Andreas Østerlund Nielsen, Daniel Hougaard og Kristian Nakskov Kappel (red.): Følg mig – Invitation til at leve i tro (Mediacellen i samarbejde med DanskOase, 2017)
Forfattere: Sune Skjold Skarsholm
Tidsskrift: dttk (19-04-2018)

Følg mig - Invitation til at leve i tro Andreas Østerlund Nielsen, Daniel Hougaard og Kristian Nakskov Kappel (red.) Mediacellen i samarbejde med DanskOase, 2017 326 sider

## Anmeldt af Sune Skjold Skarsholm

DanskOase  er  siden  bevægelsens  spæde begyndelse for over 30 år siden vokset i det antal mennesker, der identificerer sig med fornyelsesbevægelsen og knytter til ved  dens  aktiviteter.  Ud  over  en  række netværk for præster, ledere og menigheder samler bevægelsen efterhånden flere tusinde personer til den årlige bibelcamping på SommerOase i uge 29.

Nu  har  Udvalg  for  Teologisk  Innovation  inden  for  Oase  udsendt  en  antologi om discipelskab eller medvandring. Udgivelsen bliver af bogens redaktionsgruppe set som et udtryk for at Oase har »bevæget sig  fra  at  være  en  fornyelsesbevægelse, der agerede som et supplement og et korrektiv til kirken i øvrigt, til at blive en bevægelse, der står i egen ret og på egne ben som et netværk af menigheder« (s. 16).

Jeg ved ikke, hvem der anfægter Oases ret til det, men det skal i al fald hilses velkomment, at bevægelsen træder i karakter  og  bliver  tydeligere  på  sit  teologiske DNA og selvforståelse. Det har stået lidt uklart for omgivelserne. I 00'erne forsøgte bevægelsen at råde bod på uklarheden med udsendelsen af en række dokumenter  fra  Oases  lederskab  om  klassiske  debatemner  på  den  kirkelige  højrefløj  (om skilsmisse og gengiftning, økumenisk samarbejde, kvinders tjeneste i menigheden).  Dokumenterne  blev  udarbejdet  af teologisk rådgiver Morten Munch, og det er karakteristisk for dokumenternes konklusioner, at bevægelsen bevidst formulerer sig pragmatisk og gerne vil rumme en mangfoldighed af synspunkter, så længe der  kan  argumenteres  bibelsk  for  dem. Uklarheden  om  den  teologiske  profil  er også  kommet  til  udtryk  gennem  flere  af de hovedtalere, der har været inviteret til SommerOase, der vel må siges at være bevægelsens flagskib. Det har skabt reaktioner og utryghed hos lederskabet i bevægelsens  søsterorganisationer,  som  Indre Mission,  Luthersk  Mission  og  Kristeligt Forbund  for  Studerende,  hvor  mulighederne for samarbejde med Oase er blevet diskuteret  flittigt  i  bestyrelseslokalerne, alt  imens  disse  organisationers  medlemmer flittigt har deltaget i Oases aktiviteter og lyttet til forkyndelsen der.

Forfatterne til antologiens hele 32 forskellige bidrag udtrykker ikke nødvendigvis  Oases  egen  officielle  holdning  eller identificerer sig alle med bevægelsen. Men bogens tema om 'at leve i tro', 'mesterlære', 'discipelskab' eller 'efterfølgelse' betegnes af redaktørerne som 'en hjertesag' for Oase (s. 15). Antologiens bidrag er meget forskellige i deres konkrete fokus. Men  skribenterne  tager  udgangspunkt  i egen praksis og erfaringer, og det er antologiens  styrke.  Vi  hører  om  præsters samtaler med dåbsforældre, forældre som ønsker at give troen videre til egne børn og om trosformidling til børn, konfirmander  og  unge.  Andre  bidragsydere  giver personlige beretninger om at indrette og åbne eget hjem som madklubber for kvarterets beboere, arrangere kontaktskabende aktiviteter uden for gudstjenesten som pilgrimsvandringer,  Alpha-kurser,  deltagelse med forbøn på helsemesser, invitationer til Christfulness som efterfølgelsesvej. Vi inviteres endog med til crossyoga som en indgang til at tjene Jesus med hele kroppen. Vinduet til kirken i verden åbnes gennem  beretninger  om  hvordan  medkristne i andre lande erfarer omkostningerne og velsignelserne ved at efterfølge Kristus som en forfulgt minoritet.

