Om guldbiller, Bach og basepar
Forfattere: Tine Engel Mogensen
Tidsskrift: passage (2003-09-01)

## Om guldbiller, Bach og basepar

Richard Powers' The Gold Bug V ariations

## Tine Engel Mogensen

Richard Powers' The Gold Bug V ariations (1991) lægger hårdt ud. I stedet for et almindeligt motto præsenteres læseren for følgende svada:

## RLS CMW DJP RFP J?O CEP JJN PRG ZTS MCJ JEH BLM CRR PLC JCM MEP JNH JDM RBS J?H BJP PJP SCB TLC KES REP RCP DTH I?H CRB JSB SDG

Der er 32 grupper af tre bogstaver i fire linjer af otte grupper hver - tal, som siden skal vise sig at være magiske for romanen. I første omgang indgår tallene imidlertid i en nærmest ubrydelig kode ;   og  selvom 'mottoet' efter al sandsynlighed bare er Powers' private leg med initialer på personer, der på den ene eller anden måde har betydet noget for bogen, 1  tjener det dog som et særdeles illustrativt forvarsel om, hvad man som læser går ind til. Men før jeg vender tilbage til The Gold Bug V ariations og dens konstante udfordring af læseren et par ord om forfatteren, Richard Powers (f. 1957).

I receptionen af Powers' forfatterskab er det god skik at lægge ud med at undre sig over, hvor lidet udbredt kendskabet til hans bøger er - og dét er der da også fortsat god grund til. Powers har indtil videre  udgivet  otte  romaner: Three  Farmers  on Their Way to a Dance (1985), Prisoner's Dilemma (1988), The Gold Bug Variations (1991), Operation W andering Soul (1993), Galatea 2.2 (1995), Gain (1998), Plowing the Dark (2000) og The Time of Our Singing (2003); og selvom han har modtaget indtil flere prestigefyldte priser, og anmelderne formelig har stået i kø for at rose  ham  ved  hver  eneste  udgivelse,  er  både  det folkelige og i nogen grad også det store akademiske gennembrud i USA foreløbig udeblevet. 2  I Danmark står det ikke overraskende endnu værre til: ingen af Powers' bøger er indtil videre udkommet på dansk, og  en  søgning  på  databasen  bibliotek.dk  giver  da også kun tre resultater: to anmeldelser samt et interview i Litteraturmagasinet Standart .  Man kan forestille sig, at det manglende mod på at oversætte Powers dels hænger sammen med den relativt beskedne omtale i hjemlandet, dels med dét, man lidt forsigtigt kunne kalde den encyklopædiske faktor: det er bestemt ikke nemt at  læse  hans bøger, og forfatteren har da også ofte fået hug for at være for lærd ,   for besat af facts - simpelthen at blære sig med viden. 3 Og sandt er det da, at Powers i sine fiktioner indfletter lange kyndige fremstillinger om spilteori, genetik,  sæbefremstilling, computer  program  me  ring, polyfonisk musik, fotografisk reproduktion, pædiatrisk medicin, onkologi, tropisk botanik og meget mere; det mærkes, at forfatteren med sin opvækst i både tv'ets  og  computerens  æra  og  sin  baggrund  som computerprogrammør  er  fascineret  af  alle  former for  information.  Der  stilles  store  krav  til  læseren, som - for nu at tage et tilfældigt eksempel fra The Gold Bug  V ariations - må forholde sig til fodgængere, der  ikke  blot går ,   men '[work]  out  the  details  of Brownian motion' (GBV , 62);  gang  på  gang  konfronteres man brutalt med sin videns grænser. Dette bør man dog ikke lade sig skræmme af: der er god grund til at holde øje med (og læse!) Powers, som ofte  -  og  gerne  i  samme  åndedrag  som William Vollmann og David Foster  Wallace - omtales som et af de nye, store, yngre håb i amerikansk litteraturs post-Pynchon-æra. 4

Powers  bliver  faktisk  ofte  sammenlignet  med netop Pynchon The Gold Bug V ariations er f.eks. i Washington Post blevet kaldt 'the most lavishly ambitious  American novel since Gravity's Rainbow ' - og Powers lægger da heller ikke skjul på sin beundring for eller gæld til den ældre forfatter. Samtidig vil han dog gerne nuancere forholdet, som her i interviewet 'En optimistisk pessimist' i Standart :

Pynchon representerer artens fullbyrdelse. Ingen forfattere vil kunne bygge på ham, eller overgå det han har gjort. Men selv om jeg er begeistret for Pynchon, må jeg også si at han er en vanvittig snirklete og dekadent forfatter, hvis hovedbudskap er at det finnes ingen vei ut av vår nåværende tilstand: Samfunnet, språket, de store systemer, trekker seg sammen rundt oss, og mennesket kveles. Selv om jeg er veldig glad i Pynchons romaner, er hans verdensbilde statisk på et vis. (s. 41)

Ved samme lejlighed erklærer han sig 'en lidt større optimist end Pynchon' - med en tro på, at det nytter ; på at 'visse sinnstilstander, fornemmelser eller ideer er verdt å lagre eller lar seg kommunisere', på at sproget kan ændre verden: 'Jeg vil skrive bøker som lar oss skape en mulig verden - et sted bortenfor vår tids økende pessimisme. Mine fortellinger drives av en pasjon, som er positiv, selv når omstendighet  ene den  skildrer  er  ytterst  tragiske.  De  gjenspeiler  en tragisk  pasjon,  eller  en  pasjonert  tragikk,  som  jeg tror kan få folk til å tenke i nye baner'.

