprette forholdet til forzldrene. Elisa derimod fastholder sin frigorelse. Hun var forzldrelos og bindingerne til  opdragerne dermed mindre. Derfor bliver det hendes historie,  der  forer kvindefrigorelsesproblematikken videre.  Den viser det umulige i at forene frigorelse og seksualitet: vzlger man kzrligheden og zgteskabet, så har man samtidig valgt underkastelsen, vælger  man selvstzndigheden bliver det  på bekostning

af seksualiteten.

Kun  som selvstzndig  forsorger  er en  frig~relse mulig, men den bliver  i  realiteten  også halv: bygget  på seksuel selvundertrykkelse. Elisa integrerer arbejde og moderkzrlighed, men hendes egne seksuelle behov fortrznges. De omszttes til kamp mod ethvert spor af Einars virksomhed -på gården og i barnet.

## Arbejderkvinderne

Den frigorelsesproblematik, der gennemspilles i de to overklassekvinders historier gentages  i arbejderkvindernes -men  med negativ udgang. Oline Hansens historie er en omvendt parallel til Therese Omholts -om ungdom og forelskelse i arbejderklassen. Kristine Bernicks en omvendt parallel til Elisa Groths -om forholdet mellem mands- og kvindebevidsthed i zgteskabet.

Formålet med gentagelser  og omvendinger bliver at pege på kvindeproblememes klassespecifikke karakter.

## Oline Hansens historie -puritanisme  og prostitution

Oline er Anders Hansens  s~ster. Faren  er d0d og  Anders står derfor privat som Olines opdrager og formynder.

I romanens politiske biografi er Anders Hansen ideologisk og moralsk helt: han forener sædelighed, afholdenhed  og religimitet med sine revolutionære tanker om arbejderklassens frig~relse.  Netop  denne  enhed  af  puritanisme  og  revolution  er  hans styrke i den ideologiske og ~konomiske kamp: anklagerne mod den tidlige arbejderbevægelse  for arbejdsskyhed, amoral, drukkenskab og ugudelighed kan via Anders vendes mod overklassen selv, overfor dens politiske og seksuelle dobbeltmoral står han som et lysende moralsk eksempel. I kvindebiografien  mister han sin  helteposition,  fordi hans puritanisme privat bliver til  kvin-

deundertrykkelse.

Oline har hele sit liv været  husmor.  Moren var syg og Oline måtte derfor  tidligt  træde  i  hendes  sted:  passe  hjem,  mindre b ~ m , madlavning,  reng~ring.  Fom~jelseme  har  været  yderst sparsomme, derfor dr~mmer hun som ung pige om at undslippe denne slidsomme kvindetilværelse:  For Anders hersker der ingen tvivl om Olines fremtid: hun  skal giftes. Derfor er alle tanker om uddannelse og andre former for erhverv bandlyst  som griller.

Oline kommer i huset hos enkefru Wiese. Når arbejdet der er slut, fortsætter hun i hjemmet. Fom~jelser kan der ikke være tale om »for Anders mente, at slikt kunne være farlig for unge piger« (s.  152), samtidig hæver  han selv halvdelen af hendes l ~ n . Den skal opspares -til bryllup!

Olines o p r ~ r

vokser frem på undertrykkelsens præmisser.

Lite tenkte han på at han på den måten kuet pigens ungdomssind og kan hende mot sin vilje bidrog til at krefter b r ~ t 10s som ellers aldrig ville ha kommet til utbrudd. (s.  152)

Alt det Anders tager afstand fra som udtryk for demoraliseret overklasseliv: fest, fom~jelser, smukt t ~ j , bliver i Olines bevidsthed dobbelt attråværdigt. For at skaffe sig en smule selvstændig udfoldelse tvinges hun ind i et net af l ~ g n e og fortielser. Hendes ubevidste  o p r ~ r mod Anders og hans puritanisme starter med forelskelsen i murerlærlingen Ame Evensen:

Det hadde vzrt en herlig aften ovenpA en skjenn og forneyelig dag.  T r z m e  hadde  kastet  lange  skygger.  Solen var nesten  helt nede  i  horisonten.  Det begynte å bli  kelig.. . Men de to unge kjente ikke til  kulde, de stod der varme  og lykkelige.  De så ut mellom  trzme, det  gulbleke  levet  skalv  sakte i  den  blafrende solefallsvinden . .  . så utover fjorden, hvor blink danset lystig ut fra  de dype skyggene  under  land .  .  . så  henimot  de blånende åser, hvor solgullet  lå  varmt  og  redt . . . så  utover det deilige landskapet, hvor hesten var begynt å tegne med skjzre, fine farver. . . så utover alt sammen, glade, dremmende, lykkelige, uten selv å vite hva de egentlig dremte eller tenkte på (s. 160).

