Forord
Forfattere: Redaktionen Kultur & Klasse
Tidsskrift: kok (2004-03-30)

## Forord

Dette nummer af K&amp;K sætter fokus på en af dansk modernismes store forfattere: Peter Seeberg. Seeberg, som døde i 1999, 73 år gammel, står med sine  eksistentielt  orienterede  noveller  og  romaner,  som  en  af  de  vigtigste eksponenter for den litteratur, der skrev på erfaringen af 2. verdenskrig, og som genkommende tema behandler forsøget på at finde værdier og betydning i en verden, hvor alle sådanne har vist sig kontingente eller direkte forløjede.  Som Seeberg selv en gang udtrykte det i et interview, så kan hans indsats på tværs af næsten et halvt århundredes forfattervirksomhed betragtes  som et  forsøg på  »at  fastholde  tilværelsen  i  det  jordiske«  -  hvilket  dog ikke er lige let, for som han tilføjer: »Desværre har vi jo en drivkraft i os til at nedsætte værdien af det, vi har. Og i stedet give os over til frelsthed og transcendens.« 1 Hos Seeberg har dette paradoks fundet en bred vifte af udtryk og udtryksformer,  strækkende sig  fra det absurdistiske  i det tidlige  forfatterskab, til den mere konkrete og realistiske novellistik i det senere. Forfatterskabet  er  i  den  henseende  rigt  (om  end  ikke  specielt  volumniøst)  -  dels  i kraft af at det udtryksmæssigt strækker sig fra en klassisk europæisk modernistisk  form  til  de  'lister'  (Seebergs  egen  betegnelse),  han  senere  skriver; dels  fordi  det  har  en  mærkbar  resonansbund  bestående  af  kontinental filosofi  (Nietzsche,  Wittgenstein,  m.fl.),  og  interesse  for  det  mytiskes  og mytologiskes funktion i menneskets liv.

Under overskriften »Verdensordenens umulighed« diskuterer Jan Bruun Jensen netop mytens rolle og betydning i Seebergs forfatterskab. Som Bruun Jensen viser, så har receptionen af forfatterskabet i udbredt grad fokuseret på det mytiske aspekt af forfatterskabet og betragtet det fra det synspunkt, at det måske »nok lagde ud i en modernistisk-absurdistisk løjerlighed, men […]  siden  udviklede  sig  til  en  gemytlighedens  og  lokalkolorittens  skæmtende  skrivertrold«,  for  nu  at  citere  artiklens  polemiske  anslag  selv.  Ifølge Bruun Jensen var det for Peter Seeberg en udtalt bestræbelse at komme så langt væk fra myten som muligt, idet han betragtede den som »indbegrebet af de sproglige former, der spilder den halve verden på gulvet, mens de lyver om resten.« Derfor blev det et væsentligt projekt, at opfinde sproget på ny, og Bruun Jensen viser, hvorledes den filosofiske ramme for forfatterskabet er meget større end receptionens oftest sporadiske henvisninger til Nietzsches  og  Wittgensteins  betydning  lader  forstå.  Fra  romanen Hyrder

1. Marianne  Juhl,  interview  med  Peter  Seeberg:  »I  Sørgmunter  tillid«,  in Weekendavisen , 7.9.1990.

(1970) og hen gennem resten af forfatterskabet udøver Seeberg en sprog- og videnskritik,  der  foruden  hans  nære  slægtskab  med  de to førnævnte  også viser forbindelser til Derrida samt rummer hele Bachtins forsonende overgivenhed.

Knud Bjarne Gjesing analyserer  i  sin  artikel,  »Relativitetens  etik«,  det spændstige forhold mellem moral og nihilisme, som et vigtigt tema i forfatterskabet. Gjesing viser, hvorledes Seeberg deler afgørende forudsætninger med en nihilistisk absurdisme, uden selv at være værdinihilist. Tværtimod er han en dybt moralsk - til tider endog moraliserende - forfatter, der lader sine oftest anonyme og refererende fortællere slå ud i be- eller fordømmelse af  fortællingernes  karakterer.  Ikke  forstået  derved,  at  han  sætter  et  fast værdisæt ind som korrektion til den relativitet intethedens absoluthed fordrer, men fordi relativisering i sig selv indeholder en etisk fordring - nemlig fordringen om, at det relative bliver fastholdt som relativt, så man hverken gør sig selv eller  de  pragmatiske ordninger, der provisorisk oprettes i den foreløbige eksistens, til noget helligt og absolut.