Skal man tage forfatterens egne ord for gode varer, antyder denne forsigtige optimisme og det moralske engagement eller håb, den er udtryk for, at Powers ikke restløst kan placeres i den postmodernistiske lejr. En opfattelse, der bl.a. deles af kritikeren Joseph Dewey, som i Under  standing Richard Powers (2001) har gjort rede for, hvordan Powers indtager en ganske særlig hybridposition mellem to æstetiske retninger i amerikansk litteratur fra 1950'erne og frem. På den ene side altså postmodernismen, som Powers så at sige blev skolet i i 1970'erne, og hvis store indflydelse han anerkender; 5  hans romaner kan da også umiddelbart ligne postmodernistisk fiktion i traditionen  fra  bl.a. Thomas  Pynchon, William  Gaddis, William Gass og John Barth, med deres alternative narrative strukturer,  enorme opbud af encyklopæ- disk viden, udtalte brug af referencer til både høj- og lavkultur og interesse for den moderne videnskabs metaforer og sproget som sådan. Men hvor - med Dewey - postmodernismens 'works  of  unnerving lexical daring that investigated with relentless selfawareness the interior worlds fashioned by the unleashed imagination' (Dewey 2002, 3) ofte skrev op mod den realistiske tradition i amerikansk litteratur (som eksponenter herfor nævner Dewey John Updike, John O'Hara, William Styron og John Cheever), demonstrerer Powers i sine romaner sin beherskelse  af  (og  gæld  til)  den  traditionelle  realismes elementer, med vægt på historien, robuste temaer, nuancerede  personer  og  forståelse  for  disse  dybt genkendelige  personers  dilemmaer.  Som  Dewey skriver om forfatterens hybridposition:  'Powers sees the two camps as ultimately cooperative: individuals are the stories they tell; like his characters, each individual must narrate his or her world into a shape - language alone creates purpose, direction, dignity' (ibid., 4).

## Encyklopædiske former

Umiddelbart er det måske nemt at læse hen over 'kombinationsmodellen'  i The  Gold  Bug V ariations , som det følgende skal handle om. Når jeg her har valgt at koncentrere mig om præcis denne roman, hænger det netop sammen med, at den, selv om alle Powers' romaner som nævnt er præget af lærde ekskurser og referencer til alt mellem himmel og jord, ubetinget er forfatterskabets mest ekstreme udtryk for en encyklopædisk bestræbelse - hvilket kunne være med til at rubricere bogen som 'postmodernistisk'. At det er mere nuanceret end som så, vil jeg vende tilbage til; der er under alle omstændigheder grund  til  at  opholde  sig  ved  det  encyklopædiske aspekt af The Gold Bug  V ariations .   Faktisk lever romanen op til en række af de karakteristika, som Edward Mendelson - foranlediget af  Thomas Pyn  chons Gravity's Rainbow (1973) - opstillede for genren 'encyclopedic narratives' i artiklen 'Gravity's Encyclopedia'  fra  1976.  Det  er  en  særdeles  eksklusiv  genre, idet den blot tæller syv værker: Den Guddommelige Komedie , Gargantua og Pantagruel , Don Quixote , Faust , Moby-Dick , Ulysses og  altså Gravity's  Rainbow .   Og som disse syv forsøger The Gold Bug V ariations 'to render the full range of knowledge and beliefs of a national  culture,  while  identifying  the  ideological perspectives from which that culture shapes and interprets its knowledge' (Mendelson, 162). De encyklopædiske værker overtager med andre ord encyklopædiens  erklærede  (og  selvsagt  umulige)  mål, nemlig at præsentere læseren for totaliteten af viden. Ved at inkludere og forbinde information fra mange forskellige vidensfelter kan de skabe den illusion, at de har encyklopædiske proportioner. Da de imidlertid er produkter af en epoke, hvor verdens samlede viden er større end en enkeltperson kan rumme, gør de i høj grad brug af synekdoker. En eller to videnskaber kommer således til at repræsentere hele den naturvidenskabelige videnssektor: i The Gold Bug  V ariations er den specifikt behandlede videnskab genetik, mens der refereres til et væld af andre vidensområder. Ved at de encyklopædiske værker inkluderer en fuld redegørelse for en teknologi eller videnskab opnås desuden ifølge Mendelson en korrelation  mellem 'the  opposed  worlds  of  aesthetic freedom (which is reflected in art) and natural necessity  (which  is  reflected  in  science)'  (164),  som sjældent ses i andre genrer - uden at stille Mendelson til ansvar kan man sige, at bøgerne slår en art narrativ bro mellem C.P . Snows evige 'to kulturer' ved at bringe dem sammen i fiktionen. 6  Kritikerne Herman  og  Lernout  påpeger,  at  en  sådan 'de  to kulturer'-romans succes må måles i dens evne til at forene humanistisk kultur og naturvidenskab i et forholdsvis sømløst hele, da det er meningen, at den skal vise læseren  'the way to deeper knowledge that supposedly  results  from  the  combination'  (Herman/ Lernout, 151). Mendelsons næste karakte  ris  tikum for sin encyklopædiske genre, nemlig at værkerne indeholder en redegørelse for en kunstart uden for den skrevne fiktions område, understreger dette 'brobygningsaspekt'; i The Gold Bug V ariations er det polyfonisk musik, der i høj grad interagerer med naturvidenskaben, men også malerkunst spiller en rolle. Som sine  encyklopædiske  forgængere  er  Powers'  roman desuden 'an encyclopedia of literary styles, ranging from the most primitive and anonymous levels […] to  the  most  esoteric  of  high  styles'  (Mendelson,

164), idet den inkluderer digte, floskler og talemåder, uddrag  fra  en  kunsthistorisk  afhandling,  avisklip, breve, ordspil, reklametekster, videnskabelige tabeller,  computerkode  og  meget  mere.  Og  den  er  en polyglot bog, der (også) fortæller en sproghistorie. Hvor Mendelsons encyklopædier ofte vil 'metastasize the monstrousness of their own scale by including giants or gigantism' (164), kan The Gold Bug Variations også  godt  være  med;  hér  er  ganske  vist ingen hvaler eller vindmøllekæmper, men til gengæld nogle enorme (fysiske) vidensbanker - bl.a. et gigantisk computerrum med en kreds af maskiner 'as  secret  and  monolithic  as  Stonehenge'  (GBV , 108)  og  monumentale,  altomfattende  biblioteker. 7 Endelig kan Powers' roman lige så lidt som forgængerne kaldes 'attractive' eller 'comfortable', men nok rettere monstrøs , alene pga. dens 639 tætte sider.

Så hører lighederne til gengæld også op: blandt andet  nævner  Mendelson  som  noget  af  det 'ubekvemme' ved værkerne i genren, at '[n]one of their narratives culminates in a completed relation of sexual love' (165) - det gælder, som vi siden skal se, ikke The Gold Bug  V ariations ;  og med sin aktive kvindelige hovedperson må romanen skuffe Mendelsons udsagn om, at 'encyclopedias find it exceptionally difficult to integrate their women characters into the narrative  at  any  level  more  quotidian  or  humane than the levels of archetype and myth' (165-66). At der så slet ikke er plads til The Gold Bug V ariations i Mendelsons eksklusive klub - bl.a. fordi pladsen allerede er optaget af Pynchon 8  - er en anden historie. De mange overlap med Mendelsons snævre definition turde dog under alle omstændigheder retfærdiggøre,  at  det  ellers  ofte  problematiske  adjektiv 'encyklopædisk' uden blusel kan anvendes i forbindelse med The Gold Bug V ariations .

