Sygeplejerskemangel i Danmark? - eller Cost Containment and Professional Powers
Forfattere: Jakob Nørgaard Andresen
Tidsskrift: politica (2003-01-01)

## Jakob Nørgaard Andresen

## Sygeplejerskemangel i Danmark? - eller Cost Containment and Professional Powers

De svagere faggrupper på de danske sygehuse er siden begyndelsen af firserne blevet for­ trængt  af  sygeplejersker.  Fortrængningen blev  hovedsagligt  udløst  af  budgetog decentraliseringsreformen i 1983 - en refonn, som gav sygeplejerskerne en stærkere magt­ base i sundhedssektoren. At udviklingen skyldes introduktion af nye behandlingsformer, som sygeplejerskerne hævder, modsiges af to fund. For det første  er samme  ændring  i behandlings­ formen gennemført i Storbritannien  uden tilsvarende personalesubstitution. For det andet skete personalesubstitutionen hovedsagligt i 1980 'eme, mens behandlingsskiftet primært fandt sted et  årti  senere. Som  konsekvens  af personaleudskiftningen er  de offentlige sundhedsomkostninger forøget.  Ressourceknaphed i sundhedssektoren skyldes således ikke kun eksterne faktorer, men i høj grad også udviklingen i personalesammensætningen.

## Årsager til udgiftspres i sundhedssektoren

Undersøgelser af årsagerne til det stigende  udgiftspres i det danske sundheds­ væsen tager som oftest udgangspunkt i eksterne strukturelle faktorer, som for ek­ sempel den ændrede demografiske sammensætning af befolkningen og den ha­ stige udvikling i de medicinske muligheder for sygdomsbehandling. Imidlertid kan der også findes interne mekanismer i sundhedsvæsenet, som kan være medvir­ kende årsager til udgiftspresset. Med afsæt i neo-weberiansk professionssociologi skal der i denne artikel argumenteres for, at sygeplejerskerne som reaktion på den hårdere ressourcestyring, som sygehusvæsenet har oplevet siden begyndelsen af firserne,  har fortrængt en stor del af de svagere sundhedsfaglige grupper i syge­ husvæsenet. Særligt sygehjælpere og social- og sundhedsassistenter. Er på�tanden korrekt, findes her en intern årsag til øget udgiftspres.

Udgangspunktet for den neo-weberianske professionssociologi er sociologisk konfliktteori, og her antages det, at individer og grupper prøver at maksimere de­ res magt,  rigdom og status (Collins, 1990: 25). Arbejdsdelingen i samfundet er derfor i altovervejende grad resultatet af en kamp mellem forskellige faggrupper om privilegeret adgang til den indkomst, status og magt, der følger af at kunne monopolisere et erhvervsområde. Dette mål kaldes ofte en faggruppes professions­ projekt:  "The aspiration that an occupational group cherishes to reach exclusive societal advantages and preference of interpretation within their special field of knowledge and praxis" (Torstendahl, 1990: 140). Målet med en sådan eksklusions­ handling er at forbedre eller at fastholde den position, man allerede har opnået. Professionsprojektet er i den forstand en strategi til kollektiv social opstigning, og midlerne  er signalet om specialiseret viden og monopol på et arbejdsområde. Freidson udtrykker logikken meget præcist: "Potentially competing occupational groups must be contained within non-competing jurisdictions or  driven off the market entirely" (Freidson, 2001: 74). Det er her tesen, at når der er ressource- knaphed, så bliver fagkampene intensiveret. Når det således bliver sværere for de stærke faggrupper at ekspandere ved ekstrabevillinger eller høj vækst, så vil de forsøge at opnå bedre vilkår ved at beslaglægge nogle af de svagere faggruppers goder.  Konkret  er  hypotesen  derfor, at de  stærkere  faggrupper  ved  ressourceknaphed presser andre og svagere faggrupper ud og overtager deres arbejde - også selv om der ikke er saglige grunde til at gøre det.

