Zeitgeist! Signalementer af tidens dubiøse trafik
Forfattere: Michael Agerbo Mørch
Tidsskrift: dttk (19-04-2018)

## ZEITGEIST! SIGNALEMENTER AF TIDENS DUBIØSE TRAFIK

Ph.d.-studerende, cand.theol. Michael Agerbo Mørch

## Introduktion 1

For os, der er optagede af at nå vores samtid med evangeliet, er en kontinuerlig beskæftigelse med at indkredse »tidsånden« afgørende, fordi »mennesket er nemlig et miks af uforanderligt og foranderligt«, så der for nogle af os »ligger et arbejde med at lære de specifikke træk ved samtidens menneske  at kende« (Pedersen 2009, 168).

I  denne  artikel  vil  jeg  give  en  række bud  på,  hvad  der  rører  sig  i  tiden,  uden på nogen måde at prætendere en udtømmende  beskrivelse.  Det  er  derimod  intentionen, at artiklen skal tjene til inspiration og debat, så teologer, prædikanter, evangelister og andre kirkefolk kan få en større forståelse af, hvilken samtid vi arbejder i.

## Ånden, der virker

Men  lader tidsånden sig overhovedet indkredse  og  bestemme?  Det  lader  sig  i hvert fald gøre at sige noget om tidsånden, selvom beskrivelsen hverken kan være fyldestgørende (synkront) eller definitiv  (diakront).  Jeg  finder  det  tilmed vigtigt  at  skelne  mellem  samtidsanalyse og  tidsåndsanalyse.  Samtidsanalysen  er et sociologisk værktøj, der deskriptivt opregner en række karakteristika ved en given  tid.  En  tidsåndsanalyse  derimod er  teologisk.  Der  er  nemlig  altid  noget  i tiden,  som  kun  lader  sig  afsløre,  hvis  vi ser  teologisk  på  sagen,  jævnfør  Ef  2,1-3. Paulus beskriver menneskets virkelighed og vilkår således, at man uden Kristus er styret af denne verdens tidsalder og af en bestemt ånd. Selvom det er virkeligheden for mennesket uden Kristus fra syndefald til  nyskabelse,  så  er  der  intet  i  vejen  for at  hævde,  at  den  ulydige  ånds  bestemmelse giver sig udslag på forskellig vis til forskellige  tider  og  på  forskellige  steder. Tidens ånder må derfor teologisk forstås som epokale udslag  af  den  Tidsånd,  der råder i denne verden.

Udfordringen  er  så,  at  denne  modstand  mod  Gud,  som  er  gennemgående og  stabil,  tager  sig  fluktuerende  ud,  når vi skal beskrive den. Søren Kierkegaards ofte  citerede  fyndord,  »Den,  der  gifter sig  med  tidsaanden,  bliver  hurtigt  enkemand,« er en modernistisk, homogen for- ståelse af tidsånden, som i dag bedst tjenes ved at blive parkeret. I dag gifter vi os ikke  med  tidsånden  i  singulær  forstand, men lever  åbne,  polyamorøse  forhold  til mange slags ånder i tiden. Tidsånden gives  ikke  længere  monolitisk,  men  der  er mange ånder i tiden, der kæmper om vores gunst og opmærksomhed.

Det giver os fra starten en opgave, som har et dobbelt forhold: Vi skal på den ene side  forsøge  at  indkredse  nogle  signalementer af tidens ånder og derigennem angive, hvilke udfordringer der i vores tid er særlige for kirken, og vi skal på den anden side holde os for øje, at en totalbeskrivelse ikke er mulig, for i det øjeblik en kortlægning forelægger, vil den enten fragmenteres yderligere eller erstattes af noget nyt.

