Ungdommens tumleplads - Frøbjerg Bavnehøj og andre folkelige fest- og idrætspladser på Fyn
Forfattere: Johnny Wøllekær
Tidsskrift: forumforidraet (2004-08-17)

## Ungdommens tumlepladser

- Frøbjerg Bavnehøj og andre folkelige fest- og idrætspladser på Fyn

Af Johnny Wøllekær

Skal  vi  så  tage  fat! Under  den  overskrift lod A. Nielsen fra Svenstrup i 1933 trykke et  indlæg  i Ungdom  og  Idræt ,  hvor  han energisk plæderede for tilvejebringelsen af » virkelige  idrætspladser «  og  » ordentlige forhold til badning og svømning «. 1 Etablering af gedigne  idrætsfaciliteter  havde, hævdede  han,  stået  på  de  folkelige  gymnastikforeningers  ønskesedler  i  mange  år, men  uden  de  helt  store  resultater.  Derfor måtte der nu tages fat.

Da den frivillige gymnastik vandt frem på landet, var den først og fremmest et supplement til skydeøvelserne i skyttebevægelsen.  Derfor  var  gymnastikken  også en  vinteraktivitet,  som  blev  udøvet,  når den  udendørs  skydning  indstilledes.  Vintergymnastikken  krævede  dog  velegnede indendørsfaciliteter, og da de fleste landsbyskoler ikke havde en gymnastiksal, blev de foreningsdrevne forsamlingshuse et naturligt samlingssted for gymnasterne.

Gennem  mellemkrigsårene skete der dog en successiv udvidelse af idrætstilbuddene på landet, idet idrætsgrene som håndbold, fodbold og badminton blev introduceret  og  vandt  stor  udbredelse.  I  mellemkrigsårene fik sporten sit endelige gennembrud i Danmark - og det gælder også landsognene. 2 Samtidig  blev  gymnastikkens nære tilknytning til skyttebevægelsen løsnet, så gymnastikken ikke længere bare var et supplement til skydeøvelserne. Altsam- men stillede nye og andre krav til idrætsanlæggene  på  landet,  og  forsamlingshusene var ikke længere nok.

Ordentlige faciliteter var altafgørende for idrættens udfoldelses- og udviklingsmuligheder,  og  når  A.  Nielsen  og  andre  gymnastikledere  satte  gymnastik-  og  idrætspladser på dagsordenen i mellemkrigsårene, skal det formentlig også ses i lyset af de forandringer som idrætten på landet gennemløb i disse år. Et af tidens nybrud skete indenfor gymnastikken efter 1. verdenskrig. Fortidens stillestående gymnastik i snævre lokaler  virkede  efterhånden  forældet,  og mange talte varmt for idræt i det grønne og i fri luft - noget der lå helt i tråd med mellemkrigsårenes grønne bølge, hvor cyklen blev allemandseje,  motorcykler  opnåelige  for mange, og hvor ungdommen i stor stil søgte ud i det fri. Der blev vandret, camperet og dyrket idræt i det fri. 3

Oprettelsen  af  gymnastikhøjskolerne  i Ollerup (1920) og i Snoghøj (1925) fik afgørende  betydning  for  mellemkrigsårenes modernisering  af  gymnastikken.  På  de  to skoler,  der  på  det  tidspunkt  var  landets eneste, udklækkedes henholdsvis de mandlige  og  kvindelige  delingsførere,  der  var rygraden  i  det  daglige  arbejde  inden  for den  folkelige  gymnastikbevægelse.  Højskolen  i  Ollerup  blev  et  kraftcentrum  for gymnastikken på landet, idet Niels Bukhs såkaldt  primitive  gymnastik  hurtigt  slog igennem.  Den  lingske  stillingsgymnastik blev i Niels Bukhs udgave afløst af en tempofyldt og friere bevægelsesgymnastik, der lagde vægt på kraftudfoldelsen.

Hvor Ollerup Gymnastikhøjskole havde drenge om vinteren og piger om sommeren, så uddannede Snoghøj kun piger. Fra midten  af  1920'erne  og  frem  til  efter  2. verdenskrig var Snoghøj-gymnastikken toneangivende indenfor kvindegymnastikken i  Danmark.  Gymnastikstilen  lagde vægt  på  etik  og  æstetik.  Udgangspunktet var  ligesom  ved  Buhks  primitive  gymnastik  den  lingske  gymnastik,  som  blot blev moderniseret og videreudviklet.

Selv om de to højskoler havde rod i den grundtvigske  højskoletradition,  og  begge skoler  tog  udgangspunkt  i  den  lingske gymnastik, var de langtfra enige. I bogen Kampen  om  kroppen hævder  Ove  Korsgaard  dog,  at  selv  om  de  to  højskoler  på overfladen kan synes meget forskellige, så var  lighedspunkterne  mellem  dem  på  en række områder langt større end forskellene. 4 Det man var fælles om, var bl.a. betoningen  af  massegymnastik  i  det  fri,  hvor » opvisningerne formede sig som gymnastiske skuespil «.