## Kan faggrupperne selv påvirke personalesammensætningen?

Hvorvidt faggruppeme i det danske sundhedsvæsen har så stor og selvstændig indflydelse på udviklingen i personalesammensætningen, som påstanden i denne artikel antyder, kan diskuteres. Når alt kommer til alt, så er oprettelse og nedlæg­ gelse af stillinger samt ansættelse af personale jo en klassisk ledelsesopgave, hvor amterne fonnelt set har den afgørende myndighed,  da sundhedsområdet ikke i særlig høj grad er detailreguleret i lovgivningen.

Den kompetence er imidlertid i vid udstrækning delegeret til de enkelte syge­ huse  og  sygehusafdelinger  som  følge  afledelses-og  budgetrefonner,  der med  ramme­ styringsprincippet blev indført  i det danske sygehusvæsen i 1983 (Pallesen, 1997) 1 · Den nuværende ledelsesstruktur så dagens lys efter en hård kamp mellem de fag­ lige organisationer, dvs. mellem Dansk Sygeplejeråd (DSR) og  Foreningen af Spe­ ciallæger (FAS). Resultatet blev, at sygehusene ledes af en trojkaledelse, dvs. en administrerende direktør, en cheflæge og en chefsygeplejerske. Denne ledelses­ fonn er unik for Danmark. På afdelingsniveau er ledelsen ligeledes delt mellem en administrerende overlæge og en oversygeplejerske.

Magtbalancen mellem disse to faggrupper kan være svær at ændre, hvilket senest blev illustreret på  Amtssygehuset i Glostrup,  hvor en påtænkt ledelses­ reform åbnede mulighed for, at såvel en læge som en sygeplejerske alene kunne være øverstkommanderende på afdelingsniveau. Sygeplejersken kunne således i princippet få ledelsesbeføjelser over  de  lægelige  kollegaer. Det førte til skarpe pro­ tester  fra lægerne, der ikke  ville  have  en sygeplejerske  som  chet og  ledelsesreformen blev efterfølgende opgivet (Jyllands-Posten, 01.09.01  ).

Faggrupperne har således stor indflydelse; også på områder, som nonnalt anta­ ges at være den øverste ledelses eller det politiske niveaus kompetenceområde. Alle faggrupper har dog næppe samme muligheder for at ændre på uønskede for­ slag eller tiltag. De grupper, som må forventes at have størst mulighed for at på­ virke sygehusenes udvikling i den retning, de ønsker, er lægerne og sygeplejer­ skerne.  Det skyldes kombinationen af den  udstrakte delegation af ledelses- og budgetkompetence til sygehus- og afdelingsledelserne og lægerne og sygeplejer­ skernes privilegerede position i denne ledelsesstruktur.

## Er de svagere faggrupper blevet fortrængt?

Ser man på udviklingen i personalesammensætningen i perioden fra 1978 til 1996, er der sket en betydelig ændring i personalegruppernes relative størrelsesforhold (figur 1). I begyndelsen af perioden er lægerne den mindste gruppe, og gruppen af "andet personale", dvs. de øvrige plejegrupper, 2 er den største. I slutningen af pe­ rioden er  der  imidlertid sket  en  stor  ændring.  Godt  nok er  lægerne  stadig den  mindste gruppe, men sygeplejerskerne har overhalet gruppen af "andet personale" og er nu den største personalegruppe på de danske sygehuse.

Figur 1. Andele af samlede personale Danmark 1978-1996 (pct.  } 3

Kilde: OECD (2000).

Antallet af sygeplejerskerne er vokset med 55 pct. i løbet af en periode på 19 år, og antallet af læger er vokset med 54 pct. Begge grupper har haft en gennemsnitlig årlig vækst på ca. 2,3 pct. For gruppen af "andet personale" ser udviklingen noget anderledes ud. Denne gruppes størrelse er faldet med 14,3 pct. og har haft en gennemsnitlig vækst på -0,81 pct. pr. år i perioden. Den helt store ændring er altså det relative forhold mellem "andet personale" og sygeplejerskerne.