Sidste indledende bemærkning: Sekulariseringen af den Vestlige verden foregår med så hastige skridt, at det kan være svært  at  følge  med,  når  man  er  optaget af at beskrive samfundet. Èn af sekulariseringens  væsentligste  udfordringer  for kristendommen  er,  at  vi  nu  oplever  kristendommen  som  utroværdig  og  måske endda illegitim (Taylor 2007). Den amerikanske  præst  Timothy  Keller  udfolder indsigtsfuldt,  at  kristendommens  ikkeekspliciterede utroværdighed også har sit tag i mange kristne:

The  Reason  for  God also  does  not address  many  of  the background beliefs that  our  culture  presses  on us about Christianity, which make it  seem  so implausible .  These  assumptions are not presented to us explicitly by argument. Rather, they are absorbed through the stor- ies  and  themes  of  entertainment and  social  media.  They  are  assumed  to  be  simply 'the  way  things are. '  They  are  so  strong  that  even many Christian believers, perhaps secretly at first, find their faith becoming  less  and  less  real  in  their minds and hearts (Keller 2016, 5).

Artiklen her vil nu være et forsøg på at beskrive en række af disse »background beliefs«, som er kellersk for »tidsånden«. Det er dem, som udgør den særlige udfordring for vores kontekstualisering af evangeliet netop nu.

## Signalementer af tidsånderne

Min  beskrivelse  af  de  følgende  signalementer af tidsånden er inddelt i to grupper:  sociale  og  individuelle  forhold.  Jeg har  lagdelt  sociale  forhold  i  fire  punkter - filosofiske forhold, sociologiske og psykologiske  forhold,  sociale  medier  og  politiske  forhold  -  og  lagdelt  individuelle forhold i forhold henholdsvis sekulært og religiøst betragtet. Med denne taksonomi ønsker jeg ikke andet end at skabe større klarhed  og  give  en  håndsrækning  til  at skabe overblik over et fortættet vildnis.

## Sociale forhold

Filosofiske forhold

For det første er tiden (stadig) kendetegnet  ved  en  udpræget grad af pluralisme. I Danmark kan pluralisme dokumenteres empirisk  inden  for  etik,  religion,  politik og kultur. Den mangfoldighed er vigtig at notere sig, da vi (stadig) ikke skal mange år  tilbage,  før  vores  land  kunne  betegnes som en enhedskultur på alle nævnte områder minus politik. Etisk, religiøst og kulturelt  var  landet  homogent  i  en  sjælden set grad, og vores nuværende kirkestruktur er født ind i denne enhedskultur (Nikolajsen 2017, 9-15).

For det andet er tiden (stadig) præget af sandhedsrelativisme, som i nogen grad er  informeret  af  førstnævnte  pluralisme. Da  mennesket  i  renæssancen  for  alvor begyndte at strides om virkelighedsopfattelsen, medfødte det ikke alene fraktioner og  tribalisme,  men  også  en  begyndende skepsis over for sandhedspostulater, som ethvert religiøst system er bygget op omkring. I vores tid er det øjensynligt særligt moralen, som er underlagt relativismen, og  kristendommens  mangfoldige  bud  til ret livsførsel er derfor hårdt presset i dagens Danmark. De seneste cirka femten år har vi set en begyndende selvmodsigelse tone frem, nemlig tolerancens intolerance (Carson 2012). Hvor undersøgelser i midten  af  1990'erne  viste,  at  LGBT-miljøet overvejende mødte skepsis fra befolkningen, var det bare ti år efter overvejende positivt respons, som befolkningen udtrykte over for LGBT-grupperingers rettigheder. Det har så medvirket til, at folk, der er kritiske over for visse rettigheder til seksuelle minoriteter, bliver set på med større og større skepsis - hvis ikke foragt. På særligt ét område er der en spøjs afvigelse fra den udbredte  sandhedsrelativisme,  nemlig  i den omfattende kritik af islam, som særligt  udtrykkes  i  den  offentlige  debat  og på sociale medier. Det hævdes stadig, at ingen  har  hele  sandheden,  men  konservativ  islam  har  tilsyneladende  ingen  del i sandheden overhovedet (se fx Pittelkow og Jespersen 2006).