En  interessant  pointe  har  her  kritikeren  Trey Strecker, der ikke mener, at Powers og hans ligesindede  (igen Vollmann  og Wallace,  men  også  Evan Dara og Bob Shacochis) overhovedet skriver encyklopædier à la Mendelson - 'totaliserende litterære monumenter' - men derimod en ny slags encyklopædiske  tekster,  som  han  kalder 'narrative  ecologies'  (Strecker,  68).  Narrative  økologier  er  ifølge Strecker komplekse, hybride netværk af informationssystemer, der bindes sammen af mangfoldige narrative knuder - altså fortælling. De er som encyklopædier  betragtet  fiaskoer  pga.  deres  ufuldkommenhed, men kan noget andet gennem fortællingen: 'when a narrative enters a static encyclopedic system, a living, evolving textual ecology un  folds' (ibid.). Mens Powers selv beklager, at hans bøger kun synes at være 'a comic-book simplification of any ten unbuffered minutes in the Information  Age,' 9  oplever læseren af The Gold Bug V aria  tions ifølge Strecker, hvordan romanens  fraktale  struktur  udvider  og  mangedobler dens grundelementer; hvor  dan hver eneste narrative tråd gentager en anden, mens hver variation nægter, at den er en varia  tion og muterer det oprindelige tema med uendelig opfindsomhed. Disse gentagelser,  let  forskudte  spejlinger  og  mutationer  over  et tema genfindes, som vi siden skal se, på alle niveauer i  romanen;  dens  store  metaforer  -  den  genetiske kode, Goldberg-variationerne ,   computerprogrammering - spejler og gentager hinanden og genfindes i de mindste detaljer. Med en anden parallel fra romanen: 'Ecology's  every  part  […]  carries  in  it  some terraced,  infinitely  dense  ecosystem,  an  inherited hint of the whole' (GBV , 627). 10

Streckers pointe er, at det er gennem fortællingen, som forbinder de forskellige elementer, at både kompleksitet og mening opstår i det encyklopædiske informationssystems multi-, inter- og tværdisciplinære rum. Det er netop den vigtige indsigt, der fremføres i The Gold Bug V ariations :  'Not what a thing is ,   but how it connects to others. […] Each thing is what it is only through everything else' (GBV , 179-80); eller med Ralph  Waldo Emerson:  'All are needed by each one;/Nothing is fair or good alone' (GBV , 324). 11 Det er disse relationer, skabt af fortælling, der åbner romanens encyklopædiske felt; skaber 'an ecology of knowledge' (GBV , 326), fordi viden er uadskillelig fra fortælling: hvad vi ved afhænger af, hvordan vi ved. Der er selvfølgelig ikke tale om en 1:1 repræsentation (hvis problemer tematiseres direkte i romanen - s. 88), men derimod altså en fraktal struktur, hvor informationer 'oversættes' fra én kontekst, vidensgren eller diskurs til en anden, hvilket skaber en  metaforisk  'many-to-one-mapping'  (Labinger,

82) og altså kaskader af ny mening. Som det udtrykkes i romanen: 'The aim is not to extend the source but to widen the target, to embrace more than was possible before' (GBV , 491). Strecker mener, at The Gold Bug V ariations og de andre 'narrative økologier' er forsøg på at tilsidesætte herredømme og besiddelse til fordel for 'the courage of curiosity' (GBV , 614) og omsorg - og Powers' roman synes langt hen ad vejen at give ham ret. Som hvor molekylærbiologen Stuart Ressler anfægter gensplejsning:

'It's not science. Science is not about control. It is about cultivating a perpetual condition of wonder in the face of something that forever grows one step richer and subtler than our latest theory about it. It is about reverence, not mastery. […] 'Genetic  engineering'  is  full  of  attempts  to  replace  a  dense, diversified, heterogenous assortment of strains with one superior one. Something about us is in love with whittling down :  we want the one solution that will drive out all others. […] No; the human marketplace has about as much chance of improving on the work of natural selection as a per diem typist has of improving Bartlett's Familiar Quotations . '  (GBV ,  411-12)

Ved  at  fungere  som  et  'fraktalt  kort'  over  livets mangfoldighed  og  uendelige  variationer  opfordrer The Gold Bug  V ariations ifølge Strecker sine læsere til at praktisere både global og lokal visdom - gøre en forskel. For som det hedder i det  T. E. Lawrence-citat, Powers bruger som motto i Prisoner's Dilemma :   'I am still puzzled as to how far the individual counts: a lot, I fancy, if he pushes the right way.'

Hvad enten man køber hele Streckers øko-terminologi og læsning af The Gold Bug V ariations som et forsøg  på  at  konfrontere  truende,  altødelæggende økologiske katastrofer eller ej, er hans opfattelse af encyklopædi som et system af netværker og forbindelser interessant og brugbar i denne sammenhæng - hvor jeg imidlertid vil zoome lidt ind. For hvor de fleste kriti  ke  re sætter det encyklopædiske aspekt af romanen  som  absolut  centrum, 12   mener  jeg,  man med god ret kan hævde, at alt i romanen viser sig at handle om kærlighed (romantisk, fysisk, venskabelig); med andre ord, at de forskellige encyklopædiske vidensgrene,  der  bringes  i  spil  i  romanen  -  f.eks. genetik, musik, computerprogrammering og kode- brydning - alle tjener som metaforer for dens kærlighedshistorier. Det er interaktionen mellem information, encyklopædi og kærlighed i The Gold Bug Variations - og dennes betydning for læseren - som det følgende skal handle om.

## The Gold Bug V ariations

Jeg lagde ud med at skrive om bogens enigmatiske motto - men man er selvfølgelig som læser i gang med  fortolkningerne  og  kodebrydningen  allerede længe inden, man rammer mottoet, nemlig i mødet med romanens titel.  'The Gold Bug  Variations' er et ordspil, som både refererer til en historie af Edgar Allan Poe, 'The Gold-Bug' (der handler om kodebrydning), og selvfølgelig til Goldberg-variationerne af Bach; musik, der spiller en stor rolle i romanen på både det tematiske og det strukturelle plan. Bachs værk er således ikke blot en vigtig inspirationskilde for en af romanens hovedpersoner; Powers har simpelthen  komponeret  hele  bogen  ud  fra Goldbergvariationerne , med en indledende arie (et sammendrag  i  verseform  af  hele  bogen),  30  'variationer' (eller  altså  kapitler)  og  en  afsluttende  arie.  Bachs musik dukker op uafladeligt undervejs, i hentydnin- ger, henvisninger, subtile paralleller, og det er tillige blevet påvist, hvordan kanon-formen i Goldberg-variationerne tjener som model for forholdet mellem de tre narrative linjer i The Gold Bug  V ariations . 13  Romanen har nemlig tre 'historier' eller hovedlinjer, som skiftevis, springende og akronologisk kommer til orde, og som læseren først efterhånden kan se forbindelserne imellem.