Det kan således konstateres, at der er sket en stor substitution mellem gruppen af "andet personale" og sygeplejerskerne. I hele perioden lå forholdet mellem læ­ ger og sygeplejersker konstant, således at der var ca. 3,4 sygeplejersker pr. læge. Forholdet mellem sygeplejersker og "andet personale" har derimod ændret sig væsentligt. Hvor der i 1978 var l,  7 "andet personale" pr. sygeplejersker, var der i 1996 kun 0,9.

## Hvorfor denne ændring i personalesammensætningen?

Spørger man faggrupperne selv, hvorfor denne personalesubstitution har fundet sted, er svaret klart. Årsagen er, at der er sket en ændring i behandlingsmetoderne, således at patienterne nu bliver behandlet på en meget mere intensiv måde (Sund- hedsministeriet, 2001: 31). Dette giver sig således udtryk i, at indlæggelsestiden for patienterne er reduceret væsentligt, og at mange behandlinger nu klares ambulant. Denne nye behandlingsstrategi skulle således gøre, at behovet for personale til at servicere patienterne med traditionel pleje er faldet drastisk, samtidig med at behovet for højt kvalificeret arbejdskraft til at klare de korte, intensive og kompetencekrævende forløb er steget.

Den sundhedsfaglige forklaring er således rent funktionel. Der er udviklet ny og bedre teknologi samt bedre behandlingsmåder, og dette har medført et behov for en ændret personalesammensætning. Hvis denne forklaring er korrekt, skulle man forvente, at den også gjorde sig gældende i andre lande, der har gennemført samme behandlingsudvikling som i Danmark, og som har et sundhedsvæsen, der i mange henseender er opbygget på samme måde, for eksempel det engelske National Health Service (NHS).

## Personalesammensætningen på danske og britiske sygehuse

væsentligt anderledes end på de danske sygehuse. Det relative forhold mellem personalegrupperne i NHS minder meget om personalesammensætningen i Danmark i 1978. Der er færrest læger og flest i gruppen "andet personale". ", dvs. dem længst nede i hierarkiet.

Figur 2. 4

Kilde: OECD (2000).

Som figur 2 viser, så er der  sket ændringer i personalesammensætningen i NHS, men ikke i samme omfang som i Danmark. Selv om gruppen af læger og sygeple­ jersker er vokset med henholdsvis 50 pct. og 29 pct. i perioden, og gruppen af "andet personale" faldet med 6,3 pct., betyder det ikke, at gruppen er ved at blive presset ud. Der var således 2,9 "andet personale" pr. sygeplejerske i 1978 og 2,  1 i 1995. På samme måde var der 5,9 sygeplejersker pr. læge i 1978 og 5,  1 i 1995.

Tabel 1. Relativ personalevækst i Danmark og Storbritannien (pct.)

| Relativ vækst: 1978-1995/96   | Danmark (19 år)   | Storbritannien (18 år)   |
|-------------------------------|-------------------|--------------------------|
| Sygeplejersker                | 55 (2,3 p.a.)     | 28,8 (1,4 p.a.)          |
| "Andet personale"             | -14,3 (-0,8 p.a.) | -6,3 (-0,4 p.a.)         |
| Læger                         | 54 (2,3 p.a.)     | 49,8 (2,3 p.a.)          |

Kilde:

Som det fremgår af tabel 1, har den årlige tilvækst i læger været præcis den samme i Danmark og Storbritannien, hvorimod væksten i antallet af sygeplejersker har været betydeligt højere i Danmark end i Storbritannien. Omvendt er tilbagegan­ gen af "andet personale" dobbelt så stor pr. år i Danmark. Gruppen af  danske sygeplejersker vokser således lige så hurtigt som lægerne, hvilket er sket på be­ kostning af "andet personale". Det er ikke sket i samme omfang i Storbritannien.