Kort  sagt:  mangfoldigheden  i  udfoldelsen  af  temaet  er  stor  -  og  samtidig ikke  fyldestgørende.  Og  det  er  netop  en af antologiens og bidragenes pointer: »At tro på Gud er en måde at leve sit liv på« (s.11).  Netop hele livet  som  kristen  skal sættes ind i discipelskabets og efterfølgelsens perspektiv - også de mange områder af tilværelsen som sekulariserede kristne kan  være  tilbøjelige  til  at  reservere  som tros-neutrale eller uden betydning for kirkens vidnesbyrd til verden. Her savner jeg en  større  tydelighed  om,  at  arbejdslivet og de daglige gøremål også er en del af en discipelskabet  (jf.  kald-  og  stand-tanke). Det er, som om kun de lidt ekstraordinære indsatser får opmærksomhed, hvorved discipelskab får et noget elitært præg.

Trods bidragenes mangfoldighed kan der  spores  en  række  grundantagelser, som går igen. Som en kode til læsningen gør redaktørerne i indledningen opmærksom på dette: Det handler om, at livet i tro er  en  livslang  proces,  hvor  vi  skal  vokse til modenhed og integritet i troen. Troen vedrører  alle  livets  forhold.  Livet  leves i  relationer  til  andre  mennesker.  Der  er frihed til en mangfoldig måde at vandre i Jesu fodspor, men troens vej er altid funderet i Bibelen (s.14).

Antologiens vægtigste bibelteologiske  bidrag  kommer  som  det  første  og  er skrevet af missionspræst i Areopagos, Ole Skjerbæk Madsen. Som den erfarne læremester  fra I  Mesterens  Lys argumenterer Skjerbæk Madsen overbevisende og med tyngde  for  at  Jesus  brugte  en  mesterlære-model for sin undervisning af sine disciple.  Jesus  inviterede  disciplene  til  at begynde på at leve et helt nyt liv og bøje sig  under  hans  autoritet.  Det  skete  ikke blot  ved  sin  undervisning  af  dem,  men  i høj  grad  også  ved  eksemplets  magt  og ved at de var vidner til, hvad han gjorde. I denne læreproces skulle disciplene ikke blot  være  passive  modtagere  og  tilhøre.

De lærte ved at praktisere, hvad de så og hørte.  Skjerbæk  Madsen  er  opmærksom på, at Paulus ikke benytter discipel-terminologien,  men  påviser  at  Paulus  udtrykker samme sag gennem begreber som 'det nye menneske', 'den anden Adam', 'Kristi legeme', 'ét i Kristus' eller 'helliggørelse'. Jesus kalder stadig mennesker ind i den samme efterfølgelse.  »Vores  menigheder skal  være  fællesskaber  af  Jesus-efterfølgere, hvis de skal være i overensstemmelse  med  Jesu  undervisning  og  apostlenes lære«.  Det  betyder  for  Skjerbæk  Madsen et  opgør med al hierarkisk embedstænkning. »Vore menigheder skal være fællesskaber  af  ligeværdige  disciple  af  Jesus. Hele menigheden har fået præstetjeneste betroet«. Det er en genuin luthersk forståelse af det almindelige præstedømme som ikke blot  udleves  i  menighedens samlinger, men alle ugens dage - 24/7.

Bogens målgruppe angives at være til præster,  teologistuderende,  menighedsrådsmedlemmer og ledere  i  de  kirkelige organisationer (s.12).