Fra hvad til hvorfor? Subjektive formidlingsaktiviteter i valgreportager 1990-2007
Forfattere: Heidi Jønch-Clausen
Tidsskrift: journalistica (2015-12-30)

Subjektive formidlingsaktiviteter i

## Fra hvad til hvorfor? valgreportager 1990-2007

## AF HEIDI JØNCH-CLAUSEN

## Abstract

Den klassiske valgreportage i dagbladene er under afvikling. Det viser denne artikels analyse af reportager fra valgdebatter i tre aviser i fire valgkampe i perioden fra 1990-2011. Artiklen identificerer, udfolder og diskuterer en af flere forklaringer: Den klassiske valgreportage har forladt sit genremæssige udgangspunkt som tilstræbt objektiv formidler af politiske debatter og er blevet tiltagende subjektiv. Subjektiviteten manifesterer sig først og fremmest i, at journalisten er blevet mere analytisk. I løbet af analyseperioden nedprioriteres politikernes ord og budskaber i valgreportagerne således til fordel for journalistens egne refleksioner i form af politisk baggrundsviden, inddragelse af eksterne kilder og motivspekulationer.

## Indledning

'Piver ALDRIG over rødt anlagte kommentatorer og journalister. Men jeg svarer saftsusme igen #fv15 tv2valg #dkpol.' Sådan lød et tweet fra venstremanden Martin Geertsen under valgkampen i 2015. Og han var ikke den eneste politiker, der fandt den politiske  dækning  skæv.  Dansk  Folkepartis  udenrigsordfører Søren Espersen mente, at medierne 'uretfærdigt hetzede' Lars Løkke Rasmussen, mens partiets tidligere formand, Pia Kjærsgaard,  udtalte:  'Det  er  som  om,  man  skal  se  skævt  til  Løkke. Jeg  synes,  pressen  overspiller.'  (Politiken,  den  15.  juni  2015).

Til andre tider har det været rød blok, der følte, at den har fået en  hård  medfart  af  nyhedsmedierne  (videnskab.dk,  21.  januar 2011).   Uanset om de beklagende politikere har ret eller ej, 1  åbner kritikken  for  den  tilbagevendende,  evigt  aktuelle news  versus views -diskussion om - og i hvor høj grad - nyhedsjournalistens holdninger skinner igennem deres artikler og indslag.

Denne  artikel  indskriver  sig  i  diskussionen  ved  at  stille  det grundlæggende spørgsmål: Hvordan kommer journalistens subjektivitet til udtryk i nyhedsjournalistikken?

Analysematerialet udgør et lille, men vigtigt hjørne af nyhedsjournalistikken, nemlig nyhedsreportagen (som under valgkampe betegnes valgreportage begge betegnelser vil blive brugt). Den definition, som jeg har udvalgt artiklerne ud fra, lyder: 'En aktuel, til  dels  personligt  berettet  førstehåndsskildring  af  en  politisk begivenhed af offentlig interesse, hvor to eller flere uenige politikere har deltaget.' Dette udvælgelseskriterium materialiserede sig i 88 reportager fra de tre aviser Politiken , Berlingske Tidende og Jyllands-Posten i valgkampene 1990, 1998, 2007 og 2011.

I  denne  artikel  vil  jeg  fremlægge  hovedresultaterne  af  min undersøgelse af valgreportagens udvikling og afvikling i denne 21-årige periode. 2

Overordnet vil jeg argumentere for, at valgreportagens udvikling er blevet dens afvikling. 3  Konkret vil jeg identificere og diskutere et dominerende udviklingstræk, som trækker reportagen væk  fra  sit  neutrale,  informerende  udgangspunkt:  Nemlig  en fremvækst i analytiske elementer. Et udviklingstræk, der støber fundamentet for en subjektivitet, hvor journalistens vurderinger, modsat politikerens ord, bliver reportagens reelle omdrejningspunkt.

Indledningsvist præsenterer og diskuterer jeg nyhedsreportagens (/valgreportagens) genremæssige karakteristika og udfordringer.  Derefter  kortlægger  jeg  valgreportagens  kvantitative status i den samlede valgdækning i de tre aviser de fire år. Efter en kort skitsering af nogle oplagte forklaringer herpå identificerer, analyserer og diskuterer jeg reportagejournalistens stigende analytiske aktiviteter i form af flere baggrundsinformationer og motivspekulationer, som jeg argumenterer for har ført til udviskningen af genren.

## Reportagen som skizofren genre

At overvære en begivenhed, som man skriver om til sine læsere. Det er i al sin enkelhed det, reportagejournalisten gør. 'Journalistikkens urform' betegner journalistikforskeren Sten Steensen reportagen.  I  det  hele  taget  levner  litteraturens  beskrivelse  af reportagen som genre ingen tvivl om, at reportagen er den første og største nyhedsjournalistiske genre (Roksvold, 1997; BechKarlsen, 2000; Steensen, 2009).

Jo  Bech-Karlsens  anerkendte  definition  af  reportagen  lyder: 'en  førstehåndsskildring  i  personlig  stil  om  et  menneskeligt anliggende  af  offentlig  interesse'  (Bech-Karlsen  2000:  276). Ordet 'førstehåndsskildring' er definerende: Reportagejournalisten skal være fysisk til stede ved den begivenhed, han skriver om. Dette afgørende kriterium afspejles etymologisk, da ordet 'reportage' betyder 'at bære tilbage': Journalisten bærer information tilbage fra verden til sine læsere. Og læserne skal kunne stole på, at begivenhederne fandt sted på den måde, journalisten beretter om dem. De skal kunne stole på journalisten som kilde til 'dokumentarisk troværdighed', som Bech-Karlsen formulerer det (Bech-Karlsen 2000: 170).