For  det  tredje  er  der  en  stigende  videnskabsdyrkelse, som også kan ses som en (selv)modsigelse til sandhedsrelativismen. I visse mindre fora er der udpræget skepsis  overfor  de  etablerede  institutioners vidensmonopol (fx i nogle gruppers afvisning af vaccineanbefalinger eller skepsis overfor klimaprognoser), men generelt er tilliden  til  videnskaben  stor. På  mange  måder  er  1800-tallets  lystige fremskridtstro  tilbage,  særligt  hvis  man inkluderer  de  mange  løfterige  utopier, som  teknofetichismen  fra  Silicon  Valley dagligt udsteder. En modstrøm er det stigende økologiske fokus, som til dels stadig er et storbyfænomen - men måske er det allerede outdated at se en diskrepans mellem disse to?

Pluralismen  kan  både  anskues  som en udfordring og en mulighed for kirken. Klogest er det nok at betragte det som en mulighed, hvor kirkens egenart kan tydeliggøres  og  missionsindsatsen  kan  styrkes. Mere entydigt negativt er sandhedsrelativismen, som besværliggør frugtbare samtaler  om  Jesus  som  verdens  Herre. Videnskabsdyrkelsen er hovedsageligt en udfordring, fordi den delvist bliver båret frem  af  et  materialistisk  verdensbillede og en meget negativ forståelse af kristendommen - særligt med påstande om irrationalitet og konservatisme (se fx kap. 8 i Dawkins 2006).

## Sociologiske og psykologiske forhold

Urbaniseringen  foregår  med  høj  hastighed, og det medfører en konstant forandring  af  det  demografiske  billede.  Udkantsdanmark  var  i  første  omgang  en deskriptiv  term,  som  blot  betød,  at  også

et  lille  land  som  Danmark  mistede  sin umiddelbare sammenhængskraft. Men tilstrømningen til byen har dog ikke medført større integration af diverse grupper, tværtimod.  Her  ser  vi  omvendt,  at  den øgede urbanisering samler folk i assimilerede  grupper,  som  er  kendetegnet  ved socioøkonomiske forhold. Denne fragmentering kan også ses på kirkebænkene, hvor  gudstjenestedeltagerne  sjældent  afspejler sognets mangfoldighed.

Et  anden forhold, der træder tydeligt frem,  er  den  udbredte  perfektionskultur,  som  hersker.  Perfektionsbegrebet  er tæt forbundet til identitet, hvorfor det er identitetsmarkørerne, som søges forfinet.  Kroppen  har  vores  bevågenhed,  så vi  dyrker fitness, spiser sundt, klæder os elegant osv. Paradoksalt nok er den muskuløse  krop  idealet  i  en  tid,  hvor  færre og færre har brug for det. Ud over kroppen  er  det  rigtige  studie-  eller  arbejdsvalg, den unikke rejse, fremstillingen på sociale medier (særligt billedmedier som Facebook, Instagram, Pinterest, Snapchat osv.)  og  vores  relationer  steder,  hvor  vi kan slibe vores identitet til. Identitet er i flux  og  aldrig  hvilende,  hvorfor  enkelte opponente modbølger kan ses, men disse oprør har endnu ikke sat afgørende præg på samtidens jagt på perfektion.

Den manglende mangfoldighed på kirkebænkene  er  selvsagt  en  udfordring for et fællesskab, der ønsker at være bredt favnende.  Perfektionskulturen  er  både en  mulighed  for  at  forkynde  friheden  i selvforglemmelsen (Brinkmann 2014) og den  befriende  identitet,  der  kan  findes  i at  være uperfekt, men skabt og elsket af Gud, og en  udfordring,  da  denne  trend naturligvis  også  præger  kirkerne  (Keller 2014).

## Sociale medier

Et  ord  mere  om  de  sociale  medier.  Konceptualiseringen af en hel generation som »SoMe«  må  få  os  til  at  spørge:  Hvorfor bliver folk på disse platforme, når talrige undersøgelser har vist, at folks selvbillede lider  skade  af  det?  Tre  generaliserende bud:

For  det  første  skyldes  det  »FOMO« ( fear of missing out ).  Vi frygter, at vi mister  vores  plads  i  det  meningsgivende fællesskab ved at melde os ud af de relationelle onlinefora, og den frygt for kontroltab gør, at vi bliver, selvom vi dybest set  ønsker  at  melde  os  ud  (Brinkmann 2017).

