Anmeldelse: Sine Krogh og Birgitte Fink: Kilder til dansk kunsthistorie: Breve fra London. Elisabeth Jerichau Baumann og den victorianske kunstverden
Forfattere: Charlotte Marie Steffen Linvald
Tidsskrift: periskop (2019-05-22)

Kilder til dansk kunsthistorie: Breve fra London. Elisabeth Jerichau Baumann og den victorianske kunstverden

## sine krogh og Birgitte Fink

Ny Carlsbergfondet, Strandberg Publishing, 2017, 254 sider.

I  2015  igangsatte Ny Carlsbergfondet  det  bemærkelsesværdige  projekt  'Kilder til Dansk Kunsthistorie' (KTDK).  Bemærkelsesværdigt,  fordi  projektet  qua  sit udspring fra en privat fond kan vælge de projekter, som med deres egne ord har det

største og mest akutte behov set ud fra en kunsthistorisk vinkel. Ligeledes bemærkelsesværdig, i forhold til andre større  digitaliseringsprojekter,  er  idéen  med  at  digitalisere skriftlige originalkilder i form af bl.a. breve, dagbøger og notesbøger opdelt efter emnebaserede projekter, som giver et velfungerende fokuspunkt.

Bogen Breve fra London. Elisabeth Jerichau Baumann og  den  victorianske  kunstverden er  det  første  af  KTDK's projekter,  som  blev  udgivet  i  skriftform,  og  det  kan dermed også ses som en god mulighed for at udbrede kendskabet  til  KTDK  betydeligt  og  til  et  bredere  publikum. Endvidere giver udgivelsen også mulighed for en fokuseret uddybelse af emnet i form af supplerende billedmateriale og fagfællebedømte artikler skrevet af forskerne bag projektet  -  i  dette  tilfælde  Sine  Krogh  og  Birgitte  Fink. Som  bestyrelsesformand  for  Ny  Carlsbergfondet  slår Karsten  Ohrt  tonen  an  i  forordet,  hvor  han  påpeger,  at udvælgelsen af projekter skal ses i lyset af, hvor de mest skelsættende  kunsthistoriske  indsigter  kan  findes  og trænger til belysning. Her kan det i første omgang synes, at  Elisabeth  Jerichau  Baumann  har  fået  god  belysning i  de  seneste  år,  hvis  man  færdes  i  de  kunsthistoriske kredse.  Kunstnerens  navn  går  igen  i  mange  sammenhænge,  der  kredser  om  glemte  'outsidere',  'pionerer' eller slet og ret 'kvindelige kunstnere' fra anden halvdel af  1800-tallet.  Omdrejningspunktet  synes  dog  hidtil  at have  været  kunstnerens  køn,  orientalisme,  og  hvad  der kan  synes  som  mærkværdige  signaturværker  af  havfruer  og  haremsdamer.  I  2018  blev  Jerzy  Miskowiaks Elisabeth Jerichau Baumann: nationalromantikkens enfant  terrible:  en  værkoversigt udgivet,  som  indeholdt den  hidtil  største  oeuvreoversigt  -  dog  uden  større kunstfaglige bidrag. Det samme kan siges om Max Bendixens VERDENSDAMEN Elisabeth Jerichau-Baumann [sic]  fra  2011.  Flere  romanforfattere  er  ligeledes  faldet over  Jerichau  Baumanns  interessante  liv,  som  f.eks. romanbiografien  af  Birgit  Pouplier, Lisinka (2016).  En større rent kunstfaglig udgivelse omkring Elisabeth Jerichau  Baumann  mangler  stadig.  Så  set  i  denne  sammenhæng  lever  projektet  omkring  Jerichau  Baumanns tid  i  London  op  til  forordets  tilskyndelse  om  at  skabe skelsættende  indsigt.  Jerichau  Baumann  synes  stadig forbeholdt en nærmest my(s)tisk position i dansk kunsthistorie,  hvor  hendes  kunst  og  kunstneriske  karrierevej er svær at kontekstualisere i en ellers velkonstrueret dansk kunsthistorie omkring 1850'erne. Her er projektet omkring Breve  fra  London et  velanbragt  indspark  til  en ellers  fastlåst  diskurs  omkring  Jerichau  Baumann  med hidtil  ubelyst  materiale,  som  samtidig  bidrager  med  et relevant indblik i kunstneriske strømninger, der lå uden for Danmark i de år. Samt ikke mindst, hvad det krævede at gribe muligheden for en kunstnerisk karriere uden for Danmark.