Bech-Karlsens anerkendte reportagedefinition afslører et betydeligt paradoks i forholdet mellem at observere og berette, da førstehåndsskildringen skal være' i personlig stil'. På den ene side skal journalisten altså give læserne en så tilstræbt objektiv gengivelse af debatten som muligt. Det betyder, at han i princippet skal holde sig selv og sine vurderinger ude af reportagen og så vidt muligt være fluen på væggen, der rapporterer om det, han ser -  og  ikke  det,  han  personligt oplever eller vurderer .  På  den anden side skal journalisten netop opleve og vurdere ved at skildre 'i personlig stil'. At journalisten på denne måde både skal informere og underholde, referere og fortælle, udgør et paradoks, som ifølge Steensen gør reportagen til den sværeste genre af alle at arbejde med for journalisten: 'For i reportagen mødes to helt forskellige  journalistiske  idealer.  Et  reporterideal,  hvor  journalistens  subjektivitet  værdsættes.  Og  et  objektivitetsideal,  hvor journalistens subjektivitet definitivt ikke værdsættes.' (Steensen 2009: 14, min oversættelse). Objektivitetsidealet og reporteridealet udgør, ifølge Steensen, 'journalistikkens yderpunkter' (ibid.: 17). Afgørende er det dog, at reportagen er en nyhedsjournalistisk  genre  og  ikke  en  holdningsgenre.  Det  rum  for  personlig udfoldelse, som reportagen rummer, skal begrænses til et personligt præg og ikke direkte fortolkninger og vurderinger.

## Vækst i valgstof, nedgang i valgreportager

Den journalistiske dækning af folketingsvalg er som bekendt massiv. Et folketingsvalg betragtes af nyhedsmedierne som en art politisk højtid, hvor hver en sten skal vendes, både i forhold til substans, proces og personer (Møller Hansen og Kosiara-Pedersen 2014). Under mit arbejde med valgreportagen forekom det mig, at avisernes valgstof fra valgkamp til valgkamp er øget i den forstand, at der simpelthen skrives flere artikler om valget. For at efterprøve denne hypotese og kortlægge omfanget af valgstoffet optalte jeg derfor samtlige artikler, der handlede om valg i tre aviser i perioden 1990-2011.

Hypotesen holdt: Optællingen af artikler om valg - i alle genrer - viser, at valgstoffet som helhed er i markant vækst i perioden. Den største stigning ser man i Jyllands-Posten , der i 1990 havde 121 valgkampsartikler i valgperioden, mens det tilsvarende tal i 2011 var 356. En stigning i valgartikler på hele 194 procent. Den tilsvarende stigning for Berlingske Tidende i den 21-årige periode fra 1990 til 2011 er 110 procent (fra 200 til 419 artikler). Væksten i Politikens valgstof er med en stigning på 79 procent (fra 177 til 317 artikler) også markant, om end mere begrænset end de to andre.

Væksten  er  særligt  markant  i  den  fireårige  periode  fra  valgkampen 2007 til valgkampen 2011, hvor antallet af valgartikler er

4,0%

3,0%

2,0%

1,0%

0,0%

steget med 26 procent i Politiken , 19 procent i Berlingske Tidende og 25 procent i Jyllands-Posten (Jønch-Clausen 2014: 101).

Bladrer man igennem de mange valgartikler, springer det dog hurtigt i øjnene, at valgreportagen ikke har fulgt den samme eksplosive vækstkurve som det øvrige valgstof. Tværtimod ses færre og færre reportager i de tre aviser i perioden. Grafen nedenfor viser faldet i reportager set i forhold til det samlede antal valgartikler i aviserne og er udarbejdet som et gennemsnit af de tre aviser.

Som det fremgår af figuren, udgjorde valgreportagen i 1990 ca. 4,5 procent af den samlede valgdækning på tværs af de tre aviser. I 1998 og 2007 faldt andelen til ca. tre procent, mens den i 2011 i gennemsnit udgør bare én procent af den samlede valgkampsdækning. Med i alt 25 reportager i 2007 på tværs af de tre aviser og bare 14 reportager i 2011 er der tale om lige under en halvering.

## Flere forklaringer

Men  hvad  skyldes  denne  journalistiske  nedprioritering  af valgreportagerne? Flere forklaringer - både af teknologisk, politisk og journalistisk karakter - kan belyse fænomenet. Jeg vil ganske kort redegøre for de to første typer af forklaringer, den tekno- logiske og den politiske, hvorefter resten af artiklen vil have den journalistiske forklaring som omdrejningspunkt.

Den umiddelbart mest nærliggende forklaring er af teknologisk karakter. Dækningen af en debat, der foregår lige nu og her, er  særdeles  velegnet  til  internettet,  da  reportagen  kan  skrives og lægges ud under debatten, så den er højaktuel. På den måde opdateres læserne løbende i stedet for at skulle vente til næste dags papiravis. Udviklingen fra papir til skærm er i det hele taget markant. Det er alment kendt, at papiraviserne i en efterhånden lang årrække har kæmpet mod hastigt dalende læsertal. På fem år,  fra  2010  til  2015,  er  oplagstallene  for  danske  magasiner  og ugeblade i gennemsnit faldet med 25 procent (mediawatch.dk). Den primære årsag er, at læserne i stedet søger mod internettet for at hente deres nyheder, enten fra netaviserne eller de sociale medier. Rasmus Kleis Nielsen og Kim Schrøder har i et stort studie kortlagt denne udvikling. Undersøgelsen viser, at særligt de unge har forladt papiraviserne til fordel for internettet: 76 procent af de 15-25-årige læser nyheder på deres computer ugentligt, mens kun 19 procent læser en trykt avis ugentligt (Kleis Nielsen og Schrøder 2013).