For det andet så er mennesket drevet efter  et  grundlæggende  begær  efter  at blive begæret (som Jacques Lacan så præcist sagde det (jf. Zizek 1997, 39)). Vi kan som mennesker begære mange forskellige ting, men den grundlæggende længsel efter at ville være ønsket af  andre, deler vi alle. På de sociale medier kan vi umiddelbart jagte opfyldelse af dette begær gennem likes, delinger, grupper og så videre.

For  det  tredje  har  de  fleste  af  os  en trang til  at  være  en  del  af  indergruppen i et fællesskab. C.S. Lewis kaldte det »the Inner  Ring«  (Lewis  1944)  -  det  vil  sige kernen i et fællesskab, som vi endnu ikke er med i, men som vi tror opfylder nogle fundamentale behov for os. De flydende gruppeforhold på sociale medier gør det til et oplagt sted at jagte indgangen i nye inner rings.

Antallet  af  folk  på  sociale  medier  er så stort, og deres sociale impact er stadig i sin vorden, så det er et område, som må have  stor  bevågenhed  fra  kirken  også  i den  kommende  tid.  Det  er  et  moderne Akropolis, der både giver oplagte muligheder for at møde folk i trygge fora, men også ser ud til ofte at ødelægge frugtbar samtale  og  fremhæve  skismatiske  gruppetendenser.

## Politiske forhold

Et  væsentligt  punkt  i  karakteristikken af tidens strømninger er de politiske forhold,  men  her  vil  jeg  alligevel  begrænse mig  til  kun  kort  at  nævne  tre  områder, som kirken må forholde sig til.

For det første den udbredte populisme. Der findes efterhånden mange fine studier i, hvad populisme egentlig er (fx Müller 2016),  men  min  egen  lapidariske  definition er, at det er en higen efter sort-hvide svar i en kompleks verden . Vi har set denne populisme brede sig i demokratiske lande som  USA,  Ungarn,  Polen  og  Østrig . Om Danmark  kan  siges  at  have  populistiske strømninger er mere til debat, men flere af  Inger  Støjberg  og  konsorters  udlændingestramninger  bunder  antageligvis  i et  ønske om hurtigt at løse en kompliceret sag. Ideologisk er populismen klarest blevet formuleret af DF-politikeren Peter Skaarup, der i et ugebrev deklarerede, at følelser må spille en central rolle i politik (Skaarup 2017).

For det andet er der en grundlæggende  uenighed  om  det  nationale  politiske projekt. Forsimplet kan man sætte et kontinuum  op,  hvor  nationalkonservatisme og multikulturalisme udgør ydrepolerne, hvilket tydeligt afslører, at vores folk ikke længere ved, hvad vi ønsker: Er det vigtigst  at  give  individet  plads  til  at  udlede tro, tradition og kultur i beskyttede rum (multikulti) eller er det vigtigst at værne om historie, tradition og kultur i en fælles ramme  af  riter  og  overlevering  (konservatisme)? Mange vil være lykkelige over ikke at skulle vælge, men at forholde sig til  denne  fundamentale  konflikt  undgår ingen,  der  ønsker  at  præge  vejen  frem (Stjernfelt 2012;  Stjernfelt  og  Eriksen 2008, 273-381).

For det tredje er der et mere individuelt forhold, som gør sig gældende, nemlig instrumentaliseringen  -  særligt  på  arbejdspladser (Brinkmann 2016, 12-17 og 94-95).  Længe  har  Webers  tese  om  den protestantiske etik (Weber 1995) været et herskende ideal - eks- eller implicit - men nu er konkurrencestatens golde logik og New Public Management-strategiens ansigtsløse  effektivitet  udbredt  i  alle  afkroge (Pedersen 2011). Undersøgelser viser, at mange er lede ved jobbet, stress er udbredt som aldrig før og glæden ved at tjene på sin lille jordlod i kald og stand virker fremmedartet (Willig 2016).

