Hrablen
Forfattere: Karsten Sand Iversen
Tidsskrift: passage (2004-09-01)

I

1 1

il

l i

l i

Il

I

## Hrablen

## Om Bohumil Hrabal (1914-1997)

## KARSTEN SAND IVERSEN

Efter  'de socialistiske  broderfolks'  indmarch  i Tjek­ koslovakiet i 1968 fik Bohumil Hrabal "ifølge loven om genspejling" forbud mod at publicere, "men de­ sto mere skrev jeg".  Et forløjet og dødt sprog tvang et le'vende og livgivende under jorden. Hrabal havde støttet Dubcek og fik det hemmelige politis kærlig­ hed at føle.  Nerverne svigtede, han blev hospitalise­ ret og levede derefter med en usund respekt for dets h yp pige intimideringer og forhør. ·1 den pålagte tavs­ heds år skrev han flere hovedværker som cirkulerede i  samizdat-form.  Fra  1976  kUlll1e  hans  bøger  atter udkomme  i  Tjekkoslovakiet - på  visse  betingelser. Et  interview åbnede døren:

Til  trods for  eftergivenhed  over  for  pres  og  lidet heltemodig  adfærd forblev  Hrabal  en  litterær  helt i Svejks poliske fædreland.  Var han ingen Jan Palach, ingen offerfakkel, brændte han desto mere for livets skønhed  og  sine  teksters  langsomme  ulmen.  Hvis han  havde  været  hos  "gudsbarnet  Palach",  skrev Hrabal i  1989 på 2oårsdagen for  hans død,  ville  han have  bedt ham brænde, ja, men af  ordet der kunne blive  kød.  Hrabal  troede  på  ordets  forvandlende magt, ikke askens tavshed.  Livet, ikke martyriet.

-;;1r-----------------------------bl-

Han erklærede offentligt sin støtte til 'socialismen', som han omhyggeligt  undlod  at  definere  [  ...  ]  og  underskrev  Anti­ Charteret, et dokument det tjekkoslovakiske regime påtvang de skabende som en reaktion mod Charta 77, det\m�nneskeCP--' rettighedsmanifest  mange af hans  gamle  venner  udsendte (Skvorecky).

Hrabal  gik  på  kompromis  og  lod  censur  og  selv­ censur diktere.  I efteråret  1989, umiddelbart før re­ gimets fald og Vaclav Havels indsættelse som præsi­ dent,  blev  han  beskyldt  for  kollaboration  fordi  han ikke underskrev  protestnoten Nogle få sætninger som blev prøvestenen for om man var for eller imod sty­ rets  ubøjelige  dogmer. Han  ville  oprindelig  have skrevet  under,  men  et hovedværk  stod foran  udgi­ velse:  "Jeg ville ikke  bytte den  underskrift  [  . . .   ]  for firs  tusind  eksemplarer  af Alt for højlydt  ensomhed", "hele  formålet  med  min  tilværelse  i  denne  verden har  været at skrive Alt for højlydt  ensomhed" - hvori det siges: "Jeg lever blandt mennesker der ville lade livet for en pakke  pressede tanker."

Totalitære regimer har  i al deres nervøse skrøbelighed  og  mangel på subtilitet,  gerne  et  skarpt øje for  hvad  der  modsiger  deres  ideologiske  interesser g-Unifor:.mite.t,-ogJo.t-SLv.idLeLH.usak.,,:i:egimec,,....------­ utryghed ved Hrabal følgerigtig  og  et ridderslag  til digteren. Spørgsmålet  er  dog  om  myndighederne ikke forregnede sig, når  de i  1976 troede at censurindgreb kunne uskadeliggøre hans tekster  - der allerede  havde  virket i  undergrunden.  Svaret findes  i Alt for højlydt  ensomhed:

Inkvisitorer i hele verden brænder bøgerne forgæves, og hvis bøgerne  indeholder  noget af gyldighed,  hører  man  dem  le sagte i ilden, for enhver ordentlig bog peger altid et andet sted hen og ud over sig selv.

Uanset  hvor  mange  lunser  man  flår  ud  af Hrabals tekstkorpus, et dets art og væsen intakt, fordi det ikke er meninger han bringer  til torvs,  men en  langt mere uhåndterlig  og  dybtliggende ideologikritik der  ytrer sig som eros, hedonisme, latter. Det er en aideologisk (men  ikke  politisk  uvirksom)  skrift  som  i  selve  sin uregerlige  form  og  uforudsigelighed  fornægter  hie­ rarkier, institutioner,  orden, endimensionalitet.  "Min gud er Dionysos."