Det er i  selve forelskelsens afsocialiserede  rum Oline får opfyldt  sine  behov:  der  er fest,  glzde,  skenhed  og  felelser uden krav  og  forpligtelser.  Et  billede  på  alt  det  Anders  har  nzgtet hende.  Derfor  holder  hun  den  hemmeligt  og  viger  tilbage  for enhver form for institutionalisering af angst for at se den frihed hun oplever beskåret. Men hendes taktik mislykkes. Ret hurtigt meder hun hos Arne en gentagelse af Anders' krav:

Da de hadde vzrt forlovet en tid begpnte  han å snakke om å

spare og legge opå til de skulle sette hus (1 55).

Oline protesterer.  For hende rummer zgteskabet intet tillokkende -kun en gentagelse af barndommens slidsomme arbejde. Men da de to unge på en af deres hemmelige natlige vandringer meder Anders, lukker mzndenes formynderskab sig om hende. Hun har vzret subjekt i sin egen forelskelsesproces,  nu  reduceres  hun atter til  objekt for de to mznd og deres fremtidsplaner. Undertrykkelsen af  Olines  selvstzndighed  bliver  årsagen  til hendes videre  udvikling. Anders'  dyrkelse af klassens frigerelse og  hans  knzgtelse  af  de  personlige  behov  bliver  for  Oline  et uigennemskueligt  paradoks. Hun oplever det som om arbejderklassens  frigerelse  må ske på bekostning af hendes. Den eneste mulighed hun ojner for at undslippe arbejderkonens vilkår er at gifte sig ud af klassen: blive overklasse. Det bliver hendes skjulte drem -og det er denne dr0m enkefru Wieses sen benytter sig af:

Han tenkte i  sit  stille sinn: En deilig pike  er hun.  Det måtte vzre noe å legge sine garn ut etter. Hun er den mest skinnende renhet, det skjzreste jeg  har sett. . . Han formelig smattet som etter en godbit, men han tenkte: hun må vinnes for en hver pris.

Og jeg  tror at viltet  vil  vzre lett å fange.  Fattige  piker er aldri naye. .  . Hun må bestemt  vzre fattig, når hun vil gå som tjenestepike. (162)

Overklassens politiske og seksuelle dobbeltmoral samles i billedet af denne konsul Wiese. Han er i virkeligheden konservativ, men for at vinde personlig politisk magt giver han den som venstremand og folketaler. Han sarger for at fa hustruen og bamene anbragt på landet, mens han selv slår sig ned i moderens lejlighed. Officielt for bedre at kunne passe sit politiske arbejde. Oline bliver et let offer.

Det var kommet helt fra den stunden ute i entreen da konsulen hadde klemt henne inn mot seg og gitt henne penger. .  . Den fine duften  som fulgte ham .  .  . og noe mer også .  .  . kunne hun ikke glemme siden. Hun kunne ikke tenke på annet i mange dager, mens hun gikk med sitt arbeid og trallet lystige visetoner hele tiden, så fruen måtte be henne tie stille med all denne sangen. Da hun så siden ble satt til å varte opp konsulen etter at han var kommet til å bo i huset, da ble hun rent vekk med det samme. .  . Hun fikk mange penger,  kunne endelig styre sin lyst mot pene klzr og moro, mens hennes forlovede ble mer og mer borte for henne. Han hadde sine marke anelser og spurte hvor alle pengene kom fra. Hun svarte at hun fikk drikkepenger i overflod, nå da det kom så mange fremmede i huset. .  . Hjem til sin bror hadde hun bare gått en sjelden gang i det siste. Når han spurte henne om noe fikk han alltid avvisende svar. (168)

Som  sypigen  Hjardis  Green  bliver  Oline  gravid  og  hendes dobbeltspil  vzlter.  Ame  og  Anders  falger  konsekvent  deres småborgerlige puritanisme og vender sig fordammende fra hende, enkefru Wiese smider hende ud og den folkelige konsul tok

opp en hundrekroneseddel som han gav piken (1 74).

Oline vandrer ud i natten og prostitutionen.

Olines  historie handler  om  den  fejlslagne  selvrealisation. Hendes individuelle forsag på at blive subjekt i sin egen udvikling  mislykkes.  Hun  forbliver  objekt  for  m ~ n d e n e s spil -sin egen klasses småborgerlighed og overklassens seksuelle dobbeltmoral. Hun bliver det hverken fordi hun er dum eller mere letsindig end andre, men fordi hun systematisk forholdes en politisk kvindebevidsthed og derfor tvinges til at reagere spontant.

For Karen Sundt kan den voksende prostitution, hun beskriver med Olines historie,  ikke forklares med  moralsk forargelse over overklassens seksualmoral alene. En del af årsagerne finder hun  i  arbejderklassen  selv  og  dens  manglende  forståelse  for kvindernes  situation.  Det  er arbejderbevægelsens skel  mellem arbejde og  privatliv,  der  rammer  Oline og  hendes  meds~stre. Privatlivet -og dermed kvindernes arbejde og arbejdsbetingelser -inddrages ikke i den faglige organisering og kamp. De gennemgår ingen politisk eller faglig skoling og deres tilknytning til bevægelsen  forbliver  derfor  indirekte.  Det  kræves  af  dem,  at  de som  solidariske  sostre,  hustruer  og  modre  stotter  mændenes kamp gennem en total inkarnation af de traditionelle kvindelige dyder: forsagelse, opofrelse, hengivenhed, samtidig med at denne kamp umiddelbart opleves som en knægtelse af deres egne erfaringer og behov.