## Skift i behandlingstype

Ud fra sundhedspersonalets egen logik kunne udviklingen i personalesammensæt­ ningen indikere, at man i Danmark i højere grad end i Storbritannien har skiftet behandlingsform. Danmark bør således i højere grad være skiftet til ambulante be­ handlinger og i højere grad nedbragt den gennemsnitlige indlæggelsestid pr. pa­ tient på sygehusene. Med hensyn til  indlæggelsestiden er  dette imidlertid ikke tilfæl­ det,  idet den gennemsnitlige indlæggelsestid i England er reduceret forholdsvist mere  end i Danmark. Derimod har stigningen i ambulante behandlinger også været størst i Danmark, hvor væksten af sygeplejersker har været kraftigst (se tabel 2).

Tabel 2. Ændring i gennemsnitlig indlæggelsestid og antal ambulante behandlin­ ger (pct.)

| (1978-96)                               | Danmark           | Storbritannien   |
|-----------------------------------------|-------------------|------------------|
| Ændring i gennemsnitlig indlæggelsestid | -46,6 (-3,2 p.a.) | -53 (-3,9 p.a.)  |
| Vækst i ambulante behandlinger          | 47 (2,0 p.a.)     | 31 (1,5 p.a.)    |

Kilde:

(2000).

Udviklingen i de to parametre er ikke identiske og yder ikke ubetinget støtte til tesen om, at personalesubstitutionen sker som følge af andre forhold end skift i behandlingstyper. Der kan derfor være grund til at se nærmere på overgangen til ambulante behandlinger. Der er især grund til at se nærmere på tidsrækkefølgen for udviklingen.

## Udviklingen  ambulante behandlinger og personalesammensætningen  Danmark

Det sundhedsfaglige argument om, at personalesubstitutionen sker for at muliggøre en ændret behandlingsform, holder kun, hvis personalesubstitutionen og antallet af ambulante behandlinger følges nogenlunde ad tidsmæssigt. Hvis der således går lang tid mellem, at personalesubstitutionen foregår og væksten i antallet af ambulante behandlinger, så tyder det på, at behandlingsskiftet ikke er årsag til ændringer i sammensætningen.

fra Tal fra Sundhedsministeriet viser, at tilvæksten i personale, læger og sygeplejersker primært fandt sted i perioden fra 1980 og frem til 1990, hvorimod stigningruppen vokser således med 36 pct. i den første periode og "kun" med 15 pct. i anden periode. Tilsvarende vokser gruppen af sygeplejersker med 31 pct. i første periode og 18 pct. i anden periode. Til sammenligning steg antallet af ambulante behandlinger med 4,5 pct. p.a. tra 90 til 98, mens der kun var en vækst på ca. 1,1 pct. p.a. fra 80 til 90 (Sundhedsministeriet, 200]: 34). Det vil sige, at omlægningen 1 behandlingsformen primært fandt sted i anden periode, mens tilvæksten i personalet hovedsagligt skete i første periode, dvs. før behandlingsændringen rigtigt tog fart. I alt må det således konstateres, at væksten i antallet af sygeplejersker samvarierer ret dårligt med omlægningen i behandlingsformen. Sundhedsministeriet i Danmark er da også temmelig kontant, da det kommenterer denne udvikling i personalet på de danske sygehuse: "Sammenholdes udviklingen i antallet af beskæftigede sygeplejersker med udviklingen i aktiviteten ses endvidere, at der ikke er nogen umiddelbar sammenhæng mellem forskydningerne i aktiviteten og stigningen i antallet af sygeplejersker" (Sundhedsministeriet, 2001: 35).

