Alister E. McGrath: The Territories of Human Reason. Science and Theology in an Age of Multiple Rationalities (Oxford University Press, 2019)
Forfattere: Jakob Valdemar Olsen
Tidsskrift: dttk (13-07-2020)

## THE TERRITORIES OF HUMAN REASON. SCIENCE AND THEOLOGY IN AN AGE OF MULTIPLE RATIONALITIES ALISTER E. MCGRATH OXFORD UNIVERSITY PRESS, 2019 288 SIDER

## Anmeldt af Jakob Valdemar Olsen

Alister E. McGrath er en usædvanlig produktiv forfatter, som drages af væsentlige og tunge emner i teologien og er optaget af tværfaglig dialog. Noget af hans spændvidde  i  interesser,  og  hans  overblik  over flere fagfelter, kommer tydeligt til udtryk i bogen The Territories of Human Reason .

Ud over en indledning er bogen delt op i to dele, hvor første del behandler begrebet rationalitet og anden del beskriver og sammenligner  forståelsen  af  rationalitet i henholdsvis naturvidenskab og teologi.

I  indledningen  forsøger  han  at  indkredse  begreber  som  fornuft,  videnskab og religion og gør det ved hjælp af metaforen territorier: Hvilket område er dækket, når vi taler om videnskab og religion? Den tilgang til sagen ligger allerede i bogens  titel  og  McGrath  henter  blandt  andet inspiration fra Peter Harrisons yderst tankevækkende  bog The Territories of Science and Religion , hvor der ligesom hos McGrath er en fremhævelse af, at begreberne har skiftet mening over tid, så områderne de dækker, er nogle andre i dag end  for  300  år  siden.  Begrebet  religion, fremhæver McGrath, er ikke et empirisk begreb, men en social konstruktion. Hvad man definerer  og  forstår  ved  religion  er variabelt og ikke entydigt, og modsætningen  mellem  naturvidenskab  og  religion er  en  moderne  konstruktion.  Grænserne mellem  naturvidenskab  og  religion  er ikke lukkede, men åbne. Historisk set har religion  været  drivkraft  og  igangsætter for videnskabelige undersøgelser.

Hvad  angår  rationalitetsbegrebet,  så peger han også på, at det i dag bruges i flere  betydninger,  og  forståelsen  er  kulturelt og historisk betinget, hvilket står i modsætning til oplysningstidens opfattelse af fornuften som evig og hævet over al kultur. Fordi videnskabeligt arbejde også er  præget  af  sociologiske  forhold,  er  det umuligt at adskille videnskab fra værdier og tro. McGrath forstår verden som en ontologisk enhed, men på trods af enheden må  vi  anvende  en  epistemologisk  pluralisme i vores tilgang til verden. Det er baggrunden for de mange varierende metoder,  vi  kan  finde  inden  for  forskellige videnskabelige discipliner.

Bogens første del består af tre kapitler, hvor  der  sker  en  opsummering  af,  hvor diskussionen  i  dag  står  om  rationalitetsbegrebet,  hvor  vi  må  forholde  os  til  en pluralitet af metoder og tilgange, hvilket gør, at vi må tale om rationaliteter og ikke bare  rationalitet.  McGrath  peger  blandt andet på en skelnen mellem det at søge en sand overbevisning og så det at have en instrumentel tilgang til en sag, hvor man er  bestemt  af  spørgsmålet  om,  hvad  der virker,  hvilket  forudsætter  to  forskellige former for rationalitet (s.42).

Naturvidenskab,  samfundsvidenskab og humaniora har forskellige tilgange og den ene kan ikke reduceres til den anden. Der er ikke én metodologi der kan dække alt, og selv inden for de enkelte discipliner er  der  forskellige tilgange, men på trods af variationer er det muligt at være i dialog  på  tværs  af  faggrænser,  ja,  egentlig tilskynder  forståelsen  af  verden  som  en ontologisk enhed til samarbejde og tværfaglige tiltag. McGrath er modstander af det  han  kalder  simple  dikotomier  som modernisme og postmodernisme, men vi må i  stedet  se  styrker  og  svagheder  ved forskellige perspektiver og fastholde flere på én gang (s.45).

Den rent objektive tilgang findes ikke i nogen disciplin, og vi må derfor være klar over, hvilken vinkel vi selv anvender, hvilken  ideologi  eller  religion  vi  selv  er  bestemt af. McGrath peger på, at i løbet af de sidste fyrre år, er der sket kraftige forandringer i forståelsen af forholdet mellem religion og naturvidenskab, hvilket pånøder en anden forståelse end den, der ellers har været gængs i det 20. århundrede.

Han henviser blandt andet til eksempler fra biologien, for at udfolde hvordan der inden for et fælles felt anvendes forskellige  forklaringer og vinkler til at beskrive hvorfor og hvordan en frø hopper i  søen  (s.59).  Ontologisk  er  det  samme virkelighed, men tilgangene varierer. Der har tidligere været en tendens til at forstå årsag-virkning, som noget der foregår nedefra og op, og forklaringer havde derfor en  tendens  til  at  blive  reduktionistiske, men i dag er det blevet tydeligt, at der også er årsager der virker oppe fra og ned, hvilket umuliggør en fuldstændig reduktionistisk forklaring (s.66). Den menneskelige bevidsthed er ikke alene bestemt af kemi og fysik, men der er også påvirkning den modsatte vej. De valg, man foretager sig, virker tilbage på kemien.