For bogstaveligt talt  at  kunne  holde  trådene  på plads er et resumé nødvendigt. Den første narrative linje  -  en  klassisk  3.  personsfortælling  -  tager  sin begyndelse i 1957, hvor den lovende unge molekylærbiolog Stuart Ressler ankommer til universitetet i Illinois for at slutte sig til et videnskabeligt team, der forsøger at løse 'livets mysterium' - altså dechifrere den genetiske kode. Han bliver hurtigt meget opslugt af projektet, men endnu mere af sin gifte kollega, Jeanette Koss, som han forelsker sig brændende i og indleder en affære med; samtidig vækkes han musikalsk, da selvsamme Koss giver ham Glenn Goulds kanoniske 1955-indspilning af Goldberg-variationerne .  På et vist punkt i romanen ser alt ud til at lykkes: Ressler står over for det afgørende gennembrud i sin forskning sammen med Koss, som samti- dig synes indstillet på at forlade sin mand til fordel for Ressler. Men i det helt afgørende øjeblik beslutter Koss, at hun alligevel vil blive sammen med sin mand og oven i købet rejse bort med ham - altså forlade gruppen og sit og Resslers fælles videnskabelige projekt. Derefter forlader Ressler selv projektet og forsvinder sporløst fra offentlighedens søgelys.

Romanens anden narrative linje begynder godt 25 år efter, i 1983, og fortælles af Jan O'Deigh, der er en  såkaldt 'reference  librarian'  i  New Y ork.  Hun bliver opsøgt på sit arbejde af Franklin Todd, som arbejder om natten som programmør i en sær computercentral, der øjensynligt kontrollerer mange af transaktionerne i byens forretningsliv.  T odd er meget interesseret i at finde ud af noget om en mystisk kollega, som han har en fornemmelse af har været noget stort engang - denne kollega viser sig selvfølgelig at være Stuart Ressler. O'Deigh bliver ligesom  Todd meget fascineret af Ressler, og sammen prøver de at forstå hans fortid - hvad der fik ham til at forlade videnskaben.  Snart  bliver  de  tre  nære  venner,  og O'Deigh og Todd forelsker sig og indleder et forhold.  Ressler  bliver  en  slags  katalysator  for  deres kærlighed, og han liver selv op pga. den og deres venskab. Så indtræffer imidlertid på ny katastrofen: O'Deigh bryder med Todd pga. dennes utroskab, og Todd og Ressler bliver fyret, da det opdages, at de har manipuleret med computersystemet. Ressler tager tilbage til Illinois for at deltage i et forskningsprogram, denne gang som forskningsobjekt, og  Todd tager  til  Europa  for  at  lave  research  til  en  kunsthistorisk  afhandling,  han  har  arbejdet  på  i  årevis (som O'Deigh udtrykker det: 'The only thing standing be  tween him and Ph.D., aside from sense of humor, was excessive thoroughness', GBV , 30) - om en,  ifølge  bogen,  forholdsvis  ukendt  og  temmelig middelmådig maler, Herri met de Bles. Vores heltinde  O'Deigh bliver  i  sit  arbejde  på  biblioteket  indtil The Gold Bug Variations '   tredje narrative linje sættes i gang ved, at hun i 1985 modtager en besked fra Todd om, at Ressler er død af kræft. Hun siger da sit job op og sætter sig for at bruge al sin tid og alle sine sparepenge på at studere genetik, simpelthen følge i Resslers fodspor og prøve at forstå hans indsigter - alt imens hun længes efter Todd. Som til sidst  kommer  tilbage  til  hende,  i  en  lidt  kryptisk happy ending .

Et resumé som ovenstående sætter helt naturligt fokus på de decideret handlingsbærende elementer det vil primært sige de to kærlighedshistorier. Hvordan man som læser oplever romanen er imidlertid, som allerede antydet, en helt anden historie. Her er tale  om en veritabel eksplosion af information og encyklopædisk  viden  -  som  en  væsentlig  del  af handlingen i sig selv. Bruger man en af The Gold Bug Variations '  yndlingsmetaforer, koden ,  kan man - i forlængelse af tidligere overvejelser i denne artikel sige, at bogen ikke gør brug af en ligefrem, uproduktiv substitutionskode (repræsenteret i romanen gennem Poes 'The Gold-Bug' 14 ), hvor der er en 1:1 korrespondance mellem den kodede besked og dens dechifrerede mening: nej, som Labinger anfører, er det i en roman, der som grundtema har forundringen over livets  mangfoldighed,  den  utrolige  kompleksitet og uendelige variation, som skabes ud fra den genetiske kodes relativt simple sæt af molekyler og  regler,  en  pointe  at  forsøge  at  videreformidle denne fornemmelse af mangfoldighed og uendelighed.  Inden  for  en  bogs  nødvendigvis  afgrænsede rammer kan dette gøres ved at benytte sig af 'generative' koder - sprogkoder, der som metaforen producerer ny mening i stedet for blot at erstatte én mening  med  en  anden:  igen  Labingers 'many-toone  mapping'.  Powers  udvider  sin  tekst  gennem dels de mange ordspil (en af de mere fjollede udvekslinger lyder:  'I can at least conceive of an oncogene.' […] 'I had an Onco Gene, once.' […] 'I remember him!  Y our Onco Gene and your Anti Body', GBV 451), dels utallige allusioner til litterære værker, billedkunst, personer og meget mere. I begge tilfælde henleder referencen - ordet, det uventede meningssammenstød - læserens opmærksomhed på hele den sammenhæng 'uden for bogen', der refereres til; som Labinger  skriver:  'The  effect  iveness  of  this  technique lies in forcing the active participation of the reader, so  that  all  the  associa  tions  that  arise  during  the decoding process are brought into play along with the coded and decoded messages' (Labinger, 84).

