Lille spejl på væggen der
Forfattere: Ove Christensen
Tidsskrift: kok (2004-03-30)

## Lille spejl på væggen der

Anders Toftgaard og Ian Halvdan Hawkesworth (red.): Nationale spejlinger . Kbh. 2003 (Museum Tusculanum).

I  den  store  interesse  for  dansk  film, man  har  oplevet  de  seneste  mange  år, har  det  især  været  de  spændende  og udfordrende  film,  der  har  stået  i  centrum. Opmærksomheden har endvidere været  rettet  mod  filmæstetiske  emner eller  enkeltpersoner  i  dansk  film.  Men film er meget andet og mere end filmæstetik og filmpersonligheder, hvilket  en  ny  filmbog, Nationale spejlinger , viser. Bogens to redaktører Anders Toftgaard og Ian Halvdan Hawkesworth peger i forordet på, at den store  danske  samtidsroman  ikke  skal søges  i  litteraturen,  men  i  de  visuelle medier tv og film.  Hvis  man  gerne  vil kende  til  et  lands  'nationale  bevidsthed', så er de trivielle tv-genrer et af de bedste  steder  at  søge,  da  disse  fremstiller det typiske. Her taler man til det, seeren  i forvejen  ved  og  mener.  Derfor kan  man  også  få  et  indblik  i,  hvordan den gennemsnitlige nationalborger forstår  sig  selv,  og  hvad  denne  type netop ikke interesserer sig for eller ikke tematiserer - 'det andet'.

Pointen  med Nationale  spejlinger er,  at  de  danske  film  også  præsenterer den  danske  dagligdag,  så  man  kan  se kultur 'in performance', hvilket vil give »en idé om, hvad der optager danskerne og hvilke forandringer, der er sket i det danske  samfund  inden  for  de  seneste år...« (p. 8) De danske film ses som spejlinger  af  det  kulturelle  fællesskab,  og bogens sigte er at få disse spejlbilleder frem i lyset, for at vi kan blive klogere på os selv. Det handler altså om at se de danske film som en tematisering af danskhed  og  national  identitet.  Og  det  er oplagt, at mange film kredser om hverdagslivet. Her er karaktererne ikke 'bigger  than  life',  men  netop  'almindelige mennesker' - eller forsøg på spejlinger af sådanne.

Projektet  er  interessant,  men  desværre  har  de  forskellige  bidragsydere ikke  været  interesserede  medspillere. Antologiens  klare  tematik  flyder  temmelig  meget  ud  i  bogens  artikler,  der næsten alle hver for sig er både gode og interessante. Det nationale spejl er  der imidlertid ikke mange af dem, der forholder  sig  noget  videre  til.  Lars  Brink skriver indsigtsfuldt om udviklingen af det  danske  sprog  i  film,  men  artiklen bliver aldrig til en præsentation af, hvordan sproget spejler kulturelle glidninger ud over det helt generelle om et mere  ungdommeligt  og  hverdagspræget sprog. Michael Eigtved skriver meget overordnet om danske komedier, men netop ikke om national humor og humortradition i en kulturhistorisk optik. Mehmet Ümit Necef, som skriver om billedet af 'de fremmede' i nutidige danske  film,  retter  ganske  vist  blikket mod, hvad der konstituerer 'det onde' i dagens  Danmark,  men det  bliver  mest til  et  opgør  med  halalhippier  og  en påpegning  af  den  pædofile  som  'det onde'.

Mette Hjort har skrevet en interessant  artikel  om  'kulturarvsfilm'  i  Danmark.  Det  undrer  Hjort,  at  den  brede engelske  interesse  for  at  tale  om  'heritage  film'  som  en  selvstændig  genre ikke  har  slået  an  i  Danmark.  Denne genre er kendetegnet ved at være filma- tiseringer  af  den  nationale  fortid,  men netop æstetisk fremstillet som for evigt tabt. Der filmes på afstand med mange totaler af 'nationale landskaber' og store godser eller pittoreske scenerier. Filmene  er  nationalromantiske  i  deres fremvisen  af  fordums  storhed  og  renhed. Men der findes faktisk ikke nogen udpræget tradition i Danmark for denne  type  af  fremstillinger.  Fortiden dramatiseres  i  højere  grad.  Det  lykkes Hjort  at  finde  et  par  gode  eksempler som Babettes gæstebud (Axel) og Barbara (Malmros), men ellers bruger hun de danske eksempler på at vise, at kulturarvsgenren skal udvikles og nuanceres for at blive brugbar. Dermed er det vel  heller  ikke  så  underligt,  at  genren ikke  har  nogen  central  placering  i  en dansk sammenhæng?

Mette  Hjorts  artikel  er  den,  der mest  direkte  går  i  dialog  med  bogens overordnede  tema.  Men  også  i  bogens sidste  sektion diskuteres  det nationale. Redaktørerne har haft den gode ide at lade  'de  fremmede'  kaste  et  blik  på dansk  film.  Trevor Elkinson skriver om,  hvordan  man  i  USA  har  haft  en fornemmelse af dansk eller skandinavisk  film  ud  fra Babettes  gæstebud og Pelle  Erobreren ,  da  de  begge  blev belønnede med Oscars for bedste udenlandske film i henholdsvis  1987  og 1988. Han betegner disse film som 'kostumefilm', hvilket ligger pænt i forlængelse af Hjorts kulturarvsfilm.  Den placering de danske film her kunne indtage blev dog hurtigt fulgt op af engelsksprogede kostumefilm startende med Værelse med udsigt ,  som er arketypisk for 'heritage film'. Men  fra midt i 1990erne er der kommet en ny bevågenhed  i  USA  for  independent  produktioner, hvilket også passer godt med A

Danish New Wave , hvori dogmefilmene og andre mere skæve film passer glimrende.

De  udenlandske  blikke  på  dansk film  bekræfter  betydningen  af  'De  to tårne',  som  er  titlen  på  engelske  Mark Le  Fanus  artikel.  Der  tænkes  på  Carl Th. Dreyer og Lars von Trier. Disse to instruktører bliver de ypperste repræsentanter for dansk film.  Det sjove  ved  det  er,  at  de  ikke  er  særligt danske  i  deres  film.  Mange  af  dem handler  ikke  om  danske  forhold  og  er ikke  med  danske  skuespillere.  Vigtigst er  dog, at deres  æstetik ikke er speciel nationalt funderet.

Grodal  har  skrevet  en  sjov  og  surt diskuterende  artikel  om,  at  vores  forhold  til  film  i  høj  grad  bestemmes  af, hvor vidt vi er enige med en givet films værdier. Artiklen viser fint, hvilke type af  fortællinger,  der  er  fremme  i  dansk film. Men det nationale er underdrejet, hvilket  også  gælder  for  Peter  Schepelerns  gode  introduktion  til  de  danske dogmefilm. Han redegør her for, hvilke filmæstetiske og kunstneriske traditioner  og  ideer,  dogmefilmene  står  i gæld til. Vi får også en lille gennemgang af  nyere  danske  film  af  Pil  Gundelach Brandstrup og Eva Novrup Redvall.

Altså alt i alt en række gode artikler, der dog ikke samles af antologiens overordnede tema. Det gør selvfølgelig mindre, når blot artiklerne er gode, men det forvirrer  læsningen,  når  man  tror,  at man er ved at læse om nationale spejlinger  og  så  får  alt  muligt  andet.  Emnet kunne  således  stadig trænge  til  den fordybelse, da forholdet mellem national identitet og nationale kulturelle  udtryk  langt  fra  er  indlysende set i globaliseringens lys.