Inspireret af højskoleoplevelser tog mange  delingsførere  ideen  om  udendørsopvisninger med hjem. Friluftsgymnastikkens fremmarch var dog ikke uden problemer,  idet  den  løbende  krævede  nye  rammer. Det samme gjorde de nye idrætsgrene, der vandt større og større indpas i gymnastikforeningerne. Det kolde forsamlingshus slog ikke længere til, og flere amts- og hovedkredse havde held til at få etableret en række udendørs gymnastik- og idrætspladser, der gerne fungerede som selvejende  institutioner.  Som  regel  var  det  gymnastikforeningernes  medlemmer,  der  selv tog  initiativet  og  selv  udførte  arbejdet  på frivillig  basis. Enkelte  gange  viste  kom- munerne sympati for sagen, og gymnasterne fik et stykke jord eller lidt økonomisk støtte til byggeriet.

De nye gymnastik- og idrætspladser, der gerne  var  lagt  i  naturskønne  omgivelser, blev som regel udstyret med håndbold- og fodboldbaner,  springgrave  og  løbebaner samt tilskuerpladser. 5 Og her afholdt gymnastikforeningerne alt lige fra håndboldturneringer, sommerfester, delingsførermøder og de årlige gymnastikstævner, hvor medlemmerne viste, hvad de havde lært i vinterens  løb.  Mellemkrigsårenes  nye  gymnastik- og idrætsanlæg sikrede ikke alene gymnastikken udbredelse og gav rum for tidens masseopvisninger, men de gav også - og måske især - rum til de nye idrætsgrenes udbredelse.

Mange  af mellemkrigsårenes idrætspladser på landet var børn af den folkelige, grundtvigianske  gymnastikbevægelse,  og de blev - ligesom forsamlingshusene - den institutionelle  ramme  omkring  treenigheden: tale, sang og gymnastik. Gymnasternes grønne tumlepladser var udstyret med talerstol  og  faneplads.  Det  var  her,  man skabte  og  gav  udtryk  for  sin  kollektive identitet.  Men  idrætspladserne  blev  også kulturelle centre, der gav rum for folkelige manifestationer (f.eks. møder, fester, sangstævner  og  foredrag),  som  rakte  langt  ud over gymnasternes egne rækker.

Der foreligger ingen sikre talmæssige opgørelser  over,  hvor  mange  sådanne  gymnastik- og idrætspladser, der blev etableret i  de  danske  landsogne. Ungdom og Idræt omtaler i årene 1900-1950 hyppigt de nyetablerede  pladser  -  specielt  efter  1925  men alle blev sikkert ikke nævnt her. Meget tyder dog på, at der skete en omfattende udbygning af de sparsomme udendørsfaciliteter, der stod til rådighed for idrætten i  landdistrikterne.  Mange  amtskredse  fik således et udendørs samlingssted for amtskredsen.

Den kendteste af disse folkelige idrætspladser er sikkert den tidligere militærlejr ved Fuglsø, som De danske Gymnastikforeninger  købte  i  1930'erne  og  omdannede til idrætsplads for den folkelige gymnastik. Også  Fyn  fik  sine  gymnastik-  og  idrætspladser. Her skal Frøbjerg Bavnehøj og andre  fynske  gymnastik-  og  idrætspladser præsenteres.

## Et nyt Skamlingsbanken

Mange  har  i  tidens  løb  besøgt  Frøbjerg Bavnehøj, der i årtier var - og stadig er - et yndet  udflugtsmål  for  fynboer.  Der  er  en fantastisk  udsigt  fra  højen,  som  med  sine 131 m over havet er Fyns højeste punkt. I første del af 1900-tallet var bavnehøjen og- så kendt som en fest- og gymnastikplads, hvor der blev holdt store folkelige møder, gymnastikopvisninger og fester.

Historien  om  Frøbjerg  Bavnehøj  som idrætsplads  begynder  i  1910,  hvor  Fyns Stifts  Patriotiske  Selskab  fejrede  100  års jubilæum.  Det  blev  festligholdt  efter  alle kunstens  regler,  og  ganske  mod  forventning  gav  arrangementet  et  overskud  på 3.000 kr. Penge som kontorchef Johannes Kyed, Skovlund, foreslog blev brugt på en forsamlings-  og  mindeplads,  der  skulle være et fynsk sidestykke til Skamlingsbanken eller Skibelund Krat, der allerede i en årrække  havde  været  samlingssteder  for fester og folkemøder. 6

Blikket blev hurtigt rettet mod Frøbjerg Bavnehøj, der ikke alene lå højt og smukt, men også var et ældgammelt kultsted for frugtbarhedsguden  Freja.  En  komité  blev dannet, men der savnedes dog flere penge, og derfor blev en storstilet indsamling sat i værk.  Et  opråb  blev  rundsendt  til  fynske skolelærere, højskolelærere og andre. Heri hed det bl.a., at fynboerne savner en » mindeplads, hvor stene kan tale til nuværende og kommende slægter om tider, der svandt «.  De  fynske  lærere  blev  sat  til  at sælge  små  mærker  à  25  øre  stykket,  der hver  gav  ret  til  et  lille  stykke  af  bavnehøjen. Derudover donerede enkelte pengeinstitutter større pengegaver.