## Hvornår fortrængtes de svagere grupper?

Hypotesen er, at fortrængningen finder sted, når der opstår ressourceknaphed i sundhedssektoren. Tankegangen er således, at når der er ressourcerigelighed, så har de stærke grupper et svagere incitament til at fortrænge de svagere grupper, fordi dynamikken på de enkelte sygehuse minder meget om et plus-sumsspil. Alle kan få mere uden at tage fra andre. Omvendt skulle ressourceknaphed medføre, at dynamikken internt på sygehusene skulle nærme sig et nulsumsspil. For at få mere er det således nødvendigt at tage fra andre, og her burde magtforhold slå igennem, således at de svagere bliver fortrængt fra arenaen. Den mulighed forstærkes af, at de stærke faggruppers position i sygehusvæsenet er blevet konsolideret med budget- og ledelsesreformer, der indførtes fra 1983 og fremefter.

5 For den samlede personaleudvikling ses det i figur 3, at personalevæksten blev væsentligt lavere, efter at rammebudgetteringen blev indført. Ved regressionen bliver at personalet voksede med 1732 personer om året før 1983, mens væksten kun var på 280 personer om året efter 1983. Rammebudgetteringen havde således en forholdsvis stor indvirkning på udviklingen i det samlede hospitalspersonale.

Figur 3.

Kilde: OECD (2000).

En tilsvarende analyse for udviklingen i lægepersonalet viser, at tilvæksten også i denne gruppe blev påvirket af indførslen af rammebudgetteringen. I regressionen er der ingen problemer med autokorrelation, og resultatet bliver, at antallet af læger voksede med 431 personer pr. år før 1983 og faldt til en vækst på 280 personer pr. år fra 1983 og frem (adj. R'-0,98).° Det ses derfor, at væksten aftog til ca. 65 pct. af væksten, før rammebudgettering indførtes. Væksten i antallet af læger aftager altså, men ikke så meget som væksten i det samlede personale.

7 For sygeplejerskerne er der også sket en beskeden ændring i vækstraten, efter at rammebudgetteringen er indført. Imidlertid viser det sig, at ændringen ikke er ficienter, hvis man kan angive, hvordan autokorrelationen skabes. Det viser sig, at autokorrelationen er af første orden. Det vil sige, at fejlleddet kun er afhængig af det nærmest forudgående fejlled: E, F p*e, tv, hvor p (rho) er autokorrelationen, og

Figur 4. Udvikling i antal hospitalslæger

Kilde: OECD (2000).

v  er den resterende residual, der således er helt tilfældig (Thomsen, 2002). Dette kkn gøres ved hjælp af autoregression og Cochrane-Orcut metoden. På den måde kan der argumenteres for, at væksten er uændret, svarende til at antallet af sygeplejersker med at vokse med 758 personer om året.

For gruppen af "  andet personale" er væksten før 1983 blevet vendt til en kraf­ tig nedgang efter 1983. Gruppen af "andet personale" er på hurtig retur. Ved re­ gressionen er der  problemer med autokorrelation, hvilket betyder, at koefficienterne ikke kan estimeres. Det ændrer imidlertid ikke på, at der før 1983 var en vækst på 337 personer pr. år, mens der forsvandt 526 af "andet personale'? fra 1983.

## Den institutionelle forklaring

Alt i alt må det konkluderes, at indførslen af rammebudgettering betød, at væksten i  ressourcer blev dæmpet, og at væksten i det samlede personaleforbrug aftog. Budget- og ledelsesreformerne betød imidlertid også, at lægerne og sygeplejer­ skerne cementerede deres ledelsespositioner og fik udvidet deres autonomi. Det råderum betød, at antallet af læger og sygeplejersker fortsatte med at vokse, hvori­ mod antallet af andet personale blev kraftigt reduceret.

Uanset om fortrængningen af de svagere grupper skete på grund af indførslen af rammebudgettering eller på grund af ressourceknaphed, så kan det konstateres,

Figur 5. Udvikling i antal sygeplejersker

1970

Kilde: OECD (2000).

at begge fænomener satte ind samtidigt, og at de derfor kan være svære at skille ad. Under alle omstændigheder var konsekvensen en kraftig forskydning af perso­ nalesammensætningen på sygehusene. Der kan således argumenteres for, at det var de svage faggrupper, der stort set alene betalte prisen for den opbremsning i ressourceforbrug, der fulgte i kølvandet på indførslen af rammebudgetteringen.