Spørger  man  dagbladenes  redaktører,  hvorfor  reportagerne efterhånden er så sjældne, peger de på en årsag af politisk karakter  (Jønch-Clausen  2014:  105).  De  forklarer,  at  de  efterhånden finder de politiske debatter så indholdstomme, forudsigelige og orkestrerede, at de ikke er værd at dække. Christine Cordsen fra Jyllands-Posten skriver,  'at  tiden  er  løbet  lidt  fra  dækningen  af traditionelle  valgmøder',  og  at  tendensen  skyldes,  at  en  debat ikke  længere  i  sig  selv  kvalificerer  til  at  blive  dækket.  Der  skal være 'en særlig historie' forbundet - enten i forhold til stedet, deltagerne eller emnet. Bo Søndergaard fra Politiken bekræfter også tendensen til, at den klassiske valgreportage ikke længere prioriteres  særligt  højt.  Hans  forklaring  går  på,  at  disse  møder sjældent er interessante at dække, da der ikke er meget substans: 'Politikerne taler knap nok sammen, men lirer kampagnefraser af sig' (ibid).

Denne  forklaring,  som  altså  begrundes  med  udviklingen  af selve  debatten  og  dens  deltagere,  lyder  plausibel,  ligesom  den teknologiske udvikling er indlysende. Men er det den eneste for- klaring? Nej. I denne artikel peger jeg i retning af en anden mulig årsag, der udspringer af den journalistiske udvikling, hvor reportagejournalisten har indtaget en langt mere styrende rolle end tidligere.

## Journalistens øgede dominans

Overordnet synes reportagegenrens udvikling fra - en smule firkantet formuleret - referat til historie at ligge fast. Historisk har der  i  reportagegenren  været  tradition  for,  at  nyhedsreportager har indeholdt mange og lange direkte citater. Valgreportager fra 1968, som jeg tidligere har set på, blev således nærmest skrevet som rene 'citatmontager', hvor journalistens egne beskrivelser og vurderinger enten  var stærkt underspillede eller tenderende det ikke-eksisterende (Jønch-Clausen 2010).

Sådan ser reportager som bekendt ikke ud i dag. Med Steensens terminologi dominerer reporteridealet, hvor journalisten spiller en væsentlig større, mere styrende rolle end bare fluen på væggen. Moderne reportager skal med Hallins ord være 'packaged', hvilket betyder, at de skal være vinklede og leve op til moderne formidlingsidealer, der handler om at underholde sin læser ved at fortælle en god historie i 'personlig stil' (Hallin 1994: 138).

I min analyseperiode afspejler denne udvikling sig bl.a. ved, at politikerens ord kvantitativt tillægges mindre plads. Min opgørelse  over  den  gennemsnitlige citatandel per artikel viser således  en  reduktion  for  alle  tre  aviser  fra  1990  til  2007.  Nærmere bestemt  reduceres  citat mængden -  opgjort  som  den  gennemsnitlige andel af citater per artikel - fra 27 procent til 19 procent fra 1990 til 2007. Mere markant er udviklingen dog, når man ser på  citat længden .  Reportagejournalisterne  bruger  langt kortere citater  i  valgreportagerne  i  analyseperioden.  Længden  af  citaterne i de tre aviser er fx næsten halveret i den niårige periode fra 1998 til 2007 - fra at udgøre gennemsnitligt 6,2 procent til bare 3,3 procent af artiklen (Jønch-Clausen 2014: 119).

Når  politikerne  kommer  mindre  til  orde,  kommer  journalisten naturligvis tilsvarende mere til orde. Men hvordan forvalter reportagejournalisten sin øgede spalteplads? Hvilke fællestræk udgør den moderne reportages reporterideal?

## Baggrundsinformation som analytisk aktivitet

Den mest iøjnefaldende udvikling i reportagerne i perioden er som nævnt stigende analytisk aktivitet fra journalisternes side. Ud fra de analyserede reportager at dømme betragter reportagejournalisterne det tilsyneladende efterhånden som del af deres informationspligt 'at tage læseren i hånden' ved at påtage sig at  forklare,  analysere  og  kontekstualisere. Tendensen  betegnes i  litteraturen  ' interpretive  reporting '  og  kan  spores  tilbage  til 1930'ernes  USA  (Schudson  1998;  Kovach  og  Rosensteil  2001). Ræsonnementet bag er erkendelsen af, at politiske fakta ikke taler for sig selv - og derfor må udlægges pædagogisk af journalisten. Journalister  skal  'not  only  report  the  facts  truthfully,  but  also report the truth about the facts', som det lyder i Hutchins-rapporten fra 1947 (Hackett og Zhao 1998: 42).

Det  mest  fremtrædende  formidlingsmæssige  greb,  jeg  i  min analyse af journalistens analytiske aktivitet har identificeret, er, at journalisten supplerer den debat, han/hun beretter om, med relevant baggrunds  information . Et pædagogisk hensyn til modtagerens forståelse af debattens ordvekslinger synes at være drivkraften for denne bredere, forklarende form for nyhedsjournalistik, der altså er karakteriseret ved at række ud over den debat, journalisten  dækker.  Baggrundsinformation  definerer  jeg  som 'fakta, som journalisten finder relevante, der udspringer af journalistens  egen  viden  om  de  politiske  forløb  og  dermed  ligger uden for debatten.' 4

Baggrundsinformationer  kan  være  selvstændige  sætninger eller længere passager, der indleder eller efterfølger gengivelser eller citater. Som her i en reportage fra 2007:

'Et af de eneste konkrete temaer, der blev debatteret, var måske lidt overraskende skolepolitikken, hvor Socialdemokraterne har varslet , at man vil genåbne skoleforliget for at imødekomme De Radikale og Ny Alliance.'