Hrabal  var  daglig  ølgæst  på  D e n  Gyldn e Tig e r  i Prag.  H e r  h e nt e d e han farv e rig e værtshushistori e r, h e r lytt e d e han måske ikk e mindst til måden den folk e lige fortælling g e bærder sig på: ikk e i logisk e forløb  m e d st e ds e :fr e madfør e nd e , lin e ær  handling, m e n fabul e rende,  anarkisk,  h yp erbolsk,  i  springsk e digr e ssioner og parataktisk glid e fl ugt ud ad tangent e rs  tang e nt e r.  Hrabal  nær e d e stor  v e n e ration  for d e n  født e mundtlig e fortæll e r,  sål e d e s  onk e l  P e pin som vill e aflægge fjort e n dages besøg på fad e r Hrabals brygg e ri i Nymburk og bl e v i fyrr e år.

vaske sig  bagefter,  hvorimod skomageren roligt kan  pille sig i næsen, en slagter skal også være nøjeregnende

- hvorpå følg e r  histori e n om slagter e n d e r  af  vanvar e  fi k forbinding e n om sin fing e r  bagt ind i en l e -v e rpølse der e ndt e på stabslæg e ns  tall e rk e n.  Monologen  mund e r  ud  i  d e t  litt e rære  u e nd e ligh e dst e gn: .  .  . Kun  tid e n,  sol e ns  n e dgang,  sætt e r e t  int e rimistisk  punktum,  og  forfatt e r e n  tag e r  ord e t.  For  "d e henrykt e øjne" af den gamle mand affører pigen sig blus e og shorts.  Nøgen vas� e r  hun sig fra øv e rst til n e d e rst.  Fortælling e n  afslør e r  sig  h e r  som  r e n  forfør e lse,  fuldbyrd e ls e n som undselig øjenlyst.

Et  mildt  vanvid  g e nn e mtræng e r  t e kst e n,  dyb  humor og visdom. Skriften e r kropslig og konkret,  ur e n, og tirrer  og modsiger e nhv e r politisk  dekret e r e t  r e -alismes ord e n og anstændigh e d.  S e lv,  netop, e t dydsiret småborg e rligt regim e  e r  værg e løst mod så smittend e sans e ligh e d, så  skamløs  uskyld. "Og  hvad angår min snakk e n,  så er  d e n mit forsvar mod politik, ja�� e n er min politik."

I dionysisk e bill e d e r d e finer e r Hrabal sin fortæll e -måd e (paben{, dvs.  snakk e n,  at  lad e mund e n løb e ) som e n "næsten kemisk r e aktion" som d e n d e r  gør most  til  vin  og  malt e kstrakt e r  til  øl.  Histori e rn e yn gl e r  og  myldr e r,  det e n e ord  tag e r  d e t  andet.  Figurern e er  rablende,  m e n  all e rhøjst  smågale,  uforb e d e rlig e hrablere som d e n ældr e skomager (P e pin) d e r  i Dansetimer for  voksne og  viderekomne, e n firs  sid e r  lang monolog ud e n punktum,  tal e r til e n kirs e -bærplukk e nde  frøk e n.  Hans  hygi e jn e  e r  tvivlsom, han er iført tre  par bukser,  og  famili e n send e r  ham ud i  r e gnv e jr  så  han  dog kan :fa  en  afskylning.  D e n --------E&gt;'alo.p.p. erend e \_, \_ånd. e lø\_s e �vada e :r. e n vilter\_blanding  \_\_  �amt af  saftigh e d e r,  pral e ri,  selvhævd e ls e ,  østrignostalgi og h e l e kurs e r i ølbrygning e ll e r skomag e ri.  "D e nne tekst skal vis e ,  hvor kompliceret m e nn e sk e t e r,  hvor fuldt af  poesi,"  har Hrabal sagt,  og  po e si  og  humor e r  der  især i præcision,  hukommels e ns og fabul e ring e ns:

og da han havde drukket ti øl, så pissede han helt op til rekla­ meskiltet for Nachods væverier,  helt op til accenten over a ...

Po e sien find e r  Hrabal  uvægerligt  i  det  lave  og  for­ agt e de,  m e ns han med sikk e r kunstnerisk hånd sl yn ­ ger  sin e rank e r  af tils yne ladende  løsteller  ufor­ bundn e histori e r.

