Forord
Forfattere: Redaktionen Kultur & Klasse
Tidsskrift: kok (1993-03-17)

## Forord

Man m@der  ofte den pastand, at billedet spiller en stigende rolle i det moderne samfunds kommunikative kredsl~b. Det visuelles dominans anses for at vzre et af modemitetens konstituerende traek, og det forekommer uundgaeligt, at dynen af billedstof fra TV, biografer, video og illustrerede publikationer efterhanden vil f3 skriftkulturen til at gispe efter luft. For det indre blik tager to forskellige figurer form, nutidens billedlaeser over for fortidens bogstavlaser, og alt efter kulturpolitisk holdning bed~mmes de visuelle udtryksmidlers vzkst som endnu et demokratisk fremskridt eller som endnu en gravsten over oplysningens filosofiske og politiske diskurs. Den globale modemiseringsproces lader sig i alt fald ikke standse, siges det, den fortsztter u b ~ n h ~ r l i g t sin afvikling af foraeldede tegnsystemer for at erstatte dem med nye og tidssvarende.

Imidlertid er diskussionen om forholdet mellem fortidens skrift og nutidens billeder -det galder naturligvis de fleste kulturpolitiske diskussioner, der f@res p3 slagordsniveau -ikke s2 enkel. En dominerende billedkultur er f.eks. ikke  uden  videre  et  moderne  f ~ n o m e n , og  en  politisk  statsform  som enevzlden havde ikke klaret sig uden det betydningsmzttede ikonografiske system, som barokken var. Det hzvder Bent Holm i dette nurnrners indledende artikel: Kongen og Narren. Symbol, teatralitet, spektakularitet i barokkens teater, hvor han analyserer barokkens teater som absolutismens metafysiske overbygning. Med sin strukturalistiske og genrehistoriske synsvinkel og orientering  mod den politisk-historiske kontekst har artiklen det  samme kulturanalytiske sigte som den artikel af Stephen Greenblatt om Durers monumenter, vi bragte i K&amp;K 71.

Bent  Holm beskriver  barokkens teatralitet p i  baggmnd af  et fransk og dansk illustrationsmateriale. Vi ser billeder af Ludvig 14. og Christian 5. som Apollon eller Jupiter i kristent-antikke scenerier omgivet af magtens, historiens og universets symboler, billeder der spredtes overalt i samtiden p3 salenes vagge og lofter, p2 teatrenes scener og i tidens billedb~ger: almanakkerne. Denne magtfulde barokke ikonografi dominerede tilmed kamevalskulturens modbilleder, som bl.a. Bakhtin og Peter Burke har analyseret. Narrekongen Harlekin er nok en parodi p2 Solkongen, men de to kongers visuelle fremtraeden er identisk, holdt inden for tidens billedkonvention.  I artiklens anden del lzses Holbergs Ulysses fra Ithacia som et opggr med denne billedmytologi.

Sk~nt Holberg st~ttede enevzlden som en rationel og naturlig styreform, afviste han dens patrzngende og arkaiske visuelle overbygning. Pa paradoksal vis brugte han teateret til at uddrive teatraliteten ned.

Ogsa John Mortensens artikel handler om billeder, nzrmere bestemt om fors~get p3 at omsztte et af vor tids dominerende fortolkningsparadigmer, den freudske psykoanalyse, i spillefilmens  billedforlob. Nicolas Roegs Bad Timing fra  1980  er kendt for sit tztte parlob med psykoanalysens teorier i opbygning af bide tematik og formsprog. Filmen forwller historien om en psykoanalytiker, der forelsker sig i sin patient og tematiserer samtidig konflikten mellem den indelukkede tosomhed og begzrets triangulzre struktur helt frem til vidensdriftens tragiske slutspil. Roeg komponerer bade de enkelte billeder og hele billedsekvenser i overensstemmelse med det ubevidstes forskydnings-, fortztnings og associationslogik, hvorved det lykkes for ham at fortzlle og billedliggore parforholdets udviklingshistone med psykoanalysens redskaber. I sine detaljerede analyser lukker John Mortensen Roegs omhyggelige konstruktion op og blotlzgger det tztte vzv af farver, former og forlob, som er filmens betydningsstruktur.