Arbejdet på idrætspladsen i Den Gamle Have begynder i juli 1933. Pladsen måles og afmærkes. Jens Peder Jensen måler ud. Han var en fremtrædende skikkelse i fynsk idrætsliv i 1930'erne og 40'erne, hvor han var formand for 1. hovedkreds. Jens Peder Jensen var blandt arkitekterne bag dannelsen af De Danske Gymnastikforeninger i 1929. Han var også en ivrig debattør i Ungdom og Idræt i disse år (Stadsarkivet).

I  foråret  1913 blev Frøbjerg BavnehøjSelskabet stiftet.  De  tre  høje  (bavnehøjen og to andre høje, der lå tæt ved) blev købt og gjort til en selvejende institution. Og så kunne arbejdet med at få omdannet højene til  en  mindeplads  gå  i  gang  -  et  arbejde, der varede frem til 1922. En københavnsk landskabsarkitekt tegnede anlægget og den odenseanske direktør Chr. Dæhnfeldt skænkede planterne. På pladsen skulle der helt i tidens ånd rejses mindesten for mennesker  og  begivenheder,  som  havde  haft særlig betydning for Fyn - alt sammen for at fremme den historiske sans. I 1918 blev den  første  mindesten  afsløret,  som  skulle minde om, at kvinderne i 1915 havde fået stemmeret,  og  i  1922  fulgte  en  genforeningssten.

I  efteråret  1915  lagde  Frøbjerg  Bavnehøj  græs  til  det  første  store  folkemøde, hvor talerne var højskoleforstander Thomas  Bredsdorff,  Roskilde  Højskole, og folketingsmand  og  forhenværende  konseilspræsident (statsminister) Klaus Berntsen. 7 Fyn havde fået det samlingssted for store møder og fester, som initiativtagerne havde ønsket sig, og i de følgende år gik det slag  i  slag  med  møder.  Talerne  var  ofte landskendte politikere og højskolefolk, der talte  over  folkelige  emner.  Ikke  mindst grundlovsfesterne  blev  en  årligt  tilbagevendende tradition.

## Gymnastikken kommer med

Kronen på værket kom dog først, da også gymnastikken og idrætten blev inviteret til Frøbjerg Bavnehøj. I begyndelsen af 1920'erne  indledte  Odense  Amts  Skytteog  Gymnastikforening  forhandlinger  med Frøbjerg Bavnehøj-Selskabet om planering af  et  område  ved  Bavnehøjen. 8 Da  gymnastikken passede godt overens med målsætningerne for brugen af Frøbjerg Bavnehøj, blev man snart enige om at anlægge en gymnastikplads. Den kostede ca. 4.000 kr., hvoraf  Bavnehøjselskabet  betalte  halvdelen,  mens  amtskredsen  betalte  den  anden halvdel.

Den 27. juli  1924  blev  det  første  store gymnastikstævne  afholdt.  Der  var  til  lejligheden  anlagt  siddepladser  op  ad  skråningerne.  I  alt  45  hold  med  1.500  gymnaster  deltog  i  stævnet,  mens  5.-6.000 mennesker fulgte begivenhederne fra skråningerne. 9

Opstemt  af  det  vellykkede  gymnastikstævne blev idrætspladsen udvidet, så der kunne være fem hold fremme ad gangen, og den 26. august 1925 gav Niels Bukh og hans Tysklandshold på 15 karle og 12 piger opvisning på Frøbjerg Bavnehøj, der snart blev amtsforeningens foretrukne samlingssted.

Gymnastikopvisningerne på Frøbjerg Bavnehøj hørte til blandt højdepunkterne i gymnastikforeningens årsrytme. Her mødtes  ungdommen  under  vajende  Dannebrogsflag og åben himmel. Et af sommerens fristeder! Her var - bogstavelig talt højt til loftet, så ungdommen kunne få luft under vingerne. Her blev man ført ind i et univers,  hvor  idræt  og  fritidsliv  smeltede sammen  med  faner,  fædrelandssange  og opbyggelige foredrag.

Gennem en menneskealder var Frøbjerg Bavnehøj  den  folkelige  idrætshøjborg  på

Fraugde Gymnastikforenings pigehold ved opvisning i Den Gamle Have i Allerup 15. juli 1932. Spring over hest og balance på bom blev gerne brugt til opvisninger (Stadsarkivet).

Fyn - ikke mindst, da der i 1930 blev bygget en stor hal, så folk kunne dyrke deres idræt uafhængigt af vind og vejr.

## Frøbjerghallen

Vejrguderne  kunne  undertiden  være  i  det drilagtige hjørne, når der blev afholdt gymnastikopvisninger. Derfor fik man den tanke, at der burde bygges en stor gymnastikog  samlingssal  ved  bavnehøjens  fod.  Der blev atter iværksat en indsamling, der indbragte  12.000  kr.,  og  derudover  blev  der lånt  godt  30.000 kr. i  banken. Opførelsen kostede i alt 55.000 kr. - en anselig sum, som  rundt  regnet  svarer  til,  hvad  14-15 ufaglærte  mandlige  arbejdere  tjente  på  et helt år.