Debat: Ingen greb den sidste chance', Berlingske Tidende 2007 (mine fremhævelser)

Med  tilføjelsen  'måske  lidt  overraskende'  bidrager  journalisten  her  med  sin  personlige  vurdering  af  emnet  skolepolitik. Den sidste, markerede ledsætning er baggrundsinformation, der tjener som forklaring på emnet 'skolepolitik'. Journalisten vælger ikke at uddybe nogen substantielle elementer i skoleforliget, men bruger i stedet baggrundsinformationen til at forklare læseren  den  parlamentariske  situation  bag  det  debatterede  emne. Han flytter dermed fokus fra debattens diskussionsemne til den politiske  kontekst  for  ordvekslingerne  -  en  kontekstualisering, der gør ordvekslingerne nemmere for læseren at forstå.

Baggrundsinformationerne er oftest kendetegnet ved en tidslig markør , der peger tilbage på noget, der er sket på et tidligere tidspunkt. Markører, der understreger, at informationen ikke er direkte kronologisk forbundet med den debat, den bruges i. Der er  stor  forskel  på,  hvor  langt  tilbage  i  tiden  de  tidslige  markører tager læseren: Fra flere år eller måneder over nogle dage til få minutter. Når der er tale om flere måneder, er der ikke altid tale om en eksplicit tidsmarkør. Det ser vi blandt andet i følgende eksempel fra Jyllands-Postens 2011-dækning:

'Mens både SF og Socialdemokraterne ikke ønsker økonomiske begrænsninger , er regeringen og kommunerne blevet enige om at dæmpe de eksploderende udgifter på de specialiserede socialområde.'

'Der er penge i de fattige', Jyllands-Posten 2011 (min fremhævelse)

Her fremgår det ikke præcist, hvornår SF  og  Socialdemokraterne er blevet enige om at dæmpe udgifterne til specialområdet, men trods den manglende konkrete tidsmarkør er mekanismen klar: Journalisten viser tilbage til noget, der er sket.

Ofte handler de de tidslige markører kun om nogle få dage som i følgende eksempler:

'Helle Thorning-Schmidt, der hele søndagen havde haft travlt med at lovprise den konservative beslutning, krævede nu også […]'

'… statsminister Lars Løkke Rasmussen (V), der hele søndagen havde måttet gå balancegang mellem sine to partnere i den borgerlige lejr …'

'Lars Barfoed kom i krydsild i partilederrunde', Politiken 2011 (min fremhævelse)

De helt korte tidsmarkører kan som nævnt være ned til et par minutter og er typisk formuleret som 'efter mødet' eller 'inden mødet' el. lign. Et par af dem lyder:

'Løfter og garantier var det sparsomt med. Men efter mødet blev det klart, at de offentligt ansatte må imødese ny usikkerhed i jobbet, hvis V og K kommer til magten.'

'Jørgen Poulsen var da også i modvind, erkendte han selv bagefter .'

'Ellemann vandt første valgduel', Politiken 1998 (mine fremhævelser)

Disse helt korte tidsmarkører har samme kontinuerlige funktion som de længere. De skiller sig imidlertid ud ved at knytte sig til  journalistens personlige insider-information, som er opbygget gennem samtaler med de debatterende politikere eller andre magtfulde kilder i  forbindelse  med  dækningen af  debatten.  At tale om, hvad der er foregået inden eller efter debatten, indikerer  således  et  elitært  fællesskab  mellem  journalist  og  politiker, som yderligere  næres  ved  konsekvent  manglende  information om detaljerne omkring disse insider-ordvekslinger. Det fremgår fx  aldrig,  under hvilke omstændigheder samtalerne er foregået - om det for eksempel var et officielt interview eller en uofficiel samtale.

Disse tidsmarkører, der peger fra få minutter til flere måneder tilbage, har en narrativ funktion: Ved at binde debatten sammen med aspekter af den generelle valgkamp, eller politik mere gene-

7

6

5

4

3

2

1

0

rınlın a.ıl relt, signalerer journalisten, at debatten ikke har en større selvstændig betydning, men primært får sin betydning set i lyset af den samlede valgkamp. En bevægelse, der alene er båret af baggrundsinformationerne.  Stigningen  i  mængden  af  baggrundsinformationer  i  analyseperioden  har  altså  den  klare  effekt,  at betydningen af debatterne som selvstændige begivenheder nedtones, samtidig med at betydningen af valgkampen som en sammenhængende historie understreges. 2007

Mængden af baggrundsinformationer har været i kraftig stigning i analyseperioden. Figur 2 afslører således en stigning fra knap en procent af hele artiklen i 1990 til over seks procent i 2007 - altså mere end en seksdobling.

FIGUR 2: Vækst i mængden af baggrundsinformation (gennemsnit af de tre aviser) 5

## Inddragelse af eksterne kilder

Et af de konkrete baggrundselementer, der er tydeligst i vækst over de fire valgkampe, er brugen af eksterne kilder - enten andre politikere eller eksperter, som journalisten inddrager for at forklare baggrunden for, eller de mulige implikationer af, en ordveksling.