## Informationsoverbuddet

Ikke underligt er disse ordspil og allusioner i høj grad knyttet til bogens hovedpersoner, der alle må karakteriseres som  'info-addicts': nogle forfærdeligt klo  ge hoveder, som er dybt involverede i jagten på information, og som fører yderst begavede, veloplagt ordspillende og vidensmættede samtaler.

The Gold Bug Variations '   ubestridte (anti)heltinde er Jan O'Deigh. Det er gennem hendes 1. personsfortælling, man lukkes ind i bogens særegne univers: hendes 'sabbatår' udgør bogens narrative nutid, og det er fra dette punkt, hun udfolder historien om sit liv før, under og efter forholdet til Todd og venskabet med Ressler. Før hun møder dem fører hun et stille, ubemærket, reserveret og noget kuldslået moderne storbyliv. Hun lever sammen med sin tekstforfatterkæreste  i  et  forhold  blottet  for  lidenskab  og magi ('We liked each other well enough', som hun siger... - GBV 58), og de eneste passionerede følelser i hendes liv gælder information: Som 'referencebibliotekar' besvarer hun alle mulige og umulige spørgsmål fra folk - jeg citerer i flæng: 'Who is the head of the CIA and where can I reach him?' (med tilføjelsen 'This is an EXTREMELY confidential matter'!), 'What is the possibility that we will some  day communicate with life on other planets?', 'Has a woman ever given birth to the child of a goat?  What was this creature called?' og  'How many dimples on a golf ball?' Der er også mere desperat-filosofiske spørgsmål som f.eks. 'What must we do to be saved?', og som man kan se af O'Deighs svar:

A: A tough one, but worth looking into. According to George Saville, Marquis of Halifax (1633-1695), in A Rough Draft of a New Model at Sea ,  'T o the question, What shall we do to be saved in this  W orld? there is no other answer but this, Look to your Moat.' (GBV , 56)

tager hun sit job meget seriøst og bestræber sig på at give et ordentligt, videnskabeligt velbegrundet og i øvrigt ofte tørt humoristisk - svar til alle. Hun står desuden for  'Quote of the Day', hvor hun præsenterer interessante,  tankevækkende  eller  morsomme citater,  samt  for 'Today  in  History',  hvor hun fremdrager vigtige begivenheder, der fandt sted på den aktuelle dato tidligere i historien. Ud over at være vaks med diverse referenceværker ligger hun selv inde med en betragtelig del af oplysningerne; hun er med andre ord en omkringvandrende encyklopædi eller vidensbank, og hun indrømmer selv: 'Facts are my life' (508).

Eftersom der er mange eksempler på O'Deighs arbejde, dvs. hendes svar, udvalgte citater og begivenheder, inviteres læseren til at lære af hende og med hende. Oplysningerne udgør desuden små øer af sammenhæng, hvor spørgsmål kommer med svar og fænomener forklares, midt i Informationsalder  ens frådende hav af løsrevne informationer - ikke blot for spørgeren, men også for O'Deigh selv, og indirekte for læseren, der formentlig deler hendes udtrykte frustration over informationsoverbuddet:

A single day produces more print than centuries of antiqui  ty . Magazines, newspapers, fliers, pamphlets, brochures: fifty thousand volumes annually in English alone, ten times what a person can read in a lifetime. Six new books every hour, each one the potential wavetip that will pull the whole retrieval system under. Dictionaries of dictionaries, encyclopedias of indices, compression tables into microfilm windows onto text bases. […] In summer '83, I had every confidence in the power of my tools to crack the script.  T wo years of even more spec  tacular advances in retrieval, and I'm guttering in the dark. (GBV , 29)

Hovedpinen er at navigere i kaos, at udvælge; som O'Deigh slagfærdigt siger om en kollega:  'Scott, like everyone who looks things up for a living, prefers Gershwin to admitting that progress has destroyed our ability to tell which facts of the runaway file are worth recalling.  Value is the one thing that can't be looked up' (30). De må sætte deres lid til, at spørgerne selv bedst kan bedømme, hvilke oplysninger de har brug for, om end O'Deigh tillader sig kommentaren: 'We hope you appreciate the tax dollars that went into these' (36), da hun har brugt timer på at finde anagrammer for bl.a. 'roast mules'. 15

Selvom man i øvrigt lever et ganske andet liv end O'Deigh, skaber hendes omgang med og tanker om information god plads til identifikation. Og når man har  genkendt  O'Deighs  virkelighed  og  så  at  sige slået sig ned i den, kan man dårligt undgå at blive involveret  i  den  kærlighedshistorie,  som  lidt  efter lidt, og temmelig overraskende, dukker frem midt i denne let dystre intellektuelle verden. O'Deigh, som ellers i forholdet til andre mennesker har taget Marquisen af Halifax' ord til sig og i høj grad kan siges at  'vogte sin voldgrav', oplever en uventet drejning i sit liv ,   da  hun møder  T odd og, gennem ham, Ressler. Selvom hun i begyndelsen forsvarer sig med 'the survivalist's stare I' d learned on hitting the city' (26) og '[c]utting  cleverness,  the  chief  wea  pon  of  my social life' (27), forelsker hun sig i T odd, bryder ud af sit vaneforhold, nyder venskabet med Ressler hun er endelig fuldt i live, næret af andet end information. Om end kun kort: Da Todd svigter, trækker hun sig på ny tilbage fra verden og helliger sig studiet af genetik. Igen er jagten på information blevet hele hendes liv, og igen inviteres læseren til at følge hendes ind  sigter gennem lange passager, til at lære sammen med hende. Bl.a. hele kapitel 15 er under overskrifterne 'Classification', 'Ecology', 'Evolution' og 'Heredity' viet til hendes videnskabelige overvejelser, i en både filosofisk og privat tone - og med en stadig understrøm: længslen efter Todd. Så mens man som læser involverer sig i O'Deighs intellektuelle jagt på viden, tager man tillige hendes kærlighedskvaler til sig - måske endda med et romantisk håb om, at hun og Todd imod alle odds kan finde sammen igen.