Skal kirken agere politisk? Spørgsmålet  er  ikke  afgørende  her,  for  det  drejer sig også om den enkelte kristnes forhold til  politiske  spørgsmål. Hvordan lærer vi at se verdens kompleksitet uden at opgive muligheden  for  at  finde  svar?  Hvordan undgår  vi  nationalismens  utidssvarende tribalisme,  uden  at  vi  forfalder  til  multikulturalismens  implicitte  censur  imod kritik? Hvordan søger vi for stabil udvikling  og  sund  vækst  i  samfundet  uden  at drive rovdrift på menneskelige og økolo- giske  ressourcer,  som  vi  er  sat  til  at  forvalte?

## Individuelle forhold

Individuelle forhold sekulært betragtet Også på individplan gør der sig en række kendetegn gældende for vores tid. Allerførst en note om begrebet »individualitet«. Man kan jo undre sig over, at individbegrebet er blevet så selvfølgeligt i vores tid, når det igennem næsten hele idéhistorien har været trukket tilbage i forhold til individets rolle i fællesskabet (både religiøse, politiske,  nationale  og  kulturelle).  Men siden 1968 - og dernæst 1989 - er ideologierne blevet afløst af identitet, og fordums forkromede udlægninger af verden er  nu  noget,  vi  ironiserer  over.  Men  det har  ikke  medført,  at  vi  opgiver  at  skabe kohærente  fortællinger,  som  vi  selv  kan tage del i. Nu er vi bare selv centrum og hjerte i den fortælling. Postmodernismen kan siges delvist utilsigtet at have indført denne individualisering, for med sin heftige  ideologikritik  efterlod  den  ikke  individet andre muligheder end at gøre sig selv til gud.

Det har medført to centrale fortællinger, som er udbredte i nutiden. Den første er vigtigheden af autenticitet, hvilket vel ligger  lige  for.  Men  jagten  på  autenticitet har medført, at den nu også fremstår som inhærent moralsk god (Taylor 1991). Autenticitet  er  udtryk  for  den  oldgamle »følge  dit  hjerte«-logik,  men  den  moralske overbygning er relativt ny. Nu er den spredt  over  mange  kanaler,  hvor  hjemme-  eller  lokalt  producerede  varer  per definition  er  bedre  moralsk  set,  og  hvor tv-stjerner som Bonderøven og Nak&amp;Æd- duoen kan blande feel-good og wildlife på en måde, der får enhver byboer til at længes efter fortidens ægte liv. Kirkeligt set er der måske en afsmitning her, når en særlig popularitet gives til nogle prædikanter med enorm indlevelse eller til nogle evangelister/diakoner/missionærer  med  radikal livsførelse. Det må jo være sandt, når de prædiker eller lever så autentisk!

Den anden fortælling omhandler seksualiteten  som  lyststyret  nydelse.  Den fortærskede kulturradikale etos er nu blevet  vores  hedonistiske  grundfortælling,  og  når  det  kodes sammen med den føromtalte sandhedsrelativisme  på  det moralske område, så gives der ikke længere  nogen  legitimitet  til  at  hævde  ét seksualsyn  over  andre.  LGBTQ+  og  den gryende poly  amori bliver både applauderet af meningsdannere og fremhævet som et særligt dansk frisind af størstedelen af danskere.

Kirken  står  i  en  udfordring  med  at klargøre forholdet mellem autenticitet og sandhed  (Mørch  2016).  En  klar,  robust teologi må udvikles, hvor autentisk discipelskab og bibelsk lære går hånd i hånd. Den lyststyrede nydelse har været en udfordring alle dage, men i vores tid er den politisk korrekt. Derfor må kirken indstille sig på en langvarig kamp for ægteskab og  samliv,  der  betoner,  at  kærlighed  og forpligtelse er hinandens forudsætninger.

## Individuelle forhold religiøst betragtet

Meget  af  det  oven  for  nævnte  er  fælles gods  for  danskere,  men  der  er  også  en række iagttagelser, som udspringer af det teologiske blik, der ser. De sidste punkter er  således  karakteristikker,  som  forhå- bentligt  kan  siges  at  være  almene,  men som også delvist har sit ophav i et kristent verdensbillede.