Et eksempel herpå er reportagen 'Khader bøjer sig - peger klart på Fogh' fra Politiken i 2007, hvor hele 41 procent består af baggrundsinformation. Mængden af baggrundsinformation er her så massiv, at reportagen til forveksling ligner en analyse. Karakteristisk for den er i øvrigt, at den er skarpvinklet - med Hallins begreb 'packaged'. Skarpvinklingen ligger i, at journalisten har udvalgt en enkelt observation fra debatten, som hele reportagen tjener til at fremhæve. Denne ene udvælgelse er et citat af Naser Khader om, at han har valgt at pege på Anders Fogh Rasmussen som 'kongelig undersøger'. Da Khader på dette tidspunkt i valgkampen blev tolket som tungen på vægtskålen i de parlamentariske forhandlinger, var denne udmelding opsigtsvækkende - og dermed oplagt at udvælge og fremhæve reportagens pointer ud fra. For at aktualisere og dramatisere Khaders udmelding vælger journalisten i sin baggrundsinformation at fremhæve den konflikt,  der  ligger  bag  udmeldingen,  nemlig  kritikken  af  partiets valgkamp.  Som  repræsentant  for  denne  kritik  vælger  journalisten Asger Aamund:

'Og i går gik erhvervsmanden Asger Aamund - der var en af idémænd  ene bag Ny Alliance - i medierne med en voldsom kritik af partiets valgkamp og af de uklare meldinger om, hvad der skal ske efter valget. 'Jeg vil sige det meget kort. Hvis de melder ud i morgen eller overmorgen, at de peger på Fogh som statsminister, så får de min stemme. Men gør de det ikke inden valgdagen, så får de den ikke', sagde Asger Aamund til Berlingske Tidende i går.'

Det er karakteristisk for de skarpvinklede reportager, der bygger på ganske få observationer fra debatten, at der bruges meget baggrundsinformation. Årsagen er logisk: Når journalisten baserer reportagen på en enkelt observation eller to, er der ikke nødvendigvis så mange oplysninger inden for debatten, der tjener til at fremhæve denne vinkel. Dermed bliver inddragelsen af baggrundsinformation, fx i form af ekspertkilder, oplagt.

Baggrundsinformation,  og  ikke  mindst  inddragelsen  af  eksterne kilder, fremstår ved første øjekast som neutrale informationer med det pædagogiske formål at højne læserens forståelse af en debat, som for den almindelige læser kan forekomme uoverskuelig (Lemert 1991: 39). Men jo længere journalisten fjerner sig fra de ordvekslinger, der rent faktisk fandt sted under debatten, jo mere tipper den fine balance mellem objektivitets- og reporteridealet.  Med  den  store  grad  af  baggrundsinformation  bliver journalisten  så  fortolkende,  at  reportagen  til  forveksling  kan ligne en analyse.

Min undersøgelse viser også, at udvælgelsen og inddragelsen af ekspertkilder kan tone artiklen politisk. Et tydeligt eksempel på det ser vi i Jyllands-Postens reportage 'Opgør om boligskat' fra 2007 fra debatten mellem Helle Thorning-Schmidt og Anders Fogh Rasmussen - en debat, der dækkes af alle tre aviser. I alle aviser  udvælger  journalisterne  den  samme  udtalelse  fra  Helle Thorning-Schmidt: at hun ikke vil sætte skatterne op, hvis hun kommer til magten. I Politiken og Berlingske Tidende står udsagnet  som  konstaterende  gengivelser,  mens Jyllands-Postens tre reportagejournalister beslutter at grave i validiteten af  udtalelsen. Det gør de ved i en baggrundsinformation at fastslå, at udtalelsen er i direkte modstrid med Socialdemokratiets samarbejdspartiers udmeldinger om samme:

'Samtlige partier i det sandsynlige parlamentariske grundlag bag en S-ledet regering har ellers fremsat forslag om at lade boligskatterne stige - De Radikale, SF og Enhedslisten. For nylig har Thorning desuden sagt, at 'alt er i spil'- også boligskatterne i en kommende skattereform. […] Både R, SF og Enhedslisten lægger op til at hente flere penge til statskassen fra erhvervslivet.'

Opgør om boligskat, Jyllands-Posten 2007

Ordet 'ellers' markerer her baggrundsinformationens intention:  at  gøre  opmærksom  på  de  problemer,  Socialdemokratiet vil  få  med  deres  samarbejdspartier ved ikke at sætte skatterne op.  Samtidig  får  journalisten  skudt  en  socialdemokratisk  selvmodsigelse ind - nemlig at Helle Thorning-Schmidt tidligere har sagt  det  modsatte,  at  'alt  er  i  spil'  -  også  boligskatterne.  Som yderligere belæg for det urealiserbare i Socialdemokratiets plan har  journalisterne  kontaktet  De  Radikales  næstformand  Morten Østergaard, der bekræfter, at hans parti stadig er uenig med Socialdemokratiet i forhold til ejendomsværdiskatterne. Journa- listerne bruger altså en ekstern politisk kilde til at så tvivl om troværdigheden af Thorning-Schmidts udtalelse.

Da valgreportagens mål er at informere om, hvad der er sket i den konkrete debat, og principielt intet andet, er inddragelsen af  eksterne eksperter et tydeligt genrebrud. Netop på grund af reportagens  gengivende  karakter  kan  den  almindelige  læser ikke forventes at gennemskue intentionen bag inddragelsen af eksperterne.  Eksperternes  udtalelser  fremstår  her  umiddelbart som tilstræbt  objektive  udsagn,  der  skal  komme  med  en  neutral  analyse  af  debatten,  men  har  i  virkeligheden  en  funktion som belæg for journalistens opfattelse af  debatten. Netop fordi ekspertudsagnene er indlejret i en ikke-subjektiv kontekst, som nyhedsjournalistik jo er, forstærkes deres overbevisende effekt jf. Roderick P . Harts pointe om, at retorik, i forståelsen persuasiv kommunikation, er mest magtfuld, når man ikke lægger mærke til den (Hart 1997: 204).

## Motivspekulationer som kritisk, analytisk praksis

Når baggrundsinformationen er specifikt møntet på politikeren, handler journalistens refleksioner altid om, hvorfor politikeren siger eller gør, som han/hun gør. Altså om de motiver , der ligger bag debattens udtalelser. Og netop omtalen af politikernes motiver, motivspekulationer, er blevet en integreret del af journalistens rapporteringer fra debatterne.