Frøbjerghallen blev indviet den 11. maj 1930. Den var opført i samarbejde mellem Frøbjerg  Bavnehøj-Selskabet  og  De  dan- ske  Skytte-  og  Gymnastikforeninger,  og indvielsen blev foretaget af den fynske biskop, den grundtvigianske A. J. Rud, men også  skolebestyrer  P .J.  Skriver,  Glamsbjerg Fri- og Efterskole, talte. Sidstnævnte anslog helt i tidens ånd en meget national tone, da han skulle indvi amtsforeningens nye fane. Han sagde bl.a.:

»Der er meget, der skiller os. Vi skilles politisk, kirkeligt og i klassemodsætninger, men er der da intet, vi kan være fælles om. Jo, der er tre ting: fædrelandet, modersmålet og flaget. Tænk på fædrelandet i 1848, hvorledes det danske folk da kunne samles, og sådan gik det også i 1914. Om modersmålet  synger  vi  et  sted,  at  det  har  »himmelsk lyd«, og sønderjyderne har lært os at forstå,  hvad  modersmålet  er  værd.  Også om flaget er vi fælles. Herhjemme og på de fjerne have vajer det for det, der er dansk. Vi hejser det i vor glæde og i vor sorg. Vor gamle  fane,  som  vi  ved  delingen  mellem skytter  og  gymnaster  overlod  skytterne som deres retsmæssige arv, vajede over en ungdom. Lad os håbe, at den ny også må komme til at gøre det«. 10

Hallen, der var opført af træ og tagpap, havde efter samtidige forhold en imponerede størrelse. Den målte ca. 50 x 22,5 m, og selve gulvet målte 38 x 15 m - eller 570 m 2 . Der var siddepladser til i alt 1.200 personer. Langs den ene side var i hele salens længde indrettet omklædningsrum for mænd og kvinder. Hallen, der havde ovenlys  og  balkon,  var  tegnet  af  Odense-arkitekten  Hjalmar  Kjær.  Der  var  ikke  søjler eller andet støtteværk anbragt i det mægtige rum, som helt og holdent var skabt til gymnastikopvisninger.

Da  folketingsmand  Johannes  Kyed,  en af primus motorerne i hele projektet, blev spurgt  om,  hvad  hallen  kunne  bruges  til, lød svaret prompte: » Til oplysning og idræt for alle [...], men ikke til offentlig dans «. 11 De næste mange år var Frøbjerg Bavnehøj og den store hal et naturligt samlingssted for den folkelige idræt på Fyn. Blandt de faste brugere af hallen var 5. hovedkreds, der  holdt  sine  årlige  forårsopvisninger  i hallen. Opvisningerne lå gerne i slutningen af april eller begyndelsen af maj, eftersom Frøbjerghallen var uopvarmet.

Sådan gik det i mange år, men om eftermiddagen den 28. januar 1959 nedbrændte Frøbjerghallen  under  dramatiske  omstændigheder. 12 Branden, der opstod i en oliekamin, satte et pludseligt og overraskende punktum for Frøbjerg Bavnehøj som centrum for den folkelige idræt på Fyn. Det viste sig, at hallen havde været forsikret alt for lavt, så der ikke var økonomisk grundlag  for  at  genrejse  hallen.  Amtskredsen havde ellers været langt fremme med planer om at udbygge Frøbjerg Bavnehøj med nogle boldbaner på et nærliggende stykke jord, som allerede var købt, men de planer blev  nu  skrinlagt.  Og  snart  blev  Odense Amts Gymnastikforenings årlige amtsstævner  også  flyttet  bort.  Begyndelsen  til enden for Frøbjerg Bavnehøj som idrætsplads for den folkelige idræt var indledt. 13

## Den Gamle Have

Efter  Frøbjerghallens  brand  blev  det  nu Den  Gamle  Have  ved Allerup  (lidt  uden for Odense), der kom til at huse de årlige amtsstævner. Det gav Den Gamle Have et voldsomt rygstød, indtil haven blev for lille, og amtsstævnerne flyttede bort i midten af 1990'erne.

Når Den Gamle Have blev til en idrætsplads, skal forklaringen søges i et voldsomt uvejr i 1912. Hele sommeren havde været plaget  af  skybrud  og  elendigt  vejr,  men uvejret den 28. juli overgik alt andet. Hen på  eftermiddagen  trak  en  frygtelig  regnskylle med torden og lyn hen over Fyn, og et  lyn  slog  ned  i  skorstenen  på  Allerup Skovgaard  og  forvandlede  på  et  øjeblik den  gamle  firlængede  bindingsværksgård til  en  rygende  askehob,  så  der  kun  var grundstenene  og  en  lille  afsides  liggende svinesti tilbage. 14

En  ny  gård  blev  rejst  ude  på  marken, hvor den lå mere rationelt i forhold til jorderne, men den gamle gårdhave blev stadig passet nænsomt af familien. Sådan gik der nogle år, men snart groede haven ved den ny Allerup Skovgaard op, og to store haver blev  efterhånden  for  meget.  Derfor  blev den  gamle  gårdhave  inde  i  landsbyen  i 1929 overladt til den lokale gymnastikforening, så gymnasterne kunne bruge haven til opvisninger, møder og sommerfester.