Det kan lyd e sådan:

det er ligesom med bagerfaget, som min bror Adolflærte, det er en kunst at skubbe bagværk ind i ovnen, helt forsigtigt med brødspaden, ligesom i billard, når man laver horn på pladen må man ikke spytte i hænderne, hvis kontrolløren ser det, vanker der straks en lussing, og hvis bageren går ud og tisser, skal han Cand.  jur.  Bohumil Hrabal arbejd e d e som forsikringsag e nt,  ved j e rnbanen og på et stålværk,  en kran e \_harn.i..hoY.: e .det....'..'.h\_v..o:c e fteLJlliLskl:iv.ei:i-bl�---b e dr e ".  Fra 1954 til 1958 pakk e de  han  affaldspapir til  genbrug i Spal e nagad e n i  Prag. Alt for  højlydt  ensomhed e r henlagt til d e nn e arbejdsplads. Monologen begyndt e som frie  v e rs a la Apollinair e ,  og  i  sin endelige  prosaform  bølger  d e n e ndnu  i  mægtig e rytm e r.  G e nkommend e motiv e r  og fras e r  mim e r  pr e s­ s e maskin e ns  peristaltisk e b e væg e ls e r.  D e t e r  ikke blot e n  m e kanisk  pr e ss e ,  m e n e n  forslug e n  sprog­ kværn  som  forvandl e r  d e t  vraged e og  besudled e , banalt  brugspapir såv e l  som  und e rtrykt e skrifter,  til ny skønh e d:  blodigt slagt e rpapir,  filosofisk e skrifter, mus og flu e r press e s til kompakt e baller af knust liv, m e n g e nopstår som und e rgrav e nd e b e tydning i Hra­ bals t e kst.

I 35 år har Han.fa arb e jd e t  i  sin  dyb e kælder.  To­ pografisk  b e find e r  han  sig  m e ll e m e n himm e l  "der ikke  er  human"  og  samfund e ts  underjordisk e af­ føringskanaler,  m e ll e m  Kants  b e undrede  stj e rn e ­ himm e l  og  samfund e ts  udsondring e r.  Gennem e t hul i  loft e t  hæld e s  affaldspapir  n e d  for  at  bliv e for­ vandl e t fra nog e t konkr e t og sans e ligt m e d e n brugs-

l

l

i

I

-- ,�---

historie  til  en  abstrakt  pakke  som  papirmøllen  en­ deligt vil forvandl� til hvidhed.  Men Hanta modar­ bejder anonymiseringen.  I  årenes  løb har han  sam­ let og læst et stort antal af de kasserede bøger,  han er  belæst  mod  sin  vilje  og  hans  hjerne  "mekanisk pressede tanker, hele idepakker".

Han kæmper mod bøgernes udslettelse ved dels at inkorporere dem i sit hoved,  dels at lægge  en  vær­ difuld bog i  hver pakke som et  "hjerte".  Skabelse, liv  indsmugles i  ødelæggelsen,  kontrabanden  er  en si gn atur  og  en  symbolsk  tilintetgørelse  af  tilintet­ gørelse,  sabotage.  Pakkerne  smykkes  tillige  udven­ digt  med  kasserede  reproduktioner  af  stor  maler­ kunst. I disse handlinger rummes kunstnerens, tænkerens rolle i et samfund bestræbt på at udslette forskelle  og  lamme  det  personlige  udtryk  der  står under  stadig  mistanke  for  opsætsighed  mod  syste­ mets .monotoni og levende. død.

I  satiriske  passager  ekspliciteres  kritikken  af  det kommunistiske . styre. Under  sin kælder besøger Hanta  gerne  "kloakrensere  med  universitetsuddan­ nelse" som udfører sociologiske studier over fækali­ ernes art og kondomernes antal, "vor tids historie".

Hrabal skrev, p'å fortællingens bud, i frygt for sine egne :frygtløse skriverier, som gav ham så rig anled­ ning til at frygte  tankepoliti.et.  Men frygten  var  til­ sk yn dende  og  skriveriet  hans  redning  fra  politiets terror - en  speget,  udvejsløs  dialektik  som unddra­ ger  sig  sorthvid  moraliseren. "Jeg  ønskede  kun  at dø." I et af sine breve til Dubenka opsøges han i Den Gyldne Tiger af  en dansk journalist som

## ar.\_\_  \_\_  nåed€-til..sit-endeli.ge-opsummei::ende-sp.øi;gsmåL  .....  -D.e-s�geF-------

\_\_\_\_\_ \_,A....,\_f dem-e:i;far,er--han-h.v.:01:dan.\_at:hej.d. e1:.e-11e.defi:a-1i ... bevæget sig op i overbygningen og akademikere må leve som arbejdere.  Husak.-regimet var - måske inspireret  af  Maos  kulturrevolution,  i  hvert  fald i  en stendød dialektiks navn og sprog - kendt for at sætte eksperter og smagsdommere fra bestillingen og lade dem ydmyge som gadefejere og skraldemænd.  Men netop nedefra rumler latteren.