Det er den manglende integration mellem bevægelse og kvindearbejde,  der skaber modsætningerne  mellem  klassekamp og kvindekamp.  Det  er kvindernes  isolation  og  deres  manglende politiske bevidsthed der vender deres deres berettigede opr0r til nederlag.

Kristine  Bernicks  historie,  der forlænger  Olines ind  i ægteskabssituationen, fortæller på  en ny  måde om det individuelle o p r ~ r s umulighed.

## Kristine Bernicks historie

Kristine  fnlger  i  modsætning  til  Oline  den  afstukne  vej.  Hun starter som  respekteret  tjenestepige  hos  familien  Groth, forelsker sig i  malersvenden  Bernick, gifter sig og forlader sin plads. Ægteskabet er lykkeligt i starten. Problemerne starter -som hos

Elisa -med b~rnene.

Bernick er en god, men svag mand. Han er grebet af den voksende arbejderbevægelse og ser de faglige og kammeratlige sammenhænge som det væsentlige. Hjem og b0m må Kristine tage sig af. Det accepterer hun, sålænge han opfylder sine @konorniske forpligtelser. F ~ r s t da Bernicks alkoholforbrug og hans fysiske vold  mod hende rammer bnrnenes eksistens, slår hun bak. For at fors~rge sig selv og b ~ r n e n e tager hun arbejde som vaske- kone. Kristine har intet anske om selvrealisation eller selvstændighed. Hun er dybt bundet til den traditionelle  kvinderolle og dens pligter.  Det  er alene  omsorgen  for  barnene,  der  tvinger hende til at handle mod sin inderste overbevisning.

Da Bernick efter den yngste sans dramatiske dad (han falder ned fra fjerde sals lejligheden, mens moderen er på arbejde) vender tilbage og lover bod og bedring, tager hun derfor imod ham -og historien gentager sig i fortættet form.

I romanens sammenhæng har den to funktioner. Den viser, at Olines tragiske skæbne ikke skyldes hendes fornægtelse af ægteskabet og den viser sammenhængen mellem  kvindernes nederlag og deres sociale situation. Det sidste er det vigtigste.

Da Bernick begynder at stjæle fra hende drives hun til handling. Hun henvender  sig til  myndighederne om hjælp. Farst til præsten i håb om skilsmisse. Her opnår hun alene at blive belært om en kvindes pligter. Senere da tyverierne fortsætter går hun til politiet -og bliver belært om, at Bernick ifalge loven har ret til at handle som han gar. Gifte kvinder er umyndige.

Kristines bodsgang til myndighederne fungerer som en kvindelig parallel  til  Anders  Hansens situation  efter hans politiske fyring. (se s. 83)  Forskellen i de mandlige og kvindelige kampbetingelser stilles klart. Anders kunne fa venstrepressen med sig i sin  kamp for retfærdighed,  han  kunne  samle sine arbejdskammerater til en fælles kamp og derigennem vinde hvad han havde tabt. Kristine står  helt magteslas. Hun har ingen arbejdskammerater, fordi det huslige kvindearbejde netop kendetegnes ved den isolerede  arbejdssituation.  Hun  har  loven  og  myndighederne imod sig og  kan  end  ikke påkalde sig ideologisk  retfærdighed, fordi hun med sine handlinger svigter de herskende kvindenormer.

For læseren bliver Kristines bodsgang en harmdirrende kritik af  de samfundsvilkår kvinder er underlagt. For Kristine selv bli-

ver den en afårsagerne til et psykisk sammenbrud.

Hun er religias, hun har i diskussioner med Bernick peget på det formastelige i at sætte sig op mod love og herskende bestemmelser, hun tror selv på de kvindelige dyder, hun tvinges til at g ~ r e op med. Da Bernick ender med at bortf~re det ældste barn, bryder hun sammen.

Sinnsforvirret av sorg, nattevåking og sult sank hun bevidstlos om i armene på dem som stod nærmest (s. 133).

Hun bliver indlagt på et sindssygehospital..

Karen  Sundts  forklaring på  Kristines  skæbne  gives  som  en

kombination af forklaringerne hos henholdsvis Elisa og Oline.

Den traditionelle arbejdsdeling i ægteskabet splitter fællesskabet mellem parterne: klassebevidstheden og kvindebevidstheden fremtrxder som  uforsonlige  modsætninger.  Samtidig  udsættes Kristine ligesom Oline for arbejderbevægelsens  paradoks: kvinder skal kæmpe for klassens frigorelse og ret uden at fa lov til at deltage i kampen og de skal samtidig fornzgte samme frigorelse og ret for deres eget vedkommende.

Den politiske biografis konklusioner om klassetilhorsforholdets  og  klassebevidsthedens  betydning  kan  ikke  overfores  til kvindebiografien. Ikke fordi de er uanvendelige, men fordi de er gjort uanvendelige. Mændenes politiske kamp skiller kvinderne ud  og bestemmer  dem som privatpersoner. Hele dette private kvindeområde bestemmes igen som apolitisk.