Generelt er der hos McGrath et ønske om  at  nuancere  og  pege  på  problemer  i simplistiske  forklaringer.  For  eksempel fremstilles  religion  som  noget  der  kan beskrives  på  forskellige  niveauer,  som 1)  indeholder  identitet  og  tro  på  frelse, som 2) involverer bøn og tilbedelse, som 3)  omfatter  særlige  fænomener  eller  følelser,  som  4)  medfører  specielle  sociale strukturer og institutioner (s.71-72). Alle fire  lag  behøver  ikke  at  være  tilstede  på samme tid, måske er det bare et af dem, man støder på og alligevel går fænomenet under betegnelsen religion, hvilket viser, at betegnelsen er svær at afgrænse. Hvis for  eksempel  buddhismen  ikke  betegnes som en religion, fordi troen på Gud mangler,  hvilket  er  helt  centralt  i  Daniel  Dennetts definition af religion (s.11), så viser det manglen ved den definition. Eller hvis religion forstås som anvendelse af symbo- ler, der motiver tilhængere, og fodboldtilhængere dermed havner under betegnelsen religion, så er det et eksempel på en al for bred definition (s.11).

Når  det  drejer  sig  om  opfattelsen  af rationalitet,  så  fremhæver  McGrath,  at det  rationelle  er  langt  på  vej  sociologisk betinget,  hvilket  blandt  sker  i  en  kritik af  Kant  og  oplysningstiden,  som  ikke var nok opmærksomme på fornuftens og subjektets kulturelle indlejring (s.77). De forestillinger, overbevisninger og tro, som det enkelte menneske har, bliver altid tilegnet som en del af en gruppe. Det fremhæver McGrath som et faktum uden at  han  dermed  ender  i  relativisme,  men ønsker at pege på de plausibilitets-strukturer, der præger kulturen og bestemmer forståelsen  af  rationalitet  indenfor  forskellige grupper. Som MacIntyre, vil han pege på, at vi alle lever i en tradition, som er med til at forme vores tænkning (s.81). Hverken mennesket eller dets fornuft lever i evigheden som adskilt fra historien og sociale fællesskaber.

I  anden  del  af  bogen  er  fokus  for McGrath det kritiske samspil mellem naturvidenskab og teologi, hvor han peger på flere ligheder mellem de to discipliner blandt  andet  i  spørgsmålet  om  teori  og teori-valg. Teori forstår han, som en sammenhængende  beskrivelse  og  forklaring af  observerede  og  erfarede  fænomenener (s.97). Teorier hjælper os til intellektuelt  at  indfange  og  visualisere  verden. McGrath giver eksempler på teorier inden for forskellige discipliner, som er med til at  forme  vores  oplevelse  af  verden.  Når det  drejer  sig  om  valg  af  teori,  henviser han til tanken om slutning til den bedste forklaring.

Der  vil  altid  være  en  vekselvirkning mellem teori og observation, og i valg af teori  indgår  flere  elementer,  såsom  korrespondance, kohærens, objektivitet, simpelhed og skønhed uden det er muligt, for McGrath, præcis at angive hvordan disse idealer bestemmer teorivalg.

Diskussionen om teorivalg fører McGrath videre til overvejelser om hvad rationel forklaring kan siges at være, hvor der peges på både kausale og paradigmatiske forklaringer, hvor man forsøger at få data  til  at  give  mening.  Kampen  med  at få  kohærens  i  observationer,  og  dermed forklare data, er fælles for al menneskelig rationalitet. Når det drejer sig om teologi, så  peger  han  på,  at  kristendom  giver  en ramme, hvori verden læses, og de enkelte observationer  får  tilført  mening,  hvilket generelt er en del af det at forstå og forklare verden.

Vejen  fra  observation  til  teori  bliver beskrevet  enten  som  deduktion,  induktion eller abduktion - som logiske slutninger  ud  fra  antaget  præmisser,  som  slutning  på  baggrund  af  flere  observationer eller som intuitiv opdagelse.

Derefter diskuterer McGrath begrænsninger i videnskab og menneskelig erkendelse, blandt andet ved hjælp af begrebet det mystiske, det tilsyneladende uforklarlige, hvilket der er masser af i naturvidenskaben,  som  for  eksempel  teorien om mørkt stof og mørk energi, som udgør langt det meste af universet. Det er kun 4% af universet vi kan observere (s.188).

I vore forsøg på at orientere os og forstå vores verden, søger vi en form for ra- tionel  ligevægt,  men  denne  ligevægt  vil altid leve med udfordringer og vil kræve inddragelse af flere discipliner og forskellige  tilgange til  verden. Ingen videnskab kan  leve  isoleret  og  intet  menneske  kan undgå en vis  grad  af  kognitiv  dissonans (s.217).

Bogen er fremragende i sin bredde og er nuanceret i sin tilgang til et emne, der er kompliceret og egentlig altomfattende. McGrath  fastholder,  at  der  findes  flere forskellige former for rationaliteter og at både religion og naturvidenskab er og vil være kraftfulde fænomener i vores kultur, som har brug for at tale sammen og gensidigt inspirere hinanden hvis ikke vi skal undgå at drukne i information og lide af mangel på visdom (s.225). Flere perspektiver må anvendes på samme tid, hvis vi ønsker en forståelse, der er bred nok til at rumme den verden, vi er en del af, hvilket må siges at være en gennemgående pointe i bogen.

Af kritiske indvendinger kan nævnes, at  induktionsproblemet  er  ikke  set  i  øjnene og accepteret (s.170-171), at den abduktive metode er meget uklart beskrevet og favner næsten alt (s.178-181) og at værdiernes  plads  i  naturvidenskab  mangler udfoldelse  og  fremhævelse  (s.218),  men samtidig  gælder  det,  at  de  indvendinger kan også rejses mod mange andre. Generelt er bogen god at få forstand af og besinde sig på.