## Diskussion og konklusion

Artiklen har undersøgt mulige årsager til fortrængningen af de svagere faggrup­ per i sygehusvæsenet.  Den første tese var, at de stærkere gruppers fortrængning af de svagere grupper ikke kunne forklares rent funktionelt, dvs. på grund af om­ lægning af behandlingerne. Forklaringen var derimod, at fortrængningen opstod som en konsekvens af ressourceknaphed og ændringer i budget- og ledelsesstruk­ turen.

Påstanden om, at personalesubstitutionen i det danske sygehusvæsen ikke kan begrundes rent fagligt, underbygges af to fund. For det første er en næsten tilsva­ rende behandlingsændring gennemført i Storbritannien uden en tilsvarende for­ trængning af svagere personalegrupper. For det andet er der en betydelig forskyd­ ning af tidsrækkefølgen, der svækker argumentet om, at udviklingen alene kan forklares med ændrede behandlingsmetoder. Væksten i antallet af sygeplejersker skete i betydeligt omfang før ændringen i behandlingsformen fandt sted. Det tager

1980

1990

2000

Figur 6. Udvikling i "andet personale"

'

Kilde:

givetvis tid at indføre en ny behandlingsfonn, men at det skal ske med et årtis forsinkelse virker ikke plausibelt.

Det styrker forklaringen om, at ændringen i personalesammensætningen tog fart, da ressourcerne blev knappe, og kompetence- og budgetteringssystemer gav de stærkere faggrupper muligheder for at foretage fortrængningen, dvs. da ramme­ budgettering blev indført i 1983. Udviklingen er opsummeret i tabel 3.

Set fra et samfundsøkonomisk synspunkt er fortrængningen ikke helt ligegyl­ dig. For det første er det både dyrere og mere tidskrævende at uddanne en sygeple­ jerske end for eksempel en sygehjælper eller en social- og sundhedsassistent. For

Tabel 3. Udvikling i personalegruppeme 8

| Vækst pr. år i gruppen        |   1978-1982 |   1983-1996 |
|-------------------------------|-------------|-------------|
| Samlet antal hospitalsansatte |        1732 |         280 |
| Læger                         |         432 |         280 |
| Sygeplejersker                |         758 |         758 |
| "Andet personale"             |         337 |        -526 |

Kilde:

Figur 7. Sygeplejerskers løn i forhold til sygehjælperes

Kilde: Danmarks Statistik. Frem til 1982: "Socialstatistik". Derefter "Indkomst, Forbrug og Priser"

det andet så er hun (m/k) også dyrere i drift. Som det ses i figur 7, er det mellem 20 og 30 pct. dyrere at ansætte en sygeplejerske end en sygehjælper. Der er således en væsentlig prisforskel mellem de to faggrupper, og forskellen er ikke blevet indsnævret, efter at sygeplejerskerne for alvor begyndte at fortrænge sygehjælperne.

Det, at personaleproblemet defineres som "sygeplejerskemangel", , gør, at arbejdsmarkedet på sundhedsområdet bliver meget stift og giver sygeplejerskerne en god sag, når de skal argumentere for, hvorfor netop de skal have mere i løn. Der er jo "mangel" på dem, men "manglen" på sygeplejersker har sygeplejerskerne imidlertid selv aktivt været med til at skabe.

Nu kan der argumenteres for, at var der ikke mangel på sygeplejersker, så ville der have været mangel på folk i de "svagere" faggrupper, og at vi så alligevel ville stå med et problem. Der er imidlertid stor forskel på, om en mangelsituation defineres som sygeplejerskemangel eller blot personalemangel i al almindelighed. Opfattes problemet som generel personalemangel, er det meget nemmere at gøre noget ved. For det første er det muligt at tilrettelægge arbejdet mere fleksibelt. For det andet er der mange flere måder at få mere personale på, hvis mængden af kvalificeret arbejdskraft kan komme fra flere forskellige uddannelsesinstitutioner.