Derfor handler den samlede kvindebiografi  ikke om klassetilhorsforhold  og  klassebevidsthed, men  derimod  om undertrykkelsen af samme. Kvindernes kamp for frigorelse gures dobbelt vanskelig,  fordi  mændenes  tilsvarende  politiske  kamp  lægger den hindringer i vejen.

Når de fleste kvinder -set ud fra mændenes politiske og 0konomiske kamp -bliver reaktionare, så er det ikke fordi de er det pr. definition eller natur, men fordi deres arbejde og  erfaringsområde lades uberort.

Bag  hele  romanen  »Arbeiderliv«  ligger  nogle  forestillinger om et samfund, hvor både de klassernæssige og de konsmzssige barrierer er forsvundet. Et samfund hvor mxnd og kvinder betragtes  som mennesker  med  samme rettigheder og muligheder og hvor ingen af livsområderne anses for mindre berettigede end

andre.

Klassekampen -forstået som enheden af politisk, ideologisk og okonomisk kamp -er nodvendig, hvis klasseforholdene skal xndres. Derom efterlades ingen tvivl. Men Karen Sundt sætter sp~rgsmålstegn  ved  dens indhold og  form. Sålxnge kvinderne ikke indgår som selvstændige med mulighed for at påvirke såvel indhold  som kampform bliver sejrene Pyrrhus-sejre: de skaber flere problemer end de I~ser.

Set i  forhold til de problemer hun skildrer må hendes direkte perspektivering  af  kvindekampen  siges  at  vzre svag.  Gennem Johanne Bernick -det barn  Bernick bortf~rte og som nu i  slutningen af romanen som en Lona Hessel vender tilbage fra Amerika! -angives  stemmeretskampen som vejen frem:

Jeg er ikke mer den skremte, fattige Johanne Bernick. Jeg er en fri og sterk kvinne.

- -Det  kan  en vel bli  her i  Norge  også, mente Ragna og hevet
- hodet noe h~yere.
- -Med tiden, kan hende, svarte s~steren, -men f ~ r s t må kvinnen  ha  stemmeret og komme til fullere forståelse av sin stilling som samfunnsmedlem. I Amerika har kvinnen forlengst frie rettigheder, og hun har også fullt ut 0ye for sine plikter. Jeg tviler ikke på at det vil gå fremover med dette her også, men det vil ta lang tid. (s. 338)

Gennem kvindehistorierne opregner Karen Sundt de vzsentligste hindringer for kvindernes kamp: deres generelle umyndighed  både  offentligt  og i zgteskabet, den  manglende adgang til uddannelse, erhverv, politisk  virksomhed.  De  ideologiske  bindinger til den traditionelle kvinderolle, de psykiske bindinger til forzldrene pigeopdragelsen medfairer, de seksuelle tabuer. Set i forhold  til  dette  s z t  af  problemer  virker  laisenet:  stemmeretser om hun havde ret mange

kamp! skuffende. Men sp~rgsmålet andre muligheder.

Debatten om kvindernes stilling i samfundet, der blev rejst på baggrund  af Georg Brandes  overszttelse af John  Stuart  Mills: The Subjection of Women (1  869) og som indgik som tema i den radikale litteratur, drejede sig primzrt om  mellemlagskvinders situation.  Den  mundende ud  i en ideologisk  kamp, der pegede på problemerne,  men ikke sagde meget  om måder at I ~ s e dem på, specielt ikke kollektive måder. Den norske kvindebevzgelse, der blev  skabt i  1888 havde samme udgangspunkt og  lagde netop hovedvzgt på de politiske midler: kampen for zndret lovgivning. Stemmeretskampen var i virkeligheden en af få konkrete  ting  hun  kunne  henvise  kvinder til. Samtidig lå  der i denne kamp, den  mulighed  for en  integration  af  kvinde-  og  mands- kamp, som hun efterlyser romanen igennem.

Dette sagt kan man ikke se bort fra at romanen i sig selv er en kampform, der supplerer kvindebevzgelsens politiske, og at den som en sådan også kommer til at supplere sine egne direkte ud-

sagn.

I »Arbeiderliv« er kvindernes psykiske og ideologiske aflizngighed -af  autoriteter, myndigheder,  normer et centralpunkt. Afhængigheden  er s t ~ r s t i arbejderklassen, mindre i borgerskabet -sammenhamgende  med  graden  af undertrykkelse og uddannelse. Derfor er Karen Sundts skildringer af arbejderklassens kvinder også tragiske, mens borgerskabets kvinder levnes frig0relsesmuligheder -omend beskårne.

For arbejderklassens kvinder er k~nsundertrykkelsen  endnu ikke blevet til bevidsthed, de mangler argumenter for den undertrykkelse, de oplever. Derfor bliver romanens bevidstg0relses- og legitimeringsproces en  vigtig  del  af  kvindekampen.  Fordi  bevidsthed om undertrykkelsen og argumenter imod den er en forudsztning for målrettet aktivitet.