## Fordoblinger

O'Deigh og Todds historie  er  en  næsten  nøjagtig gentagelse af Ressler og Koss' (som følges parallelt); som det udtrykkes i den indledende arie: 'two cou  p- les at arm's length of thirty years bend / in ascending  spiral  dance  around  each  other'  (8).  Ressler kommer til universitetet i Illinois for at stræbe efter information,  viden: 'to  find  the  pattern  of  living translation - the way a simple, self-duplicating string of four letters inscribes an entire living being' (54). Han er i endnu højere grad end O'Deigh nørdet og indadvendt; det overrasker ikke, at en tidligere kæreste  'dumped him for never getting off his Bunsen' (51)! Hans sociale inkompetence understreges, hvor han første gang møder resten af gruppen:

Ressler,  the  last  guest  to  arrive,  uncomfortable  in  newly purchased suit, presents host and hostess with a box of afterdinner chocolates filled with greenish fungi. Suit and gift are both wild miscalculations; soon he'll be unable to go out in public at all, so com  pletely has he botched the social code in his haste to crack the genetic. (GBV , 49)

Selv er han dog mest bare skuffet over mødet med kollegerne:  'how can so human a collection hope to penetrate its own blueprint?  The code must certain  ly be more ingenious than this crew it created' (ibid.). 16 Han indser, at han har brug for gruppens tværfaglighed for at komme videre med sin forskning, men holder dem adskillige skridt fra livet som mennesker: han er frem for alt bange for at blive distraheret i sit arbejde. Han er klar over, at Jeanette Koss kan udgøre en fare ('Y oung, still breeding-age, somewhat better looking than germ culture', 71) og stritter imod; men selvom han i første omgang forsøger at tackle hende som ethvert andet problem, han støder på, nemlig ved at lave research på hende, kategorisere hende som information, er det nytteløst: hun er noget helt andet, der ryster hans verden. Samtidig med den følelsesmæssige vækkelse oplever han en musikalsk; mødet med Goldberg-variationerne får ham til at opsøge en ældre kvinde i gruppen, der kan give  ham  en  indføring  i  musikhistorien.  Igen inviteres læseren til at lære med hovedpersonerne: ikke blot musikhistorien får plads i romanen, men også gruppens videnskabelige diskussioner og Resslers pludselige indsigter - som han vel at mærke først bliver i stand til at udvikle under og gennem forholdet med Koss, der indfører et frugtbart kaos, hvor han før har sværget til 'the steriler the riper' (71).  Alt spejler hinanden, er forbundet, forskningen, musikken  og  kærligheden,  fra  det  mindste  til  det største - om det så er det quiltede tæppe, Ressler og Jeanette køber på en udflugt, 'their one stolen day of  unmitigated  intimacy'  (503),  og  som 'er'  både Goldberg-variationerne og den genetiske kode: 'They buy it for the haunting pattern neither of them can quite  make  out.  It  repeats  yet  is  never  twice  the same, develops, yet stands in place, constantly spinning, unspun' (502). 17  Og selvfølgelig elsker de på det.

Da Jeanette svigter ham, trækker Ressler sig tilbage fra verden i 25 år, hvor han lever i total isolation, passer sin (tagterrasse)have og komponerer obskur musik. Han 'genopvækkes til verden' - på et tidspunkt, hvor, '[t]hrough decades of training, he now thinks of Dr. Koss only three times a day' (636) - udelukkende pga. O'Deigh og  Todd, deres venskab og indbyrdes kærlighed: for selvom hans eget forhold mislykkedes, får de ham til at tro på, at der stadig er håb for kærligheden. Som Dewey anfører (1998), kan Ressler sammenlignes med den  'adaptor RNA',  han  selv  opdager,  en  separat  budbringer, som er i stand til at viderebringe koden, men ikke selv  er  involveret  i  kopieringsprocessen: 'Not  the stuff  that  persists  in  the  cell.  Theirs  is  another transcript, ephemeral, one that can't stick around to clog  the  works'  (GBV ,  425).  I  samværet  med  O'Deigh og Todd indser han - før han dør af kræft - at han både behøver og nyder andres selskab; at det i virkeligheden er nødvendigt for at være rigtigt i live.

O'Deigh kommer til samme konklusion - at mennesket ikke lever af information alene - efter sine 10 ensomme måneders studier og skriverier; hun læser sine mange sider igennem og kommenterer:  'A little lay chemistry, evolution in outline, amateur linguistics padded out with kiss-and-tell.  The whole ream turns my stomach to look at' (556). Hun indser, at hun har brug for at komme videre med sit eget livs historie, finde en sammenhæng; og at det eneste, der for alvor betyder noget for hende, er Todd. Med til at overbevise hende er en nærmest mirakuløs posthum indsats fra Resslers side: Første gang, hun bruger sit kreditkort efter de 10 måneders tilbagetruk- kethed, spiller hævemaskinen den 30. Goldberg-variation ,   'Quodlibet'  -  bl.a.  kendetegnet ved sammenslyngningen af to tilsyneladende uforenelige melodier - hvorefter den, programmeret af Ressler, melder: 'He's a man. Take him for all that' (631). Seancen afsluttes med maskinens vanlige  'Enter your transaction', og det går op for O'Deigh, at det er præcis dét, hun bliver nødt til: hun må investere i forholdet til Todd. Og da hun indser og accepterer dette, kommer han tilbage til hende; faktisk venter han, ved et underfuldt tilfælde, allerede i hendes lejlighed.

## Fejllæsninger

Den  endelige  forening  mellem  O'Deigh  og Todd udgør også det punkt, hvor sammenhængen mellem de tre narrative spor går op for læseren, i en klassisk meta-pointe: Todd  fortæller  O'Deigh,  at  han  har skrevet Resslers historie ned, og O'Deigh indrømmer, at hun selv har skrevet på en biografi, nemlig den 'kvalmefremkaldende'  papirstak  fra  før. Todds vurdering er nu helt anderledes: 'Pretty strong stuff here, Missy. Sex, love, espionage, the works. Y ou're sitting  on  a  gold  mine,  you  know'  (637).  Og  han kom  mer med et forslag: 'Come on. Let's do it. Let's make a baby' (638). Denne  'baby' er selvfølgelig dén bog,  læseren  sidder  med  i  hånden, The  Gold  Bug Variations ,   og som altså viser sig at være en 'splejsning'  mellem Todds  Ressler-biografi  (1.  narrative linje), O'Deighs beretning om forhold, kærlighed og venskab  (2.  narrative  linje)  og  hendes  redegørelse for  tiden  alene  og  de  videnskabelige  erkendelser (den 3. narrative linje og fortælletiden).