For det første er den bibelske analfabetisme omfattende. De fleste danskere kender ikke længere til helt grundlæggende og centrale fortællinger eller personer fra Bibelens univers. Mange danskere har aldrig mødt en bibeltro kristen, og færre og færre går selv i kirke (Zuckerman 2008). Det betyder, at de klassiske kristne begreber i samfundet betyder noget helt andet, end de gør i kirkens rum. Begreber som Gud,  hellighed,  synd,  kærlighed,  ægteskab, frelse og så videre. kan nogle gange bruges på diametralt modsatte måder, end de traditionelt har været brugt og forstået. Her vil jeg trække to implikationer frem: (a)  »Gud  findes  formentlig  ikke,  og  hvis han gør, så er han i hvert fald ikke en moralsk autoritet« (Højsgaard 2011, 49-67). Med det postulat har man både afskrevet den  dobbelte  udgang,  stedfortrædende forsoning,  bibelsk  etik  og  sikkert  mere. Det skyldes primært den anden implikation, nemlig (b) at Bibelen ikke tillægges nogen  autoritet  (prægnant  fremført  af den tidligere statsminister, jf. Rasmussen 2005). Mange kendte danskere står gerne på mål for Bibelens kulturelle betydning eller  litterære  storhed,  men  nogen  autoritet tillægges den sjældent, heller ikke af menige danskere. Som vi skal se om lidt, så skyldes alt dette ikke, at danskere ikke er religiøse, men at sekulariseringen har den følgevirkning, at det ligger latent i vores vurdering af kristendommen, at »den har vi jo prøvet« (Kofoed 2012).

For  det  andet  er  tidens  religiøse  liv kendetegnet ved Google-buddhisme, hvormed  menes,  at  de  åndelige  spørgsmål søges besvaret i enerum (Højsgaard 2011). Internettet er den foretrukne guide i  det  åndelige  univers  for  de  fleste  danskere, og religiøse hjemmesider har høje besøgstal.  Det  fragmenterede  og  usammenhængende livssyn, som kendetegner megen nyreligiøsitet  passer  godt  til pick and choose -mentaliteten  hos  mange.  Det skyldes  formentlig  den  forudgående  opfattelse,  at  religion  primært  er  verdenshåndtering (Engberg-Pedersen 2014). Religionernes  mulige  sandhedsværdi  er mindre relevant, hvis bare den virker for mig.  Det  er  dog  ikke  kun  de  store  masser, der har et konsumforhold til åndelige spørgsmål. Undersøgelser peger også på, at  særligt  unge  fra  klassisk  kristne  miljøer i stigende grad sammensætter deres tro  og  livssyn  fra  forskellige  input.  Den amerikanske  sociolog,  Christian  Smith, definerede  i  bogen Soul  Searching unge amerikanske  kristnes gudsbillede  som »moralistic therapeutic deism«, hvor Gud ikke umiddelbart har noget at gøre med livet »hernede« (deismen) udover at sætte nogle mere eller mindre snævre rammer op  omkring  det  gode  liv  (moralisten), men han kan dog påkaldes, når man har det svært (terapeuten) (Smith 2005, 11871).

For det tredje er der, hvad jeg kalder den historisk-immanente udfordring.  Det dækker over den udbredte pragmatisme, som kendetegner megen nutidig kristendom. Prægnant er denne analyse af Jürgen Moltmann:

The  modern  world  has  become pragmatic. What does not turn into act has no value. It is only practice that  verifies  a  theory,  for  reality has  become identical  with  the  historical  world.  People  understand themselves  as historical beings. For  them  the  only  possible  correspondence between being and consciousness is to be found in actual historical practice. For them truth only comes about in what is truly act.  Hence  for  men  and  women today  the  truth,  as  Brecht  says, must 'always be concrete'. And that means it must 'be performed'. That is  the  modern turn from the pure theory of truth to the practical theory of it (Moltmann 1993, 6).