Det er  på  dette punkt Karen Sundts brug af Kolportagemediet kommer  ind  i  billedet  igen.  Gennem  kolportagesystemet  når hun ud  til de kvinder, der er mest undertrykte og mest ubevidste.  Kvinder der ikke nås af  det  litterme systems skribenter -heller ikke dets kvindelige.

Men brugen af kolportagegenren er ikke problemlpis -heller ikke for en Karen Sundt. Der opstir en modsztning mellem det sociale stofs konfliktbeskrivelser og genrens krav om endegyldig harmonisering -lykkelig slutning! -der bringer »Arbeiderliv« ud i nogle modsigelser, der ikke kan håndteres. Modsigelser, der far konsekvenser for romanens ideologiske udsagn.

## De trivielle mekanismer

I  Stortingsdebatten  19  18 var det stoflet, der deklasserede Karen Sundt. Arbejderklassens liv var i sig selv trivielt og ikke egnet til l ~ d i g litterzr  behandling.

Med  trivielle  mekanismer  menes  handlingselementer,  der ikke hznger logisk sammen med romanens grundankg. De ind- fores som »deus ex machina« for at frembringe en  bestemt  ef- fekt, som uden disse elementer ikke ville kunne skabes.

Den forelobige analyse af romanen er standset fer slutningen, dens realistiske dele er blevet  uddraget  og sammenholdt. Pointen er, at romanen kunne og logisk set burde slutte her. Forholdet mellem mands- og kvindesituation  er beskrevet,  problemer og mulige losninger fremlagt.

Men den slutter ikke. Kolportagens krav om lykkelig slutning -harmonisering,  og Karen Sundts egne erfaringer med kvindefrigorelse  giver  romanen  en  overraskende  og  ideologiserende drejning.

## Familien Groth og skatten

Til familien Groths historie knyttes et mytologiserende lag: sagnet om skatten, der ligger begravet et sted på Haugeruds jorder.

Det præsenteres sporadisk da Einar har bragt godset på falittens rand. Præsident Groth kommer på besog for at tale ham til

fornuft og far under  bes~get folgende vision:

I hans vision forekom det presidenten at han ennå var i guttealderen  og  stod  under  hagemuren  og  betraktet  bildene  med beundring.  Da kom  det like imot ham, fra en liten  grotte som var  dekket  med  akeleier  og  kaprifolier,  en  eldgammel  mann med solvspente sko og kalvekryss, han nzrmet seg gutten med raske skritt. Da han var like ved, sa han med h0y stemme: Du vil bli slektens eldste. Se å bevare tradisjonene. La aldri denne eiendommen og det jeg har samlet komme ut av ætten .  .  . sagnet om skatten . .  . sagnet om skatten, du vet nok. .  . Det lod ikke mer som fra den gamle mannens lepper. Det  kom  fra mangfoldige roster  ute  i rommet, som endte med  et enstonig: Tradisjonene bor holdes i ære . .  . Tradisjonene! .  .  . Så kom en enkel rost som fra et barns lepper. -Den  skatten bor dere lete etter, den vil redde godset for. .  . den lille gutten i vuggen. Så ble det til en dump, tordenlignende lyd. Presidenten for opp i stolen sin. (187)

Synet underbygger præsidents Groths konservatisme, men er ellers i direkte modstrid med den rationalisme  der præger hans fzrd.

Sagnet knyttes da heller ikke direkte til ham, men derimod til

104

hans bror ingenior Johannes Groth. Hans optræ'den i romanen

er  direkte mystisk.

Han starter med at tale arbejdernes sag ved et Tjueholmsmade, men fjernes af præsidentens handlangere. Næste gang vi m0der ham er han fantast -og gal. Hans fors~g på at konstruere en evighedsmaskine  mislykkes  og hans  mystiske  vandringer i omegnen forbinder sig med lokalbefolkningens overtro, og giver anledning  til en  række  mystiske  hændelser, der forbindes med sagnet om skatten.

Kort  efter  disse  mystiske  begivenheder  forlader  Johannes

Groth Haugerud for at tage på studietur til Tyskland.

Johannes  Groth og sagnet om skatten  vender  forst  tilbage  i slutningen af romanen. Elisa Groth har overtaget gården, bragt den p i   fode, men står nu overfor en termin, hun  ikke umiddel-

bart kan klare:

- -Tiden er  snart inne nå, og jeg  har  knapt  halve  summen. Men det greier seg nok. Det vil nok bli en utvei n A   likså vel som
- f ~ r .
- Det kan du være sikker på, svarte ingenimen i en ivrig tone. -Hjælpen  vil denne gangen  komme i form av den gamle skatten. (. . .)
- -
- -Onkel, hva er det du mener? a v b r ~ t Elisa med n e r v ~ s utålmodighet, -forklar deg tydeligere. Jeg forstår ikke et ord av det du snakker om.
- Du forstår ikke profetier. Men har du da rent glemt det gamle  sagn  om en  av vor  slekts  h~ysalige forfedre, som skjulte en stor rikedom et sted på gården under krigens usikre tider. (. .  .)
- -

I  morgen den dag vil jeg  med din ærede tilladelse grave deroppe i Himmelberget. (3 17)

Johannes Groth når ikke at hente skatten ud, han d m  samme nat. Men Elisa begynder at grave -og finder skatten. En gammel kiste fuld af guldstykker og smykker. Den l ~ s e r alle ~konomiske problemer. Elisas historie ender lyst og lykkeligt.