Ved medlemmernes indsats fik Allerup Gymnastikforening  omskabt  haven  til  en lille græsplæne, som kunne gøre det ud for en  idrætsplads,  hvor  de  lokale  gymnaster slog deres vejrmøller og kraftspring. Plænen lagde de følgende år græs til flere opvisninger, og ved et sådan sommerarrangement  var  formanden  for  Odense  Amts Gymnastikforenings 1. hovedkreds, gårdejer Jens Peder Jensen fra Lumby pr. Årslev, indbudt. Han syntes vældig godt om gymnastikpladsen,  og  snart  blev  ideen  om  at gøre Den Gamle Have til en fast fest- og idrætsplads for hele 1. hovedkreds fostret. I  juni  1933  gik  arbejdet  med  at  udskrive frivilligt  mandskab  fra  de  mange  lokalkredse i gang, og på ingen tid var der skrabet adskillige arbejdshold à 15 mænd sammen.  Hvert  hold  mødte  med  spader  og skovle, mens Allerupbønderne og folk fra de nærmeste kredse sendte tre forspændte arbejdsvogne til pladsen. Efter 32 arbejdsdage var ca. 4.500 vognlæs - eller flere tusinde kubikmeter jord - flyttet. Flere tusinde frivillige arbejdstimer var brugt på at få skabt en ny og større fest- og idrætsplads.

Det hele kostede 1.000 kr., som blev brugt til indkøb af græs og til løn til en entreprenørformand, den eneste lønudgift, der var ved arbejdet.

## Frisk luft og frisk vand

Allerede før den nye idrætsplads blev indviet, dukkede der andre og større planer op for Den Gamle Have. Der skulle også bygges  et  svømmebassin.  Tanken  om  et  friluftsbad  i  haven  var  ikke  ny,  men  havde svirret i luften siden 1932. Hidtil var planen dog blevet udskudt.

Rundt om i landet var der i 1930'erne en vældig interesse for friluftsbade, og år for år  skød  nye  svømmebassiner  op.  I  Engesvang  ved  Silkeborg  havde  Gl.  Skanderborg  Amts  Gymnastikforening  fået  Jyllands første udendørsbad i 1930. Og ideen fra Engesvangbadet smittede af. Folk med interesse for ungdomsarbejdet blev impo- neret  over  synet,  og  snart  dukkede  andre friluftsbade  op,  så  lokalbefolkningen  » til gavn for sundhed og renlighed « ikke længere skulle bade i åer og mergelgrave. De »kunstigt« anlagte bassiner blev ofte rost, da vandkvaliteten var renere end ved f.eks. de mange strandbade. I Ungdom og Idræt blev der ofte talt om svømning som et nyt vigtigt  krydderi  i  foreningernes  arbejde med ungdommen. 15

Sommerdag i Den Gamle Have i Allerup, ca. 1935. Haven var ikke alene samlingssted for gymnaster og andre idrætsudøvere, men også et fristed for lokalområdets børn og unge. (Stadsarkivet).

Også på Fyn var interessen for et svømmebad vakt. Da friluftsbadet blev drøftet i bestyrelsen  for  1.  hovedkreds,  mødte  det megen sympati, men eftersom bassinet fortrinsvis  ville  komme  de  nærmestboende gymnastikkredse  til  gode,  blev  det  også disse, der skulle bære byrden. Gymnasterne fandt atter skovl og spade frem og tog endnu en tørn.

Svømmebassinet, hvis forbillede var Ugerløse Svømmebassin ved Holbæk, stod snart klar, og søndag den 8. juli 1934 slog Den  Gamle  Have  dørene  op  med  idrætsplads og svømmebassin.

I Den Gamle Have udfoldede der sig et vidtforgrenet fritidsliv - og ikke mindst det lokale  idrætsliv  nød  godt  af  Den  Gamle Have. Her var der mulighed for at dyrke de nye idrætsgrene, som fra 1930'erne for alvor vandt indpas i gymnastikforeningerne. Ved stævnerne blev der nu vist både boldspil, folkedans, svømning og meget andet. Friluftsbadet var selvsagt Den Gamle Haves  store  trækplaster. Allerede  den  første dag  strømmede  badegæsterne  fra  nær  og fjern  til  bassinet,  og  sommeren  igennem blev bassinet flittigt brugt af den lokale befolkning. Af de 450 mennesker, der boede i Allerup sogn, havde 155 løst sæsonkort det første år - eller ca. 33% af alle de folk, der boede inden for en radius af 2 km fra badet. Et sæsonkort kostede 5 kr. for voksne og 3 kr. for børn, mens voksne måtte slippe 2,50 kr. for et månedskort, mens det koste- de  1,50  kr.  for  børn.  Prisen  for  et  enkelt bad var henholdsvis 50 øre og 25 øre.