Et  eksempel fra Politikens dækning af en debat mellem Lars Løkke Rasmussen og Helle Thorning-Schmidt fra 2011 lyder således:

'Begge kandidaterne kom til duellen med ubehagelige personsager i pressen inden for de seneste dage. Løkke havde været en tur i Grøften i Tivoli frem for et Venstrearrangement, og Helle Thorning-Schmidts skattesag indledte duellen. Sagen har ikke stor substantiel tyngde, men kan presse Thornings troværdighed, hvis tidligere skattesag og leasing af bil i udlandet er flere eksempler på, hvor vælgerne kan sætte spørgsmålstegn ved, om Thorning selv lever efter det socialdemokratiske princip om, at de bredeste skuldre skal bære. Derfor var det nok ikke tilfældigt, at Thorning understregede, at hun er en ægte socialdemokrat, der kommer fra Ishøj og ved, hvad et pendlerkort koster til København.'

'Statsministerduel om midtervælgerens økonomi', Politiken 2011

Citatet består af to komponenter. De første tre perioder er ren baggrundsinformation, hentet uden for debatten, mens de sidste  to  er  journalistens  gengivelse  af  Helle  Thorning-Schmidts udtalelser; dels at hun kommer fra Ishøj, dels at hun ved, hvad et pendlerkort koster. Disse udtalelser fra debatten kobler journalist  en med baggrundsinformationens eksterne fakta via sætningen: 'Derfor var det nok ikke tilfældigt, at …' Koblingen synes logisk: Helle Thorning-Schmidts motiv er at fremhæve sin folkelighed, fordi nogle  dårlige  sager  i  medierne  har  givet  vælgerne indtryk af, at hun ikke er folkelig.

De  fleste motivspekulationer er  bemærkelsesværdigt  ens fremført i reportagerne. Som i eksemplet med Helle ThorningSchmidt og hendes motiv om at fremstå folkelig består motivspekulationerne af tre komponenter: 1) Politikerens udtalelse til debatten, 2) journalistens refleksion over, hvilket motiv der ligger bag politikerens udtalelse, samt 3) ord, der markerer sammenhængen  mellem  disse  tre  komponenter.  Motiv  spekulationens anden  komponent,  refleksionen  over  politikerens  motiv,  har - som i eksemplet med Helle Thorning-Schmidt - ofte form af bag  grunds  information.

Motivspekulationens  første  komponent  er  selve  politikerens udtalelse,  som  i  prin  cippet  er  verificérbar  information:  Hvis debatten var blevet optaget, ville udtalelsen fremgå af optagelsen. Jeg kalder denne komponent A. Motivspekulationens anden komponent, journalistens antagelse om motivet, kalder jeg komponent  B.  En  typisk  motivspekulation  kan  altså  sættes  på  følgende enkle formel:

Motivspekulation = X siger A fordi B.

De  fleste  motiver  i  reportagerne  kan  koges  ned  til  denne simple bevægelse, der dog kan antage flere former. Sætninger, hvor motiverne (B) udfoldes, kan begynde med udtalelsen (A) for herefter at glide over i det politiske motiv. Journalistens konstatering af politikerens motiv (B) samt baggrunden for at nå dertil (A) er en måde at kile et strategisk niveau ind i dækningen på: Ved at opstille et mål/en intention (B) og et middel/en udførelse (A) skaber journalisten et rum, han kan udfylde med sin kommunikationsstrategiske såvel som politisk analytiske ekspertise. Her kan han demonstrere sin evne til kritisk  refleksion  og  dermed indfri den nyhedsjournalistiske intention om at kritisere magthaverne - at agere demokratiets vagthund (Bro 2008; Skovsgaard 2010; Albæk 2015). Rummet mellem mål/intention og middel/ udførelse giver reportagerne et kraftigt analytisk præg. Til tider så massivt, at de til forveksling ligner analyser. Jeg har forhåbentlig nu fastslået relationen mellem politikerens udtalelse (A) og det politiske motiv (B).

En tredje komponent i motivspekulationen mangler dog stadig, nemlig forbindelsesleddet mellem A og B. Reportagen 'Dans om  dronningerunde'  fra Politiken 2007  rummer  det  hyppigst brugte forbindelsesled, nemlig verbet 'forsøger':

'Med en direkte appel til vælgerne om, at intet er afgjort, forsøgte statsminister Anders Fogh Rasmussen under valgkampens sidste tv-debat at styre uden om diskussionen om en dronningerunde.

[…]'

Ud fra formlen for motivspekulation er det politiske motiv (B) her, at Fogh vil styre uden om diskussionen om en dronningerunde. Udtalelsen (A) er hans appel til vælgerne om, at intet er afgjort.  Forbindelsesleddet mellem B og A er verbet 'forsøger' (der ofte også kan antage former som 'prøver' eller 'bestræber' i betydningen en bestræbelse på at indfri et defineret mål). Når politikeren forsøger på noget, vinkler journalisten den politiske udtalelse  ud  fra  motivet  som  bagvedliggende  parameter.  Det skyldes, at man, når man forsøger noget, har et fast, veldefineret mål, som man vil opnå for at indfri motivet. I mange motivspe- kulationer  bruges  verbet  'forsøger'  altså  som  forbindelsesled mellem B og A. Et andet eksempel fra samme reportage lyder:

'Men Fogh prøvede at reducere spørgsmålet om dronningerunde til en diskussion om »teknik«.'

Her forbinder verbet 'prøvede' motivet B (samme motiv som i forrige citat - nemlig at Fogh ikke vil tale om en mulig dronningerunde) med udtalelsen A - at Fogh reducerer spørgsmålet til et spørgsmål om teknik. I begge disse citater filtreres Foghs udtalelse gennem journalistens egen opfattelse af, hvorfor Fogh siger, som han gør: i begge tilfælde, fordi han vil undgå at tale om en evt. dronningerunde. Der er her tale om en inferens, som med I.S. Hayakawas definition lyder som '[noget] for afsenderen ukendt, som ræsonneres ud fra noget for afsenderen kendt' (Hayakawa 1978:  34).  Når  journalisten  infererer,  fortolker/bedømmer  han ikke  eksplicit,  men  hans iagttagelse transformeres til  en opfattelse .