Skattens funktion  i  historien  er klar:  den  forsyner den  sociale konfliktbeskrivelse med et skzer afspænding og mystik. Den maner overtroen frem, men tilbageviser den igen. Det mere problematiske  ved  den  er, at den  modsiger  grundanlæggene i  Elisas historie.

Efter  overtagelsen  af gården er Elisa blevet  rationalist.  Hun har udviklet  en arbejdsfilosofi: alt godt  kommer med  arbejdet, alt ondt med idealismen uden materielt grundlag. Alligevel bliver det  i sidste instans idealismen, der redder hende fra terminen: skatten.

Historien  forskydes  fra  et  realistisk  social~konomisk plan, hvor godsets fremtid er afhamgigt af arbejde og  landbrugskonjunkturer til et ideologisk-metafysisk, hvor det der ikke står  til at redde alligevel reddes. Den sejr Elisa har vundet  I~gges i sidste instans uden for hende selv -historiens mening opl~ses.

## Familien Omholt -arven og brylluppet

Thereses kamp for kmligheden endte med et brud. Hun og Arnold Beyer tager f ~ r s t til Danmark, hvor han arbejder som typograf, emigrerer derefter til Amerika og vender mod slutningen af romanen tilbage til Kristiania.

Endelig opprant den dagen da de kunne vende tilbake til Norge med en liten formue. De var begge to slitt under livets kamp. Beyer som hadde anlegg for lungetzring, besluttet å oppgi sitt farlige håndverk og drive forretning. Han s10  seg ned  ved en af Kristianias utkanter og begynte med en kolonialhandel.

Det gikk bra. Flere års erfaringer under amerikanske forhold hadde utviklet ham til en praktisk, dyktig mann som hadde det rette grep på tingene. Hans hustru stod trofast ved siden av ham. ha mange folk, men da bedriften stadig gikk fremover kunne de legge flere og flere penger

De delte arbeidet, hadde ikke råd til å til kapitalen. (. .  .)

De  hadde derfor all  grunn  til å vcere  tilfredse,  om ikke  det spente forholdet til  foreldrene  hadde  hvilt  på Therese som  en tyngsel.  Hun  hadde  flere  ganger  fors~kt å t i l n ~ r m e seg,  dels giennom brev og oppmerksomheter, dels med Adolf som mel-

lommann. Alt hadde vzrt fruktesl~st. (249)

Situationen er logisk ulmelig.  De ideologiske  mods~tninger er for store. Men  den  luses alligevel ved  at Arnold Beyer henvender sig til svigerfamilien. Det viser sig pludselig, at han er rigere end sit rygte.

Men kjære, hvor har du pengene dine fra. .  . denne kapitalen du snakker om?

-Jeg har arvet den etter en grunnrik onkel i Amerika. Jeg lærte den gamle saxlingen å kjenne mens jeg  var i Chicago og han fikk meg kjær. Han  holdt av Therese også, det var i lengere tid han bodde hos oss. Han levde ugift, og da han derde, testamenterte han  meg  hele sin formue. Onkel begynte som gullgraver i Kalifornien, hele livet hadde han hatt lykken med seg. I sine siste leveår eide han innbringende gruver i Utah-distriktet. (4  1 1)

Kapitalen belerber sig til  1/2 million -og ændrer situationen totalt.  Arnold  Beyer  går  i  kompagniskab  med  Omholt  under navnet  Omholt &amp; CO  og  familiestridighederne  bilægges.  Den gamle aristokratiske fru Omholt lader sig ikke overvinde af 'proletarpengene'.  Det bliver  ideologien,  der  gerr  hende  tavs,  den ideologi som kommer til udtryk gennem Sylvias giftermål ind i

en af byens fineste familier.

Det bryllup som Therese nægtede at gennemf~re, foretages  nu

af hendes datter Sylvia. Kransen er bundet. Harmonien total.

Problemet er blot, at den oplerser historien. Therese og  Arnold accepterer den konservative families betingelser: kapital og social anseelse. Den betydning deres kærlighedskamp oprindelig havde (se s. 90) undermineres. Samtidig er hverken kapital eller forlovelse logisk forbundet  med  historien:  arven falder ned  fra himlen  og  hvordan  den  lille  kerbmandsdatter  overhovedet  er kommet i forbindelse med den rige Wolffamilie meldes der ikke noget om.

Formalet  er klart  harmonisering på trods af alt. Funktionen den samme som i Groth-historien: der sker en forskydning fra et socialt plan, hvor forsoningen er umulig, til et ideologiserende. Også her kommer forsoningsbetingelserne udefra -som en metafysisk belernning.