## Noter

- I. Her støtter  jeg mig til Lars Dahl Pedersens definition af,  hvornår rammebudgettering indførtes.
2. På grund af  OECD's registreringspraksis har det ikke været muligt at rense gruppen af"andet

- personale" helt. Der er således en mulig fejlkilde her. Den er dog ikke større, end at den viste udvikling har den tendens, som artiklen påviser.
3. N for hvert år fra 1978-1996 er opgjort  til: 73319, 75225,  77482,  78318,  80433, 80616, 81905, 82284, 82451, 82548, 82858, 83026, 83090, 83595, 83786, 84504, 84570, 84707, 84711.
4. N  for  hvert  år  fra  1978-1995,  er  opgjort  til:  927437,  940938,  962554,  998437, 1008752, 1007312, 996583,  988837, 978888,  975373, 968540, 969216, 968894, 971131, 961597, 961597, 962694, 970101.
5. Durbin Watson = 2,  16. P-værdier er for regressome mindre end 0,0005, for dummien er den dog 0,047.
6. Durbin Watson = 1,89.P-værdierne for regressorerne er mindre end 0,0005, for dummien er den dog 0,82. Beholdes på grund af det hierarkiske princip.
7. Note: Durbin Watson = 0,71.
8. Som det ses, passer tallene i tabe1 1en ikke helt sammen, hvilket skyldes usikkerheden på parameterkoefficienterne ved modellen for "andet personale". Da det kun er estimaterne for udviklingen på "andet personale", der er usikre, kan disse beregnes ved at trække læger og sygeplejerskers vækst fra i den  samlede udvikling. Derved bliver resultatet imidlertid en endnu kraftigere fortrængning.

## Litteratur

- Collins, Randahl  (1990). "Marked Closure and the Conflict  Theory of the Professions", pp. 24-43 in Michael Burrage and RolfTorstendahl  (eds.), Professions in Theory and  History. Rethinking the Study of the Professions, London: Sage Publications.
- Danmarks Statistik (  1978-1982). "Social statistik", Statistiske Efterretninger, København: Dan­ marks Statistik.

Danmarks Statistik  (  1983-1996). "Indkomst, Forbrug og Priser", Statistiske efterretninger, København: Danmarks Statistik.

Freidson, Elliot  (2001  ). Professiona/ism. The Third Logic, Cambridge: Polity Press. Jyllands-Pos  ten.

- Pallesen,  Thomas  (  1997). "De danske og engelske sundhedsreformer: En test af New Public Ma­ nagement-bølgens indhold og betydning", Politica, 29. årgang, nr. 3. pp. 279-294.
- Pallesen,  Thomas  (  1997). Health Care  Reforms in Britain and Denmark: The Po/i  tics of Economic Success and Failure, Århus: Institut for Statskundskab, Aarhus Universitet.
- Pedersen, Lars Dahl  (1996). The Po/i  tics of Cost  Containment in Public  Sen·ices. Hospital  Budget­ ting in Denmark, Germany and The Netherlands, 1978-92, Århus: Institut for Statskundskab, Aarhus Universitet.

OECD (2000). OECD Hea/th Data 2000, Paris: OECD.

- Sundhedsministeriet (2001  ). Rekruttering,  fastholde/se og  faggrænser i sundhedssektoren, Kø­ benhavn: Statens Information.
- Thomsen, Søren Risbjerg  (2002). "Dag 7.  Tidsserie-analyse", note til  undervisning i statiststik, År­ hus: Institut for Statskundskab, Aarhus Universitet.
- Torstendahl, Rolf(l  990). "Essential Properties, Strategic Aims and Historical Development:  Three Approaches to  Theories of Professionalism", pp.44-61 in Michael Burrage and RolfTorstendahl (eds.), Professions in Theory and History.  Rethinking the Study of the Professions, London: Sage Publications.