Da nyhedens interesse havde lagt sig, faldt antallet af besøgende ganske naturligt i det uopvarmede  badebassin.  Mens  der  blev solgt  færre  sæsonkort  både  til  voksne  og børn, blev der derimod langet flere ugekort og enkeltbilletter over disken.

Et varmt emne i tidens offentlige debat var spørgsmålet  om  »fællesbadning«  -  eller adskilte badetider for mænd og kvinder, og hvorvidt  fællesbadning  var  moralsk  forsvarlig. I Den Gamle Have var der fællesbadning,  men  det  krævede  » kontrol,  og endda  en  tilstrækkelig  myndig  kontrol «, som  altid  skulle  håndhæves  i  badetiden, » så  den  allermindste  spire  til  dårlig  tone eller  ukorrekt  optræden  kvæles  omgående «. 16 Hvis kontrollen bare var i orden, og det  skulle  den  selvfølgelig  være,  så  var fællesbadning en naturlig selvfølge, mente folkene i Allerup.

Et sæt ordensregler skulle sikre, at kontrollen blev holdt. Det var blandt andet forbudt at svømme ud i den dybe del, hvis man ikke var  en  aldeles  sikker  svømmer.  Gæsterne måtte heller ikke slås eller dukke andre under vandet. Det var forbudt at råbe og skrige uden grund, og ingen måtte »flirte eller dyrke selskabelighed i badedragt« - hvorfor badegæsterne heller ikke måtte færdes på gangene i skoven i badetøj! Ordensreglerne var trykt på bagsiden af alle sæson- og månedskortene, og bademesteren førte tilsyn med reglernes overholdelse.

## Ungdommens haver

Med Den Gamle Have fik landsbyen Allerup,  som  blot  talte  nogle  få  hundrede hoveder,  en  »attraktion«,  der  tiltrak  folk fra  nær  og  fjern.  Hvor  vinterens  gymnastik  i  forsamlingshuset  var  »indelukket«, var aktiviteterne i f.eks. Den Gamle Have  og  på  Frøbjerg  Bavnehøj  »åbne«. Her samledes folk fra alle nabolandsbyerne. Folk rejste for at komme i Den Gamle Have  eller  på  Frøbjerg  Bavnehøj.  Her mødte man de andre og fik  sit  erfaringsgrundlag udvidet.

Indvielse af gymnastikhal ved Frøbjerg Bavnehøj i 1930. Foto: Vartov-Arkivet.

Når man læser og hører beskrivelser om livet  i  og  omkring  disse  fest-  og  gymnastikpladser,  fornemmer  man  hurtigt,  hvor stor  og  afgørende betydning for folks liv, Den Gamle Have, Frøbjerg Bavnehøj eller andre  pladser  har  haft.  Mange  oplevelser knytter sig til stederne.

Frøbjerg Bavnehøj og Den Gamle Have var utvivlsomt de største og kendteste af de folkelige idrætspladser på Fyn. På Nordfyn holdt gymnasterne i mellemkrigsårene f.eks. til i Glavendruplund, ved den kendte Glavendrupsten.  Her  var  i  1906  indrettet en festplads, hvor der også blev opført en træhal med 800 siddepladser. På festpladsen var der - ligesom på Frøbjerg Bavnehøj - rejst en række mindesten.

På  Vestfyn  holdt  gymnasterne  til  ved Båring  Skov,  Asperup  Sogn,  hvor  man  i 1928 købte Odense Politis sommer- og rekreationshjem  for  2.200  kr.  Fra  købet  i 1928 og op gennem 1930'erne og 1940'erne  blev  stedet  udbygget  med  hus,  opvisningsplads og håndboldbane.

Overalt på Fyn skød der sådanne idrætsanlæg  op,  hvor  der  var  tilgængelige  res- sourcer, det befolkningsmæssige underlag, lederskab og vilje. Disse ungdommens haver blev overvejende brugt til gymnastikopvisninger,  men  spillede  også  en  vigtig rolle i udbredelsen af nye idrætsgrene. Da de fynske landsogne i 1930'erne fik smag for  håndbold,  blev  Den  Gamle  Have  og Frøbjerg  Bavnehøj  eksempelvis  naturlige omdrejningspunkter  for  spillets  udbredelse. Det første amtsstævne i håndbold blev således  afholdt  på  Frøbjerg  Bavnehøj  i 1936 med 15 hold. Efter stævnet oprettede flere hovedkredse særlige håndboldudvalg, der  skulle  fremme  spillets  udbredelse  i gymnastikkredsene.