Familien Hansen og det religiose gennembrud

Anders Hansen får ram på konsul Wiese:

Konsulen var valgt fra amtet, de mange »små« derute hadde gitt ham  stemmene sine fordi de trodde på ham som folke- og

arbeidervenn. Da historien  med  Oline kom opp, sammen med mye annet som beviste at konsulens arbeidervennlighet bare var den skjzre humbug, da trakk de fleste av de stemmeberettigede arbeiderne seg tilbake. Til det bidrog visstnok at Anders Hansen hadde holdt det ene motet etter det andre og stemplet konsulen som den mannen han var, slik at han ble grundig avkledt. (23  1)

Ellers tegner den samlede families fremtid mork: Oline bliver småkriminel og ender i fzngsel. Arne Evensen mister med hende sit livs mål og bliver sammen med Bernick omvandrende landevejsbums -også med småkriminalitet  som indtzgtskilde.

Hvor harmoniseringerne i overklassen har tilfzldets og eventyrets przg, er de tilsvarende  harmoniseringer i underklassen  af

mere ideologisk indgribende karakter.

I  Kristine Bernicks historie  leverer Karen Sundt en hård kritik  af  kirkens ideologiske  undertrykkelse. Alligevel  griber hun ved  afslutningen  af  arbejderklassefamiliernes  historier  til  religionen som harmoniseringsmiddel. Ved  hjzlp af den  religiose omvendelse bringer hun sine socialt afsporede  personer  på  ret

k01.

Oline bliver efter hospitalophold samlet op af en przstefamilie og oplever her et pludseligt religiost gennembrud.

Problemet ved denne omvendelse er at den vender op og ned på årsager og virkning i den tidligere historie. Oline bliver synderinde, hvad hun oprindelig ikke var. Skylden forskydes fra de sociale omstzndigheder til hende som person, samtidig med at der skabes nogle skel i kzrlighedsbegrebet: seksualitet bliver lig synd, zgteskabelig  kzrlighed  derimod  accepteret.  En  konklusion  der går direkte  imod  konklusionerne  fra  frigorelseshistorierne, hvor den tabubelagte seksualitet var problemet.

Denne udskillelse  af seksualiteten  bekrzftes  af det efterfolgende forlob.

Kort efter omvendelsen forenes Oline atter med Arne Evensen, der under en sygdomsperiode  har gennemgået samme omvendelsesforlob. Przstefamilien sorger for parrets fremtid ved at skznke dem et husmandssted og det zgteskab Oline oprindelig nzgtede at indgå  bliver nu  en  realitet,  og  deres fzlles fremtid står i det sociale arbejdes tegn:

La oss gjore vårt hjem til et tilfluktssted for de stakkars villfarende som går på landeveien. La oss ikke skremmes tilbake om 108

de ser dårlige ut og ikke tape motet overfor de mest forherdede.

- -Nei  det vil  vi  ikke .  .  . Vi  vil  ta  imot de mest elendige, for slik  har vårherre gjort det med  oss. Ingen  kan  vel  ligge dypere ned enn vi engang gjorde. Ved Guds nåde er vi frelst. Alt er blitt nytt. Slik kan det gå med andre. (392)

Det religigse gennembrud sikrer ikke blot  familien  Hansens lykke, også familien Bernick samles op gennem denne metafysiske indgriben.

## Familien Bernick -branden, omvendelsen og

## Amerika

Kristine  Bernick  kommer  mzrket  for  livet  ud  fra  sindssygehospitalet og slår sig ned sammen med sit nu eneste bam Ragna, der arbejder som  tjenestepige  på  Haugerud.  Ragna er forlovet med strejkebryderen  Lars Opdal (se s.  85) og venter trofast  på ham under hans emigration til Amerika.

Her har Lars truffet  Johanne Bemick, der er blevet  lykkelig gift med en h~yskoleprofessor. Sammen vender de to tilbage til Norge. Johanne for at berette  sin underfulde  historie og hente forzldrene  over til  sig.  Lars  for med  sine  opsparede  penge  at etablere sig som selvstzndig sammen med Ragna.

## Branden og omvendelsen

Lars har i Amerika fastholdt sin individualisme og sin modstand mod arbejderbevzgelsen. Et dramatisk begivenhedsforl~b må til for at bringe  ham  til  besindelse  og forsoning.  Han  o p k ~ b e r en gammel smedie. Her ops~ger Anders Hansen ham for at fa ham med  i  fagforeningsarbejdet.  Lars  afslår og samme nat brznder smedien ned til grunden. Han ser det som endnu et udslag af fagforeningens  forf~lgelse  og  far  fzngslet  Anders  Hansen  som

mordbrznder.

I  virkeligheden  skyldes branden  Arne Evensen  og opklaringen fremkalder en religi~st farvet omvendelse hos Lars:

Jeg var som lamslået over dette. Jeg gikk i meg selv og angret dypt den synd jeg  hadde  gjort  imot  deg.. . Jeg  fikk  ikke  fred. Mange lange, s ~ v n l ~ s e netter tilbrakte jeg  og tenkte over mitt liv. Jeg ble ikke kvitt den forestillingen at  jeg bar på stor skyld og i  grunnen hadde gjort mine kamerater mye urett. (. .  .)