Nye tider og sæder truer den flittigt øldrikkende og ikke alt for effektive Hantas liv. Han besøger en kæmpepapirpresser  og ser forfærdet  en  mælke- og  juicedrikkende  socialistisk  brigades  rationaliserede,  kliniske  planindsats.  Mælk,  koslim  som ikke  en ko ville røre,  bliver  i  Hantas foragt til  en  obskøn  renhed,  til sanselighedens  pasteuriserede  negation.  Arbejderne er optaget af ferierejser, ikke af  bøger og tanker, ame­ rikanismen  har  usurperet realsocialismen.  Ha:nta,  og med ham en æra og en produktionsmåde, afskediges, men lægger sig som hjerte i den gamle maskine og la­ der sig presse ind i en pakke affaldspapir.  Han.fa indgår i kredsløbet, regenereres og består, endelig et med sine elskede bøger, opgået i deres masse.

altså at mens andre forfattere led i fængsel som dissidenter og medlemmer af Charta 77, så morede De Dem ... ? ... Åh, De mener om jeg stønnede  og led og blev forhørt, jamen,  kære danske dame, det var en selvfølge ... sådan som jeg blev indkaldt og langsomt, men systematisk venligt plaget af vores humane politis funktionærer ... det var simpelt hen en del af ens rettigheder og pligter som borger, der står ganske vist ikke noget om det i forfatningen, men de af mine venner der var og er følsomme,  ja sarte, måtte vælge ... emigration ... og  jeg emigrerede  indad,  her til værtshuset for  eksempel  ...  Og,  kære danske  dame,  hvor forfærdelig bange jeg plejede at være,  og hvor frygtelig bange jeg er selv i dag!

Der  er  en  værdighed  i  Hrabals  pragerironiske  gal­ genhumor,  i  at  vedstå  sig  sin  menneskelige,  alt for menneskelige  frygt,  som  udstiller  det  grelle  i  jour­ nalistens facile  bebrejdelse.

I fortællingen Tryllefløjten fra  januar 1989, et  al­ derdommens fortvivlede selvopgør, behandler Hra­ bal følelser af tomhed,  krise,  manglende mod.

Hrabal  udtalte  i 1987 i  et  italiensk  interview  at denne fortælling kunne læses helt realistisk som hi­ storien om en arbejder der ikke forstår den nye tid og dens maskiner, og at han personligt 0 foretrak den læsning. Påstanden er, om ikke urimelig, så dog let­ tere bes yn derlig når man betænker tekstens karakter af  surreel  fabulering  og  dens  afstand  til  doktrinen om socialistisk realisme.  Den forstås nok bedst som selvbeskyttende  knæfald  for  regimet.  Teksten  var endnu ikke officielt udgivet i  Tjekkoslovakiet,  men kendt  i  udlandet.  Som  ægte  tjekkisk  rævepels  lod Hrabal dog muligheden for en  "symbolsk" læsning stå åben, ligesom han i sin tid havde undladt at spe­ cificere hvilken sosj:--.llisme  han  hyldede. v, Fin

.......

Men da jeg læste at Kafka havde villet springe ud fra femte sal i det hus hvor han boede, Maison Oppelt, en engrosvinhandel med op til syv hundrede tusind flasker værdifulde vine lagret under Det Gamle Bytorv, da jeg læste at Malte Laurids Brigge også boede på femte sal i Paris, da jeg hørte om de forskellige femtesale,  udskød jeg mit spring ud ad vinduet - og hvis jeg havde styrken, ville jeg også købe en dunk benzin og sætte ild til mig selv, men  jeg er bange, så tapper er jeg ikke ...

Man har siden spekuleret over om Hrabal sprang el­ ler. faldt  da  han i februar  1997,  knap  83  år gammel, døde efter  et styrt fra et vindue på femte sal på det hospital  hvor  han  blev  behandlet  for  sin  gigt.  Han var efter sigende stået op på et bord for at fodre fug- lene.  Hvem ved.  Måske ville han som Wu Tao-tzu, og  som Hanta,  gå ind i  sit  eget  værk  og  dets  over­ flod af barokke episoder - med en sagte latter og et sent mod undslippe fortidens skygger.

## Litteraturliste

Bohumil Hrabal: Tanzstunden  far Erwachsene und Forlgeschrit­ tene, Frankfurt 1995. Allzu laute Einsamkei.t, in: Sanfte Bar­ baren, Frankfurt 1987. Hommage a Hrabal, udg. af Susanna Roth, Frankfurt 1989. Total Fears, Plag  1998.

· ,.\_, Danske oversættelser af  Hrabal: Expres-baren Kosmos, København  1968.  Jeg  har  serveret for  den  engelske  konge, Århus 1990. Skarpt bevogtede tog, Århus 1991. Dansetimer for voksne og  viderekomne er planlagt til  udgivelse på forl ag et Batzer &amp; Co.

Josef Skvorecky: Talkin' Moscow Blues,� London 1989. LJ