I  det  første  kapitel Fra  Düsseldorf  til  Danmark giver Sine Krogh og Birgitte Fink et grundigt og klart overblik over de omstændigheder, der mødte Jerichau Baumann, da  hun  ankom  til  sin  ægtemand,  billedhuggeren  Jens Adolf Jerichaus hjemland, Danmark. Født i 1819 i Polen og  uddannet  på  Kunstakademiet  i  Düsseldorf  fra  18381944 mødte hun Jens Adolf Jerichau i Rom i 1845, hvor de  blev  gift  året  efter.  Jerichau  Baumann  ankommer  til Danmark i 1848 og debuterer allerede på Charlottenborg i 1849 - samme år som Jens Adolf Jerichau tiltræder som professor på Kunstakademiet i København. At Elisabeth Jerichau Baumann mødte modstand i det københavnske kunstmiljø,  som  var  præget  af  stærke  nationalromanti- ske  idéer  på  baggrund  af  de  politiske  omstændigheder omkring og drevet frem af N.L. Høyens kunstsyn, er en kendt sag. At Jerichau Baumann kæmpede for en kunstnerisk  position  i  Danmark,  bl.a.  med  værket Danmark (1851),  er  også  en  anerkendt  sag.  Gennem  netværks-  og receptionsanalyser  fra  datidens  anmeldelser  når  Krogh og Fink dog flere lag dybere ned. De tegner et betydeligt mere  nuanceret  billede  af  Jerichau  Baumanns  tilgang til  det  danske  kunstmarked  og  strategiske  overvejelser mod nye markeder.  Hermed åbnes for en tiltrængt forklaringsnøgle  for,  hvordan  Jerichau  Baumann  i  første omgang formåede at bevæge sig fra Danmark til en flot karriere i London.

I andet kapitel, Madame Jerichau i London ,  beskriver Sine  Krogh  dybdegående  kunstmiljøet  og  -industrien  i London, og hvordan Jerichau Baumann målrettet arbejdede sig ind her - godt hjulpet på vej af sit danske netværk, som ikke mindst talte det danske kongehus. Artiklen brillerer  ved  en  grundig  indførelse  i  det  kunstneriske  miljø i  London,  mæcener  og  kunstneriske  modestrømninger, som uanset Jerichau Baumanns kamp for at nyde indpas her giver et uvurderligt indblik i et andet lands kunsthistorie, der ellers ofte tilsidesættes nationale kunsthistoriske perspektiver. Oftest er det Frankrig og Italien, som render med opmærksomheden i behandlingen af danske kunstneres  inspiration  og  indflydelse  -  hvilket  netop kan  tilskrives  en  manglende  kildetilgang.  Forskeres  og skribenters manglende tid og adgang til originalkilder er alt for ofte begrænsende for ny viden og perspektivering til kunsthistoriske emner, hvilket denne bog - og KTDKprojektet i det hele taget - forsøger at gøre op med. Det er  en  fornøjelse  at  få  ny  luft  ind  i  ellers  gammelkendte emner.

Artiklen  svarer  på  mange  af  de  spørgsmål,  som  der gennem  tiden  er  blevet  stillet  til  Jerichau  Baumanns utraditionelle kunstneriske karrierevej, heriblandt hvordan hun blev betaget af orientalismen og alene rejste så langt som til Konstantinopel, Athen, Alexandria og Cairo. Hvad der i mange år har givet hende et lidt my(s)tisk skær, bliver nøgternt pillet fra hinanden af de faktiske omstændigheder, der bringer en målrettet kunstner til at prøve nye  græsgange  og  motiver  for  at  glæde  et  købedygtigt publikum  og  samtidig  bibeholde  en  anerkendt  kunstnerisk  position.  Dengang  som  nu  virker  de  orientalske emner som et klogt strategisk træk mod en anderledes og ukendt motivkreds, der gør hende kunstnerisk bemærket og interessant.

'Klog som Snogen uden falsk som Duen', er Jerichau Baumanns ordsprog, som hun skriver hjem til Jens Adolf i et af de første breve just ankommet til London for første gang i maj 1858. Dette år starter brevene fra London, som med afbræk fortsætter op til 1871. De renskrevne breve suppleret med noter og billeder er bogens anden halvdel, som står stærkt i sin rene form og klare formuleringer fra Jerichau  Baumanns egen hånd. Brevenes nye tilgængelighed både i bogform og på nettet (se https://ejb.ktdk.dk) åbner for et helt nyt kapitel udi læsningen og forståelsen af kunstneren. Alt andet lige er det præcis det oprindelige kildemateriale  og  den  lette  adgang  til  dette,  som  giver uanede  muligheder  for  genlæsninger,  fortolkninger  og nye  perspektiveringer  af  Jerichau  Baumann.  Brevene giver et intimt indblik i den kunstneriske tvivl, frustrationer, glæde og succeser, som optager kunstneren og driver hende  videre.  Der  kæmpes  samtidig  på  det  personlige plan med jalousi og længsel, der bøvles med pengeoverførsler, og børnene skal også passes. Især datteren Maries sindssygdom kommer frem, da Jerichau Baumann tager hende med til London, hvor Marie får det stadigt værre.

Brevene kan læses med både det ene og andet fortegn, men forhåbentlig vil det originale materiale og grundige forskningsarbejde danne et solidt grundlag for kunstnerens videre læsning. Forudsætningen herfor er i hvert fald på plads, og bogen står vitterligt tilbage som skelsættende for en vigtig periode i dansk kunsthistorie, og ikke mindst for en vigtig kunstner i perioden.

## Charlotte Marie Steffen Linvald