Ved begge gange at vinkle Foghs udtalelser ud fra dette motiv om ikke at ville tale om dronningerunde præsenterer journalisten sin tolkning - motivspekulationen - som det vigtigste perspektiv over for læseren. Den politiske debat underlægges hermed journalistens opfattelse af forløbet, hvilket medvirker til det fokusskifte fra politiker til journalist, som både Patterson og Hallin omtaler (Patterson 2002: 74; Hallin 1994: 145). Ud over verbet 'forsøger' bruges også ordet 'derfor' til at forbinde udtalelse og motiv. Det ser vi blandt andet i følgende eksempel fra Politikens reportage 'Helle satte hårde stød ind - men Anders slog tilbage' fra 2007:

'Det socialdemokratiske angreb var et helt bevidst forsøg på at få velfærden højere op på dagsordenen i valgkampens slutspurt. Derfor gentog hun også anklagen om, at regeringen har nedprioriteret velfærden for at bruge pengene til skattelettelser. '

Ordet har samme funktion som verbet 'forsøger' (som i øvrigt også indgår i dette eksempel), nemlig at indlede den udtalelse (A), der skal indfri B. Går vi tilbage til formlen, kan eksemplet illustreres således:

A (det socialdemokratiske angreb) var et bevidst forsøg på B (at få velfærden højere op på dagsordenen) derfor A (gentagelse af angreb): A var et bevidst forsøg på B, derfor A.

Hvor ordet 'derfor' i ovenstående eksempel markerer bevægelsen  mellem  udtalelsen  og  baggrundsinformationen,  bruges ordet  andre  gange  til  at  markere  kommunikationsstrategiske motiver, der er hentet inden for debatten: Altså politiker X siger noget, og derfor siger politiker Y, som han gør. Reportagerne viser adskillige eksempler på, at tegn-årsag-bevægelsen mellem A og B markeres med bindeord som 'derfor', et tilbagevisende 'det' eller  lignende.  For  eksempel  ' Det  fik  Thorning til  at  gentage …', (ibid.) eller ' Dét kom ikke helt bag på Venstre-formanden, som  havde  tilrettelagt  et  hurtigt  modangreb  …'  ('Valgflæsk  i kødbyen',  Berlingske  Tidende  1998).  Disse  små  ord  markerer en tegn-årsagsbevægelse og fortæller dermed en sammenhængende og ofte underholdende historie om politikernes retoriske interaktion  under  debatten.  En  historie  med  journalisten  som dominerende fortæller.

## Konklusion

Det  rum  for  personlig  udfoldelse,  som  reportagen  rummer, skal begrænses til et personligt præg og ikke direkte fortolkninger og vurderinger, lyder genrekravet til en reportage, jf. afsnittet om reportagen som skizofren genre.

Min undersøgelse viser, at dette krav ikke overholdes. At valgreportagen i de trykte aviser er blevet en sjælden genre forekommer både logisk og uundgåeligt i lyset af genrens udvikling i perioden 1990-2011. Den svære balancegang mellem at informere tilstræbt objektivt og bidrage med personlige observationer er tippet, og i de seneste valgkampe er journalistens egen politiske viden blevet styrende for dækningen af debatterne. Analytiske elementer som baggrundsinformationer, inddragelse af eksterne kilder og motivspekulationer har udvandet genrens gengivende kerne ved at  flytte  fokus  væk  fra  udgangspunktet,  nemlig  debattens  indhold. De analytiske elementer er, set ud fra et genreperspektiv, fremmedlegemer i valgreportagen. Fremmedlegemer med den fællesnævner, at de alle er resultat af journalistiske fortolkninger og refleksioner og dermed mere handler om, hvad journalisten tænker om debatten, frem for hvad der rent faktisk foregår under debatten. Denne analytiske praksis tjener det prisværdige pædagogiske  formål  at  sætte  den  politiske  begivenhed  og  de politiske udtalelser ind i en sammenhæng.  Men udvælgelsen af baggrundsinformationer er naturligvis subjektiv og understreger dermed journalistens opfattelse. Da nyhedsjournalister generelt har en omfattende politisk viden, vil motivspekulationerne ofte være kvalificerede gæt. Men ikke desto mindre gæt, der uundgåeligt vil være farvet af journalistens personlige, redaktionelle og politiske profil. Det er derfor min vurdering, at reportagegenrens rum for personlige observationer langt overskrides gennem denne analytiske praksis.

Ophøjelsen af journalisten til ekspert frem for formidler kan føres  tilbage  til  journalistens  intention  om  at  kritisere  magthaverne  (Albæk  m.fl.  2015).  Denne  indgroede  skepsis  over  for magthavere er en del af nyhedsjournalistens identitet, som journalisten tilsyneladende ikke lægger fra sig, selvom formålet ikke lægger  op  til  dette  kritiske  perspektiv.  Modsat  det  lidt  tunge, deskriptive arbejde, som dækningen af en debat er, giver fokus på strategi og motiver prestige i branchen og den selvudnævnte ekspertstatus af politisk medspiller .