Litteraturen p A   sin side har ogsa andre billeder end skriftbilledet. Realismens og naturalismens tekster med deres detaljerede natur-, person- og interieurskildringer har traditionelt vzret betragtet som ordskilderier, der efter bedste evne fors~gte at aftilde bade det borgerlige samfunds materielle virkelighed og sjzlen i natursymbolets udtryk. Disse modernitetens f~rste tekster, som man i dansk litteratur f.eks. kan finde i J.P. Jacobsens forfatterskab, har altsa vzret betragtet som tidlige forsog p2 sprogligt at opsuge det sociale livs stigende visuelle overflod, men ogsi dette velkendte forhold mellem billede og tekst kan problematiseres.

Erik Østerud lzser siledes i sin artikel J.P. Jacobsen som natur- og kropsallegoriker Jacobsens naturalistiske detailbeskrivelser som allegorier. Detailophobningen viser ikke ud i virkeligheden, den blokerer tv~rtimod for lzserens visualisering og gØr  figuraliteten til et underordnet moment i billedets lzselighed, hvorfor dets karakter af sammenvzvede leksikalske koder nzrmere retter opmzrksornheden mod teksten selv. Inspireret af antologien Skud, redigeret af Anders 0stergaard og udkommet i ar, har ogsi Erik Østerud fra Jacobsens forfatterskab valgt »Et Skud i Taagen~ til sin analyse, der med held anvender resultaterne fra de senere A r s   omfattende teoretiske arbejde med allegorien. Hovedtanken er, at Jacobsen i sine skonlitterzre tekster f ~ r s t og fremmest sogte at udtrykke sit velkendte darwinistiske natursyn, men at han ogsi med sine allegorier vil vise, at naturen ikke uden videre lader sig lzse med kulturens briller.

I  Syv  fantastiske  analyser af Karen Blixens »Ringen« fortsztter LeifSØn- dergaard diskussionen fra J ~ r g e n Holmgaards og JØrgen Dines Johansens artikler i K&amp;K 65-66 om tekstanalysens grundlag, idet han dels formulerer sine egne tekstanaly  tiske principper, dels demonstrerer disse pnncippers anvendelighed ved at gennemfere syv forskellige analyser af Blixens korte fortziling fra hver sit metodisk-teoretiske udgangspunkt. Hovedsynspunktet i Leif S@ndergaards elleve tekstanalytiske principper er anvendelsen af en inklusiv metode, s o n ~ uboniert kan kombinere alle de semantiske paradigmer, der hver for sig belyser dele af teksten, samt respekten for tekstens polyfoni.

Erik Nielsens artikel Om d@d  og tic1 og Faulkner-novellen »A  Rose  for  Emily« er en analyse af en tidlig Faulkner-historie. Erik Nielsen interesserer sig for den saxlige tidskonception, der skulle give forfatterskabet et af dets vaesentlige stilistiske szrprzg. Med sin faderbundne sydstatsheltinde har novellen abenlyse bade ~dipale og politisk-historiske lag. men dens egentlige tema er tidens vzsen, den biologiske tids banale udtynding over for en betydningstung fortztning af fortid og fremtid i det nxrvxrende nu.

Mens bade Blixen og Faulkner herer til skriftkulturens tunge drenge k/m, er den unge forfatter Bret Easton Ellis, soin for nylig har chokeret den amenkanske offentlighed, bl.a. interessant ved at vende billedfloden s2 den strernrner tilbage i skriften. Birgit Olsen viser i Et amerikansk mareridt. Om  Bret Enston Ellis' American Psycho, hvordan ELlis i sin roman fra 1990  beskriver den postmoderne subjektl~se amerikaner, som yuppien hvis sprog er progranmeret af modevarekatalogemes billed- og tekstflader, og hvis fravzrende personlighed derfor trues af enhver f~lelsesytring, der overskrider denne glimmerverden. Kun ved at myrde og lemli~ste de truende medmennesker, og isaer dem af hunk ~ n , kan helten retablere sin selvkontrol. Ved romanens udgivelse opfordrede feministiske organisationer til boykot af forlaget, hvilket er pafaldende i et samfund, hvor, som Birgit  Olsen ben~xrker, splatterfilmen h ~ r e r til tidens genremzssige innovationer, og massemorderes retssager er den foretrukne TVunderholdning. Modviljen mod at se den seriese litteratur invaderet af de mest skrzmmende tendenser fra modemitetens billedkultur viste sig i den situation intakt.

Nu~nmeret afrundes med tre anmeldelser.

Red.

Elektronisk version af artikel i KK 73. Forlaget Medusa 1993.