## Perspektivering

Den folkelige idræts udbredelse og fornyelse  i  mellemkrigsårene  var  langt  hen  ad vejen betinget af nye idrætspladser - som f.eks.  Frøbjerg  Bavnehøj  og  Den  Gamle Have  i  Allerup.  Uden  dem  kunne  f.eks. håndbolden næppe have gået sin sejrsgang så hurtigt, og uden friluftsbadene havde så mange landboere  næppe  lært  at  svømme. De  nyetablerede  idrætspladser  kom  automatisk til at indtage en, central rolle i det netværk af idrætsstævne, gymnastikopvisninger og sportsfester, der så dagens lys i mellemkrigsårene.

De, der kom til gymnastikpladserne for at  lave  opvisninger,  oplevede  en  fornemmelse af at være med i en større sammenhæng,  en  del  af  et  organiseret  fællesskab med den folkelige idræt som omdrejningspunkt. Her blev der sat ansigt på fællesskabet, og her mødte man »den levende idræt«. Gymnastikpladserne fungerede som arena for tidens landbokultur. På grønsværen lærte folk om fællesskab og om kombinationen mellem det sociale og det individuelle. Her  fik  gymnasterne  den  folkelige  idræts myter og ritualer ind under huden. 17

Det,  der  karakteriserede  den  moderne gymnastik- og idrætsbevægelse var netop, at den adskilte sig fra dagligdagen - både konkret i form af gymnastikkens bestemte rum og i væsen, idet gymnasterne (og for den sags skyld også tilskuerne) trådte ud af deres bestemte positioner i samfundet, når de trådte ind på idrætspladsen.  Alle deltagere var i princippet lige. Gennem denne adskillelse  kunne  gymnastikken  og  idrætten forme sine egne ritualer og sine egne myter.

De mange nye idrætspladser, der dukkede op i landsognene, havde ikke bare stor betydning for gymnastikforeningernes udfoldelsesmuligheder men også for der selvværd og selvopfattelse. I Den  danske idræts  bog fra  1935  lyder  den  højstemte vurdering  fra  A.  Pedersen  Dømmestrup, der var redaktør af Ungdom og Idræt , bl.a. sådan:

» Foruden at afholde gymnastikfester og delingsførermøder  har  amter  og  hovedkredse i løbet af de sidste 3-4 år påtaget sig og  løst  store  og  betydningsfulde  opgaver. Ved initiativ fra ledelsens side og interesse fra ungdommens side er det lykkedes rundt om i landet at indrette en mængde lejr-, festog  idrætspladser.  I  de  allerfleste  tilfælde har de unge selv udført disse arbejder, der langt frem i tiden vil stå som et vidnesbyrd om, at hvor der er vilje til det, kan der udrettes noget stort, selv med små midler«. 18

De folkelige idrætspladser var med andre  ord  monumenter  over  den  folkelige idræts  formåen.  Her  kunne  ungdommen sommeren igennem samles til » muntret arbejde  eller  fest «.  Også  hos  de  gymnaster satte  mødet  med  idrætspladsen  sig  dybe spor. En kvindelig deltager fra børnestævnerne i Den Gamle Have i 1930'erne fortæller:

»Omklædning foregik i de første år på Allerup Skovgårds loft og i stalden. Derefter stillede vi op på gårdspladsen, før der var afgang til idrætspladsen, hvor der var hejst flag omkring græsplænen. Med faner og musik i spidsen marcherede vi i flok til haven,  hvor  der  var  indmarch.  Så  fulgte flaghejsning af det store flag, sang og velkomsttale  ved  formanden  i  1.  hovedkreds Jens Peter Jensen. Til sidst blev alle fanerne samlet i en faneborg«. 19

For  omegnens  unge  blev  eksempelvis Den Gamle Have et tilholdssted - et fristed om  sommeren.  Her  trænede  den  lokale idrætsforening,  Allerup  Skytte-  og  Gymnastikforening, og her holdt foreningen sine små håndboldstævner med efterfølgende  dans  for  de  indbudte  foreninger.  Gennem hele sommeren var haven foreningens omdrejningspunkt - og holdepunkt.

En  kvinde,  der  i  midten  af  1930'erne tjente på en gård nær Den Gamle Have, fortæller:

»På  hverdage  kunne  jeg,  når  klokken var henad 8 om aftenen, og alle de huslige pligter  var  ordnet,  gå  over  i  haven.  Det blev  ofte  til  en  svømmetur  -  faktisk  lærte jeg at svømme i Den gamle Have. Det var

## Noter

- 1 Ungdom og Idræt (1933), s. 532f.
- 2  Niels Kayser Nielsen (red.): Håndbold i 100 år et overblik (Svendborg, 1997), s. 68ff.
- 3  Henning Eichberg og Eigil Jespersen: De grønne bølger.  Træk  af  natur-  og  fritidslivets  historie (1986), s. 204ff.
- 4  Ove  Korsgaard :  Kampen  om  kroppen (København 1982 ), s. 241.
- 5  Se  eksempelvis Ungdom  og  Idræt (1933),  s. 188f., 272f., 308 og 462ff.
- 6 Skibelund Krat ved Askov blev efter krigen 1864 et  nyt  sted  til  fester  og  folkemøder,  der  før  krigen blev holdt af lærer i Rødding. Krattet gav siden  plads  for  mange  grundlovs-  og  folkemøder og blev tillige mindeplads med en række mindesten.
- 7 Aarsskrift. Udgivet af Glamsbjerg Friskoles Elevforening . Glamsbjerg 1926, s. 4ff.