Gennem  det  kritiske  perspektiv  demonstrerer  journalisten således over for politikerne, læserne og ikke mindst journalistkollegaerne, at hun forstår det politiske spil og ikke uden videre accepterer politikernes budskaber som idealistiske ytringer. Men de analytiske betragtninger trækker valgreportagen længere og længere væk fra sit udgangspunkt, nemlig gengivelsen af debatten. Når behovet for gengivelsen reelt bortfalder, og politikeren mere eller mindre skrives ud af teksten, når journalistens tekst bliver så autonom, at den kun ganske svagt bygger på debatten, ja,  så  begynder  valgreportagen  at  overflødiggøre  sig  selv.  Min vurdering er derfor, at tiden er løbet fra den klassiske valgreportage, 'journalistikkens urform'. Snart vil denne genre sandsyn- ligvis slet ikke være at finde i de trykte medier, men udelukkende på internettet.

De subjektive formidlingsmekanismer, jeg i denne artikel har peget på, vil dog også være fremherskende i internettets reportager såvel som i andre typer af nyhedsartikler.  Det er derfor mit håb, at kendskabet til greb som inddragelse af baggrundsinformation, eksterne kilder og motivspekulationer kan være værdifuldt i afkodningen af subjektivitet i nyhedsjournalistik generelt.

## REFERENCER

- Albæk, Erik, Van Dalen, Arjen, Pihl-Thingvad, Signe, Skovsgaard, Morten og De Vresse, Claes (2015): Den danske journalist: Værdier, produktion, indhold. Odense: Syddansk Universitetsforlag.
- Bech-Karlsen, Jo (2000). Reportasjen . Oslo: Universitetsforlaget.
- Hackett,  Robert  A.,  and  Yuezhi  Zhao  (1998). Sustaining  Democracy? Journalism and the Politics of Objectivity .  Edited by Richard S. Gruneau, The  Culture  and  Communication  in  Canada  Series Toronto: Garamond Press Ltd.
- Hallin, Daniel C. (1994). We keep America on top of the world: Television journalism and the public sphere. Edited by James Curran, Communication and Society . London: Routledge.
- Hart, Roderick P . (1997). Modern Rhetorical Criticism . Needham Heights: Allyn and Bacon.
- Jønch-Clausen, Heidi (2010). 'Fra slag i bolledejen til kontraktjournalistik'. Journalistica , nummer 2, s. 100-119.
- Jønch-Clausen, Heidi (2014). Kamppladser og kommandorum. Odense. Syddansk Universitetsforlag.
- Kovach,  Bill,  and  Tom  Rosensteil  (2001). The  Elements  of  Journalism . New York: Three Rivers Press.
- Lemert, B. James, William R. Bernstein, James M. Rosenberg, and Karl J. Nestvold (1991). News Verdicts, the Debates, and Presidential Campaigns New York: Praeger.
- Møller Hansen, Kasper og Kosiara-Pedersen, Karina (red.) (2014): Folketingsvalget 2011 i perspektiv. København: Djøf Forlag.
- Patterson, Thomas (2002). The Vanishing Voter - Public Involvement in an age of Uncertainty. New York: Alfred A. Knopf.
- Roksvold, Thore (red.) (1997): Avissjangrer  over  tid , Studier  i  språk  og sjanger. Fredriksstad. Institutt for journalistikk.

- Schudson,  Michael  (2003). The  Sociology  of  News .  Edited  by  Jeffrey C.  Alexander, Contemporary  Societites New  York:  W.W.  Norton  &amp; Company, Inc.
- Kleis Nielsen, Rasmus og Schrøder, Kim: Danskernes brug af nyhedsmedier 2013. Roskilde Universitet: Center for Magt, Medier og Kommunikation.
- Steensen, Steen (2009). Stedets sjanger - om moderne reportasjejournalistikk. Kristiansand: IJ Forlaget.
- Svith, Flemming. 2011. Nyhedsjournalistik - Bedre end sit rygte? , Institut for Statskundskab, Aarhus Universitet, Aarhus.
- Politiken  den  15.  juni,  2015:  politiken.dk/indland/politik/folketingsvalg2015/ECE2695786/venstre-kandidater-angriber-pressen-i-laderthorning-slippe/

Videnskab.dk, 21. januar 2011 www.videnskab.dk/blog/er-medierne-bla-lejesvende

www.mediawatch.dk/Statistik/Laesertal\_aviser/

## NOTER

- 1 Journalister og redaktører benægter som regel dette og betoner, at tilstræbt objektivitet stadig er deres vigtigste formidlingsideal. (JønchClausen og Lyngbye, 2007; Skovsgaard 2010; Albæk m.fl. 2015).
- 2 Undersøgelsen var del  af  mit  ph.d.-projekt  'Kamppladser  og  kommandorum - en retorisk analyse af valgreportagens retorik', som jeg afleverede i 2012, og som blev udgivet i 2014.
- 3 I  min  ph.d.-afhandling,  som  denne  artikel  bygger  på,  peger  jeg  på flere årsager, bl.a. fremvæksten af bløde featureagtige valgreportager, hvor politiske udtalelser stort set ikke figurerer, da underholdningsværdien i disse er prioriteret langt højere end informationsværdien.
- 4 Der er en klar sammenhæng mellem baggrundsinformation, forklaring og analyse, da baggrundsinformationen tjener en forklarende og analyserende funktion. Dermed befinder forklaring og analyse sig på et andet, mere overordnet niveau. Jeg vælger dog i denne artikel at fokusere  på  baggrundsinformationer  som  forklaringens/analysens byggesten, da disse er meget konkrete og let identificérbare i modsætning til forklaring og analyse, der efterhånden udgør et selvstændigt genstandsfelt  inden  for  nyhedsjournalistikforskningen,  jf.  fx  Svith 2011.
- 5 Søjlerne  viser  udviklingen  i  den  gennemsnitlige  andel  baggrunds-

information per artikel for alle aviserne i hvert af de tre valgår. Når 2011-valgkampen ikke er medtaget, skyldes det, at materialet (antallet af reportager) udgør et for spinkelt grundlag at lave statistik på.