Jeg fant ingen  ro i min  sjel f ~ r jeg  hadde skriftet for deg. Jeg ble tvunget i mitt indre til å skrive disse linjene, som inneholder en inderlig b ~ n n til  deg om tilgivelse  for den urett jeg  har gjort imot deg. Men ikke bare deg, også vor forening. . . Samtidig med dette sender jeg  et andragende til  foreningen om å opptas som medlem. (394)

## Omvendelse og emigration

Johanne  Bemicks  beretning  ligger  på  niveau  med  historierne om skatten og arven: pigen der af sin far sælges til prostitution  i Amerika, flygter, samles op af en rig, barnl~s amerikansk familie og får et lykkeligt  liv. Dens eneste funktion -udover spændingen -bliver  da også at forsyne Bemickfamiliens historie med et lyst fremtidsperspektiv.

Bemick, der sammen med  Arne Evensen  har levet  af småbræk og sprit fængsles og gennemgår under fængselsopholdet en

forvandling:

Han var blitt ydmyk og stille. Han hadde erkjent at han var en stor synder.  For fengselspresten  hadde  han  under tårer skriftet hele sitt syndeliv, og det han hmte i kirken og i enkelte samtaler med presten  tjente ytterligere til å gjme ham  ydmyk. Men  det ble også en oppvekkelse for ham til bot og bedring, som var en frukt af mange og lange kamper i våkne nattetimer. (396)

Johanne og Ragna får ham Idadt. Det er planen, at hele familien atter skal samles og sammen drage til Amerika.

Men her har Karen Sundt dog sagt stop. Hendes tidligere beskrivelser af  Kristines  kamp mod  kirke  og  myndigheder er så stærke, at en forsoning bliver for påfaldende.

Da familien skal samles og rejsen sættes i værks begår Kristine selvmord.

Resten af familien emigrerer.

## Romanens oplosning

Kvindebiografien ender i en fastholdelse af det ægteskab og den kvinderolle, den har brugt  hovedparten  af sine sider og kræfter på at problematisere. Kristine, der som den eneste af romanens kvinder nægter at lade sig forsone, forsynes med et kritisk eftermæle.

Den politiske biografi  ender på samme måde i forsoningens og samarbejdets ånd. Direkte i modstrid  med  konklusionen  på

Anders Hansens kamp.

Kristendom, socialliberalisme og socialisme  fnres sammen i en hnjere enhed.

Det er som sagt den religinse fortolkning -næstekærligheden -der  muliggnr harmoniseringeme. Men det bnr understreges, at det ikke er en kirkelig dogmatik, men en social betonet religinsitet. Lidt på linje med den kristendomsforståelse  Thraniterbevægelsen gav udtryk for.

Når romanen alligevel oploses i modsigelser hænger det sammen med den forskydning i  forklaringsgrundlag, der finder sted. I  hovedparten  af romanen  fastholder Karen  Sundt en  sociologisk tilgang. Hun forklarer sociale vilkår, erfaringer, ideologier og  muligheder  herudfra.  I  slutningen  af  romanen  slipper hun dette grundlag og indfnrer begreberne synd, omvendelse og frelse -uden at fylde disse begreber  med  nyt  indhold. Derfor sker der også det. at analyserne fra  romanens fnrste del  negerer  de harmonier, der frembringes i den anden.

## Men hvordan kan disse modsigelser forklares?

En simpel forklaring lader sig ikke etablere, men nok en sammensat.

Kolportagegenrens  krav  om  spænding  og  lykkelig  slutning bliver overordnet. Det  kan  forklare Karen  Sundts indfnrelse af de liberale eventyrmomenter, der tages i brug i overklassen. De er så udvendige i forhold til den sociale analyse, at det er pifaldende. Et  lignende  sæt af kneb kunne have været brugt  i arbejderklassen, men bliver det ikke. Her anvendes omvendelsen -og primært i forbindelse med kvinderne.

For at forklare det må vi  gribe tilbage  til  Karen  Sundts personlige  historie.  Hun  forsngte -selv -at praktisere en kvindefrigorelse, men måtte betale for det med sit job og sit rygte. Erfaringerne her skaber en krise i hendes liv, der fnrer hende tilbage til  kristendommen  som  livsgrundlag.  Herefter forsuger hun  at forene sine tidligere anskuelser med det kristne livssyn. Det resulterer bl.a. i en idealisering af det zgteskabsrum, som hun selv manglede erfaringer med. Hun var ugift hele sit liv. De modsigelser vi oplever i »Arbeiderliv« kan med andre ord ses som udpå at f å   samling på sit fordi en enhed hun tilstrzber opl0ind under næstekzrmen resultatet bliver den småbor- tryk  for Karen  Sundts personlige  fors~g eget liv. Et forgzves fors~g, ses. Hun forsuger at fa frig~relseskampene ligheden, humanisere dem -gerlige puritanismes sejr.