Mange kristne skeler skeptisk til teologer, for  hvad  skal  vi  egentlig  bruge  det  langhårede  pedanteri  til?  Problemet  er  ikke, at  vi  forlanger,  at  teologien  skal  være praksisnær. Det er uomgængeligt. Problemet er, at vi overser, at det aktive og det kontemplative er tæt vævet sammen. Historisk har teologien vandret ad tre veje: vita contemplativa , vita activa og vita passiva . Vita  passiva er  ifølge  Luther  troens modtagelse af Guds frelse og derfor den vigtigste (Bayer 2017, 54-56). De to andre praksisser er afledt af denne, men lige vigtige. Det ses også i Bibelen, hvor Peter, i en fortættet passus, skriver, at » Alt , hvad der behøves til liv og gudsfrygt, har hans guddommelige kraft skænket os gennem erkendelsen af  ham«  (2  Pet  1,3-4,  mine kursiveringer). At se skeptisk på det kontemplative  underkender,  at  en  substantiel del af tros livet gives ved erkendelsen ! I samme afsnit forbinder Peter tro med dyd, erkendelse, selvbeherskelse, udholdenhed, gudsfrygt, brodersind og kærlighed, og han slutter med følgende proposition: »For når alt dette findes og vokser hos jer, kan I aldrig være uden flid og uden frugt i erkendelsen af  vor  Herre  Jesus  Kristus« (2 Pet 1,8). Alle de gode ord peger igen på erkendelsen, som ikke kan være uden flid og frugt.

Problemet  er  i  anden  omgang  ikke kun, at vi har en udbredt holdning, som ikke forstår livsnerven i kontemplationen, men  også  at  det  udfordrer  helt  centrale punkter i dogmatikken, som kun kan gribes i tankens utilstrækkelige lovprisning, for  eksempel  Guds  væsen  og  karakter. Megen bøn i Bibelen er egentlig kontemplative  doksologier  i  benovelse  over  at have  fået  lov  til  at  smage  en  lille  flig  af Guds storhed. Den praksis må vi ikke opgive. Den ensidige vægtlægning på pragmatik  er  desuden med  til  at  moralisere troen  på  en  uevangelisk  måde,  hvor  vi  i tilstræbt aktivisme glemmer, at det at leve Gud  nær  er  lykken.  Ingen  tro  eksisterer ensomt uden gerninger, men troen eksisterer heller ikke uden vita passiva og vita contemplativa .

## Opsummering

Tidsånden er ikke én, men der er strømninger i tiden, som vi kan identificere og gå i interaktion med. Nogle af strømningerne  løber  igennem  hele  landet,  andre er  geografisk  afgrænset  for  eksempel  til storbyen eller et givent lokalsamfund. At være Kristus tro i sin tid er blandt andet at kunne udpege muligheder og udfordringer netop nu, så vi kan tjene med frimodighed og integritet. Jeg har peget på en ræk- ke  forhold  på  det  sociale  og  individuelle plan, som jeg mener, er karakteristiske for vores land netop nu. Jeg erkender, at det er en både tentativ og mangelfuld beskrivelse - primært fordi det ikke er muligt at

## Note

- 1 Denne artikel er en udvidelse af et foredrag, som  blev  holdt  for  Luthersk  Missions  frimenighedspræster og forkyndere den 1. november 2017. Tak til deltagerne for en levende og

## Litteraturliste

- Bayer, Oswald. 2017. Martin Luthers teologi. I nutidigt perspektiv . Frederiksberg: Eksistensen.
- Brinkmann, Svend. 2014. Stå fast. Et opgør  med  tidens  udviklingstrang .  København: Gyldendal.
- Brinkmann,  Svend.  2016. Ståsteder .  København: Gyldendal.
- Brinkmann, Svend. 2017. Gå glip. Om begrænsningens kunst i en grænseløs tid . København: Gyldendal.
- Carson, D.A. 2012. The Intolerance of Tolerance . Grand Rapids: Eerdmans.
- Dawkins,  Richard.  2006. The  God  Delusion . London: Bantam.
- Engberg-Pedersen,  Troels.  2014.  »Religion  som  verdenshåndtering«. Dansk Teologisk Tidsskrift 77: 27-45.
- Højsgaard,  Morten  Thomsen.  2011. Den tredje  reformation  -  fra  statskristendom til google-buddhisme . København: Kristeligt Dagblads Forlag.
- Keller, Timothy. 2014. The Freedom of SelfForgetfulness.  The  Path  to  True  Christian Joy . Leyland: 10Publishing.

følge  tidens  strømninger  i  alle  retninger på én gang. Dertil er dens trafik simpelthen for dubiøs, og den enkelte betragter for meget vævet ind i hele misæren. Men noget kan dog siges.

konstruktiv diskussion. Også en tak til disciplinens nestor, Leif Andersen, for kommentarer før foredraget, og til Jens Bruun Kofoed og Manuel Vigilius for kommentarer til artiklen.