En vigtig pointe i romanen er, at dette 'barn' er det eneste, O'Deigh og Todd nogensinde vil kunne 'fremstille' sammen, og dette er også et af de mange steder, hvor de to kærlighedshistorier spejles - med forskydninger:  I  begge  tilfælde  er  der  tale  om  et forhold mellem en ca. 25-årig mand og en ca. 30årig,  'optaget' og steril kvinde. Men hvor Koss brændende ønsker sig børn, men er steril fra naturens hånd, har O'Deigh så at sige 'misbrugt' sin stilling som bibliotekar og forlæst sig på information:

The endless catalog of things that can go wrong […] had killed me. I felt a dread I previously couldn't have imagined. Because of a lucky statistical aberration, because I and everyone close to me had been born healthy, I had assumed that childbearing was a perfected process with a few tragic accidents impinging on the periphery. I now saw that the error-free lived on a tiny, blessed island of self-delusion. I could hear my own mutations accumulating; it was either hurry into a baby-making I was not ready for, or wait, Russian roulette, for my own blueprint to betray me. (GBV , 385)

Hun vælger i stedet at lade sig sterilisere. Efter sin tid alene indser hun dog, at hun har gjort sig skyld i en grum fejlfortolkning; at det slet ikke er det, det kommer an på, at information ikke er alt og ikke fortæller, hvad der er vigtigt :

I never said anything I wanted to say to anyone. I've misinterpreted the whole set from the start. That table of data in the nucleotides isn't about reading at all. It's about saying, out loud, everything there is, while it's still sayable.  The whole, impossibly complex  goldberg  invention  of  speech,  wasted  on  someone who from the first listened only to that string of mole  cules governing cowardice. Obvious, out in the open: every measure, every vertical instant infused with that absurd little theme insisting  'Live, live, ' and me objecting, 'But what if it should be real ?  What if it all means something? What if some  one should hold me to my words?' (GBV , 625)

Med 'someone' tænker hun ikke mindst på Todd. For hun forstår den fulde rækkevidde af sin hidtidige livsholdning: 'I always thought it was Todd, ironic, dry, who constantly pleaded that quintessential department-store excuse 'No thanks; just browsing.' But  it  wasn't. Always,  from  the  start,  it  was  me' (514). Det er dels pga. denne reservation, dels pga. hendes sterilisation, at forholdet til Todd går i vasken: for ifølge O'Deigh forsøger Todd ihærdigt at holde alle døre åbne i livet og kan derfor ikke frarøve sig selv muligheden for at få børn.

Denne information spiller  ind  på  opfattelsen  af den let kryptiske slutning på romanen: her er kritikerne generelt enige om, at O'Deigh og Todds genoptagelse af forholdet er særdeles skrøbelig og foreløbig. Selv vil jeg imidlertid hævde, at der er tale om en ærkeromantisk slutning: Til Todds 'Let's make a baby'  svarer  O'Deigh: 'It  wouldn't  be  enough. A man like you will always want the real thing someday. Or at least the chance. It would never last.' De sidste linjer i 30. (og andet sidste) kapitel lyder:

'My dear Ms. Reference.' He edged over to me, taking me up against  him. 'Why  do  you  think  the  Good  Lord  invented sperm bank donations?' He placed his hands over my face, exploring the burning landscape there. 'And let me ask you another thing.' One for the perpetual Question Board. His eyes were full beyond measure. His whole throat shook like a beginner's at the words he was about to dis  cover. 'Who said anything about lasting?' (GBV , 638)

Ordene bekræfter selvfølgelig umiddelbart det skrøbelige, foreløbigheden, men man må betænke, at de siges af en mand, hvis tidsopfattelse - som der er blevet kredset om flere gange i løbet af romanen netop  er  hængt  op  på  en  evig varen :   en 'eternal present', hvor  '[n]othing happens to anyone; no one changes or ages or dies. Everything exists, static; now is a standing wave' (427). Den evige varen forudsætter en fortsættelse af ham selv - en fortsættelse, kun et barn kan sikre. At give afkald på denne 'lasting' er  noget  fundamentalt  nyt  for  ham.  Søgt?  Måske. Men hvorfor  ellers :   'His  whole  throat  shook  like  a beginner's at the words he was about to dis  cover'? At der vitterligt er håb for forholdet på baggrund af O'Deigh og Todds nye indsigter, kan ses understreget  af  det  sidste  kapitel, 'Aria',  som  i  sin  helhed lyder: 'Da Capo e Fine. What could be simpler? In rough translation: Once more with feeling . '   (639;  min fremhævelse).  Endelig har vi  jo  bogen  selv,  deres barn: de gør i hvert fald et ærligt forsøg.

Men lige meget hvilken læsning - eller løsning man tror på, vil den under alle omstændigheder bevægede slutning røre mange læsere. Romanen opnår denne følelsesmæssige reaktion ved at benytte sig af en dobbelt strategi helt fra begyndelsen. I en læsning af  A. S. Byatts Possession (1991), en bog, der på mange måder minder om The Gold Bug  V ariations ,  viser den svenske litterat Bo Lundén, hvordan en education og en reeducation af læseren finder sted på én og samme tid, og jeg mener, hans begreber er særdeles brugbare i forbindelse med The Gold Bug V ariations .  Som jeg har vist, er Powers' roman i ekstrem grad fyldt med viden, og selve jagten på information kommer til at spille en meget vigtig rolle i bogen. Læseren inviteres  til  at  deltage  i  denne  jagt  sammen  med hovedpersonerne, simpelthen at lære sammen med dem - og opleve glæden ved at lære, forstå nye ting, blive uddannet inden for diverse områder: genetik, musik, historie, ja, selv amerikansk popkultur - og meget mere. Og det lykkes faktisk i høj grad Powers at videreformidle 'the quest spirit': som læser følger man hovedpersonerne på informationsjagt og glæder sig over at lære sammen med dem (selvom det unægtelig er drøjt indimellem). Man bliver uddannet. På denne måde demonstrerer romanen heuristisk  den  intellektuelle  modus'  rækkevidde.  Men samtidig viser The Gold Bug V ariations os, at der er ting i livet, som der ikke kan gøres rede for gennem denne slags viden, eller overhovedet for  stås intellektuelt. Som læser inviteres man til at identificere sig med hovedpersonerne, involvere sig i historierne og  opleve,  hvordan  den  intellektuelle  tænkning svigter, eller i det mindste viser sig utilstrækkelig og til  at  reagere  ikke  blot  intellektuelt,  men også følelsesmæssigt  på  bogen,  idet  man  netop  oplever alternativer til den intellektuelle vidensmodel: f.eks. empati, intuition, begær og kærlighed. På denne måder  kan  læseren  på  én  gang  blive  intellektuelt  og følelsesmæssigt  stimuleret,  eller  med  Lun  déns  ord: educated og reeducated.