Også Lotte Thyrring Andersen undersøger aspekter af forfatterskabets overordnede tema - menneskets forhold til virkeligheden og dets søgen efter fast grund i en verden, hvor værdierne er blevet relative. I artiklen »Så lad det være mig. Monolog og dialog i Peter Seebergs forfatterskab med særlig vægt på Værkfører Thomsens endelige hengivelse « viser Thyrring Andersen hvorledes man parallelt med denne tematiks uforanderlighed også kan spore nogle afgørende forskydninger i opfattelsen af menneskets muligheder for at træde  i  et  virkeligt  forhold  til  verden  -  forskydninger,  som  kommer  til udtryk i en håbefuld munterhed og en forløsende tro på, at meningen ikke kun afhænger af os selv, men også kan være virkelighedens gave til os. Med inddragelse af Martin Bubers dialogtænkning og med afsæt i nogle af Seebergs tidlige tekster (bl.a. Fugls Føde (1957) og »Patienten« (skrevet i 19578)), viser Thyrring Andersen, hvordan Værkfører Thomsens endelige hengivelse (1986) er et forsøg på at skildre et menneske, for hvem meningen er en mulighed og ubekymretheden inden for rækkevidde. Det Thyrring Andersen med hjælp fra Martin Buber betegner som det tidlige forfatterskabs ensidige jeg-monolog, brydes hér og erstattes med en dialog med verden.

I sin artikel, »Det upåfaldende. Peter Seebergs forfatterskab som litteraturhistorisk ABC«, diskuterer Anne-Marie Mai indplaceringen af Seeberg i den danske litteraturhistorie med særligt henblik på hvorledes forfatterskabet kun dårligt lader sig rubricere i forhold til det Mai tidligere har beskrevet som 'modernismekonstruktionen' (dvs. fasetænkningen, mv.). Med afsæt i den reformulering af det sene 20. århundredes litteratur, som hun i efterordet til Danske digtere i det 20. århundrede bd. 3 initierede under begrebet 'det  formelle  gennembrud',  fremhæver Mai en række centrale, men hidtil kun svagt belyste aspekter ved forfatterskabet, og sætter det endvidere i relation til en række andre, svært kategoriserbare forfattere ved at foreslå 'periferiens  moderne  prosaeksperiment'  som  samlende  betegnelse.  Artiklen afsluttes  med  en  pointerende  analyse  af  novellen  »Det  sidste  mørke«  fra Rejsen til Ribe (1990).

Jonas Holst undersøger - som titlen på hans artikel siger - »Tid og eksistens hos Peter Seeberg« og viser, hvorledes tiden i ét greb samler og spreder menneskets  forhold  til  sig  selv,  til  hinanden  og  til  det  omgivende  sted.  I Holsts  optik  markerer  romanen Hyrder (1970)  en  cæsur  i  forfatterskabet. Hér  er  menneskene  rykket  tættere  på  hinanden  end  de  var  i  de  tidligere værker,  og  de  indgår  alle  i  en  bredere  social  kontekst,  hvorfor  sproget  og tiden i langt højere grad er lagt ud imellem menneskene. Som også Thyrring Andersen viser i sin artikel, er det tidlige forfatterskab kendetegnet ved, at mennesket  er  indspundet  i  sin  egen  tid  og  i  bevidsthedens  indre,  evigt kværnende monologer.

Under titlen »Litteratur og afføring« fokuserer Steen Klitgaard Povlsen på  et  kun  perifert  behandlet  område  indenfor  litteraturstudiet  -  vi  lader ham selv give det navn: »»Lorten i litteraturen«: alene den flotte allitteration i titlen  gør  opgaven  indbydende«,  som  han  skriver  sin  artikel.  Via  en  kulturhistorisk gennemgang af afføringens rolle og status i den vestlige kultur og litteratur retter Klitgaard Povlsen opmærksomheden mod Seebergs Om fjorten  dage (1981)  og  den  meget  konsekvente  fokusering  på  toiletter  og afføring,  som  findes  her.  Klitgaard  Povlsen  viser,  at  den    øjensynlige  ligefremhed,  hvormed  Seeberg  skildrer  afføring  i  disse  noveller,  udsender  et dobbeltsignal: på den ene side sidestiller den afføring med andre menneskelige aktiviteter, hvorfor den  også skal behandles ligesådan. Og på den anden side udnytter den afføringens provokatoriske element til at pege på denne aktivitet  som  en  del  af  den  dominans,  angst  og  fremmedhed,  som  råder  i dette samfund, og som kalder på en frelse.

Som afslutning på Seeberg-temaet bringer vi en præsentation af det registreringsarbejde som p.t. forestår med Seebergs store arkiv på Hald Hovedgård. Lotte  Thyrring  Andersen,  som  foretager  registreringen,  giver  her et indtryk af, hvad kasserne gemmer.

Flere af artiklerne i dette nummer af K&amp;K kommer fra et seminar om Peter Seebergs forfatterskab, afholdt efteråret 2001 på Center for Dansk og Engelsk ved Syddansk Universitet i Kolding og arrangeret af Sten Klitgaard Povlsen, afdeling for Litteraturhistorie, Aarhus Universitet og Anne-Marie Mai, Syddansk Universitet. Vi takker bidragydere og arrangører for samarbejde og tålmodighed. De aftrykte noter, korrekturer, osv. samt forsidebilledet er venligst stillet til rådighed af Seeberg-arkivet på Hald Hovedgård og udvalgt af Lotte Thyrring Andersen. Tak til Katrine Ussing for tilladelse til at bringe illustrationerne.

Red.

10