- Keller,  Timothy.  2016. Making  Sense  of God.  An  Invitation  to  the  Skeptical . London: Hodder &amp; Stoughton.
- Kofoed, Jens Bruun. 2012. »The Demon is in too Deep: Being Missional in a PostChristian Society«. I Videre med evangeliet. Festskrift til misjonslederen Egil Grandhagen ,  redigeret  af  Hans  Aage Gravaas, Erik Kjebekk og Arne Redse, 163-172. Trondheim: Akademika.
- Lewis, C.S. 1944. »The Inner Ring«. Memorial  Lecture.  King's  College,  University of London. www.lewissociety. org/innerring.php.
- Moltmann, Jürgen. 1993. The Trinity and the  Kingdom.  The  Doctrine  of  God . Oversat af Margaret Kohl. Minneapolis: Fortress Press.
- Müller,  Jan-Werner.  2016. Hvad  er  populisme? København: Informations Forlag.
- Mørch,  Michael  Agerbo.  2016.  »Forkyndelse mellem tradition og fornyelse«. I Ord fra Guds hjerte , redigeret af Flemming Stidsen, 115-28. Fredericia: Lohse.

- Nikolajsen, Jeppe Bach. 2017. Kirkens rolle i et pluralistisk samfund . Fredericia: Kolon.
- Pedersen, Carsten Hjorth. 2009. Hvordan få  det  sagt?  En  praktisk  grundbog  for kristne formidlere .  Fredericia: Lohse i samarbejde med LogosMedia.
- Pedersen, Ove Kaj. 2011. Konkurrencestaten . København: Hans Reitzels Forlag.
- Pittelkow, Ralf og Karen Jespersen. 2006. Islamister  og  naivister  -  et  anklageskrift . København: People's Press.
- Rasmussen, Anders Fogh. 2005. »Grundtvig  og  Kierkegaard  -  nogle  af  mine vigtige  kilder.«  30.  november  2005. http://www.stm.dk/\_p\_7488.html.
- Skaarup, Peter. 2017. »Politik er først og fremmest følelser«. 2017. https://lokal. danskfolkeparti.dk/Peter\_Skaarups\_ ugebrev\_Politik\_er\_f%C3%B8rst\_og\_ fremmest\_f%C3%B8lelser\_.
- Smith,  Christian.  2005. Soul  Searching: The  Religious  and  Spiritual  Lives  of American  Teenagers .  Oxford:  Oxford University Press.

## Forfatter

Michael Agerbo Mørch Dansk Bibel-Institut, Center for Teologi i Praksis Leifsgade 33, 2300 København S

mam@dbi.edu

- Stjernfelt, Frederik. 2012. »Multikulturalisme - introduktion til et problem«. I 10 bud - på kultur, identitet og værdier i  Danmark ,  redigeret af Mehdi Mozafarri, 74-90. Aarhus: Systime.
- Stjernfelt,  Frederik  og  Jens  Martin  Eriksen. 2008. Adskillelsens politik. Multikulturalisme  -  ideologi  og  virkelighed . København: Lindhardt og Ringhof.
- Taylor,  Charles.  1991. The  Ethics  of  Authenticity .  Cambridge:  Harvard  University Press.
- Taylor, Charles. 2007. A Secular Age . Cambridge: Belknap.
- Weber,  Max.  1995. Den  protestantiske etik og kapitalismens ånd . København: Nansensgade Antikvariat.
- Willig, Rasmus. 2016. Afvæbnet kritik . København: Hans Reitzels Forlag.
- Zizek, Slavoj. 1997. The Plague of Phantasies . London: Verso.
- Zuckerman,  Phil.  2008. Samfund  uden Gud . Højbjerg: Forlaget Univers.