I The Gold Bug V ariations '  komplekse netværk bliver  de  encyklopædiske  forbindelser  billede  på  de menneskelige  forbindelser;  og  den  lære,  man  kan udlede af denne encyklopædiske 'dannelsesroman', Powers'  moralske enjeu ,   er,  at  vi,  lige  meget  hvor vidende,  veluddannede  og  intelli  gente  vi  bliver, hverken kan fordrive eller ignorere begær og kærlighed - og at kærlighed og venskab udgør væsentlige, uomgængelige værdier i livet. En indsigt, som måske siden kan rettes mod større (økologiske) sammenhænge. 'All are needed by each one; / Nothing is fair or good alone'.

Noter

1.  - som Herman og Lernout foreslår i et behjertet bud på den umulige kode. De finder bl.a. 1800-tals fysikeren James Clerk Maxwell og Johann Sebastian Bach blandt initialerne,  sidstnævnte  suppleret  med  sit  motto: Semper Dei Gloria (de to sidste tripletter). 'Initial-modellen' kan også forklare den hyppige forekomst af P som tredje og sidste bogstav i tripletterne som medlemmer af familien Powers.
2.  Powers synes dog at have en vis gennemslagskraft på internettet, hvor adskillige sites er viet til forfatterskabet. Se bl.a. www2.english.uiuc.edu/powers/bib/index.htm.
3. Se bl.a. Dewey 1998, s. 52.
4.  Se bl.a. Tom LeClair: 'The Prodigious Fiction of Richard Powers, William Vollmann, and David Foster Wallace'  (i Critique ,   vol.   38,   nr.   1,   1996)  og  Joseph  Dewey 2002.
5. I  samme  åndedrag  benægter  han  dog  gerne  på  det bestemteste,  at  han  skulle  være  postmodernist;  se  bl.a. Dewey, 151.
6. C.  P .   Snow: Two Cultures  and  the  Scientific  Revolution , Cambridge UP, 1959.
7. Monstre og monstrøsitet (især som følge af menneskets uhensigtsmæssige omgang med naturen) er i øvrigt oppe at vende flere gange i romanen; jf. bl.a. kommentar til filmmonster-trenden i 50'erne s. 495.
8.  Mendelsons 'rammekriterier' lyder nemlig: 'Each major national culture in the west, as it becomes aware of itself as a separate entity, produces an encyclopedic author , one whose work attends to the whole social and linguistic range of his nation, who makes use of all the literary styles and conventions known to his countrymen, whose dialect often becomes established as the national language, who takes his place as national poet or national classic, and who becomes the focus of a large and persistent exegetic and textual industry comparable to the industry foun  ded upon  the  Bible.'  Mendelson:  'Encyclopedic  Narrative: From Dante to Pynchon' (i MLN ,  vol. 91, nr. 6, 1976), s. 1268.
9.  I 'Mapping  the  Here  and  Now: An  interview  with Richard Powers,' Tamaqua 5 (efterår 1995): 10-20; her citeret fra Strecker.
10. En interessant redegørelse for indflydelsen fra nonlineære videnskaber som kaos- og kompleksitetsteori i Powers' fiktion finder man i artiklen  'Chaos and Complexity in  Richard Powers's The Gold Bug Variations '  (i Critique , vol. 38, nr. 1, 1996).
11. I Understanding  Richard  Powers beskriver  Dewey  hele forfatterskabet som spændt ud mellem polerne Emerson og Emily Dickinson: 'bold affirmation and the drive to connect on the one hand and anxious questioning and the need to withdraw on the other' (5).
12. En undtagelse herfra er Dewey, med hvem jeg deler en del fortolkninger og pointer.
13. Se bl.a. og Labinger s. 84-87 og Herman/Lernout s. 153.
14. Selvom Ressler netop anklager sine kolleger for at bedrive  forskning '[l]ike  bloody  Poe'  (254)  -  mens  de  i virkeligheden skal finde, ikke 'the limited game of translation, but the game rules themselves' (77) - bruges Poe(s historie) i romanen mere nuanceret end som så, og står bl.a. også for rationalitet, intellektuel kraft, nysgerrighed, forbindelser.
15. Det nævnes ikke i romanen, men anagrammet stammer fra Ira Levins Son of Rosemary (1997), fortsættelsen til Rosemary's Baby (1967) - og er meget berømt. Svaret er i øvrigt 'somersault'.
16. Det er en indirekte reference til en passage i Poes  'The Gold-Bug',  der  også  bliver  citeret  tidligere  i  romanen (GBV, 106): '…it may well be doubted whether human ingenuity can construct an enigma of the kind which human ingenuity may not, by proper application, resolve.' I Edgar Allan  Poe Tales  of  Mystery  and  Imagination ,  Ware, Herfordshire: Wordsworth Editions Limited 1993, s. 36.
17. For eksempler på de mange spejlinger og paralleller mellem bl.a. Goldberg ,   den genetiske kode og computerprogrammering: se bl.a. Labinger.

## Litteratur

Dewey, Joseph: 'Hooking the Nose of the Leviathan: Information, Knowledge, and the Mysteries of Bonding in The Gold Bug  V ariations ', i The Review of Contemporary Fiction ,  vol.  18,  nr.  3,  1998

Dewey,  Joseph: Understanding  Richard  Powers ,   Columbia: University of South Carolina Press, 2002

Herman, L. og Lernout, G.:  'Genetic Coding and  Aesthe  tic Clues: Richard Powers's Gold Bug V ariations ', i Mosaic ,  vol 31, nr. 4, december 1998

Labinger, Jay A.: 'Encoding an Infinite Message: Richard Powers's Gold Bug  V ariations ', i Configurations ,  3,  1995

Lundén, Bo: (Re)educating the Reader: Fictional Critiques of Poststructuralism  in  Banville's  Dr  Copernicus,  Goetzee's  Foe, and  Byatt's  Possession ,   Acta  Universitatis  Gothoburgensis, Gothenburg Studies in English, Göteborg 1999

Mendelson,  Edward: 'Gravity's  Encyclopedia',  i Mindful Pleasures: Essays on  Thomas Pynchon ,  Boston: Little, Brown, 1976

Powers, Richard: The Gold Bug V ariations ,  New  Y ork: HarperPerennial, 1992

Riley, John Erik: 'En optimistisk pessimist', i Litteraturmagasinet Standart ,  13.  årg.,  nr.  2,  1999