bademesteren  Ole  Møller  Kristensen,  der lærte mig det. De lyse sommeraftener gav os unge masser af tid til at sidde og snakke. Der var masser af sjov, og af og til var der også et ungt par, der forsvandt i skoven «. 20 Som man fornemmer på citatet, så samledes idrætsfolkene på græsværen eller ved bassinkanten  med  andre  unge  til  fornøjeligt  samvær. Her fik man kammerater for livet,  enkelte  fik  måske  også  en  kæreste. Man indgik i et fællesskab med andre unge - og havde det sjovt.

Der var ikke mange fritids- og idrætstilbud i Allerup og de andre omkringliggende landsbyer, men i de lange sommerdage gav Den  Gamle  Have  egnens  landboungdom mulighed for at komme lidt ud - at få luft under vingerne uden for gårdens eller karlekammerets fire vægge.

På  idrætspladserne  mødtes  omegnens unge på deres frisøndage for at lave opvisninger og spille turneringer. De nye idrætsanlæg var med til at sikre ikke alene gymnastikken, men også - og måske især - de nye idrætsgrenes udbredelse.

- 8  Evald Andersen: » Bidrag til Frøbjerg Bavnehøjs historie i det 20. århundrede «. I: Vestfynsk Hjemstavn (Odense, 2000).
- 9  Fyns Tidende 28. juli 1924.
- 10  Fyens Stiftstidende den 12.5.1930.
- 11  Fyens Stiftstidende den 3.5.1930.
- 12  Fyens Stiftstidende den 29.1.1959.
- 13 Se Forhandlingsprotokol for Odense Amts Gymnastikforening 1930-60 samt Evald Andersen op. cit.12 Fyns Tidende 29.7.1912.
- 14  Se f.eks. Ungdom og Idræt, 38. årg. (1934), nr. 30, s.  379  f.  Se  i  øvrigt  Johnny Wøllekær: Jeg ved, hvor  der  findes  en  have  så  skøn.  Historien  om Den gamle Have i Allerup (Odense, 2003).
- 15 Ungdom og Idræt , 39. årg. (1935), nr. 21, s. 249.
- 16  Johnny Wøllekær: Jeg ved, hvor der findes en have så skøn. Historien om Den gamle Have i Allerup (Odense, 2003)

- 17 Niels  Kayser  Nielsen: Krop  og  kulturanalyse (Odense, 1997), s. 125.
- 18  Aage Hermann og Evald Andersen: Den danske idræts bog (København, 1935), s. xxx

## Litteratur

- Evald Andersen: »Bidrag til Frøbjerg Bavnehøjs historie  i  det  20.  århundrede«.  I: Vestfynsk  Hjemstavn (2000).
- Henning Eichberg og Eigil Jespersen: De grønne bølger. Træk af natur- og fritidslivets historie (Baunebanke, 1986).
- John Engelbrecht: Vil du tænde, må du brænde (xxx, 1989).
- Edith Filskov: Odense Amts Gymnastikforening 1929-1979,  50  års  jubilæum (Småtryk  Odense, 1979).
- Hans Henrik Jacobsen: Odense Amts Skytteforening 1866-1991 (Odense, 1991).
- Ove  Korsgaard: Kampen  om  kroppen (København, 1982).
- Else Trangbæk (red.): Dansk idrætsliv . Bd. 1-2, (Viborg, 1995).
- Johnny  Wøllekær:  »Gymnaster  blandt  skytter«.  I: Idrætshistorisk Årbog (Viborg, 1992).
- 19  Johanne Marie Top Christensens erindring (Odense Stadsarkiv).
- 20  Inga  Hansens  erindringer  (interview)  (Odense Stadsarkiv).
- Johnny  Wøllekær: Odense  i  bevægelse (Odense, 2001).
- Johnny Wøllekær: Jeg ved, hvor der findes en have så skøn.  Historien  om  Den  gamle  Have  i  Allerup (Odense, 2003).
- Bent Ødegaard m.fl.: Højby Skytte- og Gymnastikforening 1866-1991 (Odense, 1991).

## Kilder, tidsskrifter m.m.

Fyens Stiftstidende diverse årgange fra 1930'erne Fyns  Venstreblad  diverse  årgange  fra  1930'erne Fyns Tidende diverse årgange fra 1930'erne Ungdom og Idræt diverse årgange fra 1930'erne Diverse erindringer (Odense Stadsarkiv)

Allerup Skytteog Gymnastikforenings arkiv (Odense Stadsarkiv) Odense Amts Gymnastikforenings arkiv 1. hovedkreds« arkiv (Landsarkivet for Fyn) Forhandlingsprotokol for OAG 1. hovedkreds håndboldudvalg 1942-1971 (Landsarkivet for Fyn)