Jon A.P. Gissel: Gud, Livet og Menneskene: Ni danske, konservative forfatterskaber (Munch & Lorenzen, 2017)
Forfattere: Jakob Munk Jensen
Tidsskrift: dttk (15-06-2018)

Gud, Livet og Menneskene: Ni danske, konservative forfatterskaber Jon A.P. Gissel Munch &amp; Lorenzen, 2017 301 sider

## Anmeldt af Jacob Munk Jensen

På samme  måde  som  venstrefløjen i 70'erne  fik  en  intellektuel  opblomstring, rør det i disse år på sig i den borgerlige lejr, hvor der udkæmpes en åndskamp mellem liberale  og  konservative.  Et  af  de  mest interessante udtryk for denne bevægelse er  forlaget  Munch &amp; Lorenzen, der positionerer sig utvetydigt i den konservative lejr. Gud, Livet og Menneskene er forlagets anden udgivelse af dr.phil. Jon A. P. Gissel og følger dermed op på den beslægtede Konservatisme og Kulturkamp fra  2014. I Gud,  Livet  og  Menneskene portrætterer Gissel  ni  danske,  konservative  forfattere i  sidste  tredjedel  af  1800-tallet,  og  selv for  mig  som  bachelor  i  litteraturhistorie var disse næsten alle nye bekendtskaber. Hvor et navn som Molbech vil være kendt af mange i kraft af hans ikoniske oversættelse  af Dantes  Guddommelige  Komedie , vil  færre  have  stiftet  bekendtskab  med navne  som  Rudolf  Schmidt,  K.G.  Brøndsted og Henrik Scharling.

Gissels læser finder sig selv kastet ind i  en  kulturkamp,  som  man  knap  vidste fandtes. Det er hverken folkeligt eller akademisk kendt, at Brandes og naturalismen ikke blot med ét gjorde ende på romantikkens bestræbelser og satte en ny ateistisk, kulturradikal dagsorden i dens sted uden intellektuel  modstand.  Imidlertid  udgør dette værks ni forfattere netop en sådan modoffensiv,  som  er  ligeså  inspirerende i  dag  som  dengang.  Fællesnævneren  for dem alle er forsvaret for kristendommen, troen på Gud og en insisteren på menneskets  frie  vilje  imod  tidens  deterministiske  strømninger.  For  disse  forfattere  er kristentroen imidlertid forbundet med et litterært forsvar for det romantiske imod naturalismen såvel som med en særlig fascination  af  den  klassiske  tradition.  Det nationale er i  højsædet  for  næsten  samtlige  forfattere,  men  det  nationale  beror altid  på  visse  universelle,  moralske  værdier såvel som på den latinske kulturarv. Derudover har flere af forfatterskaberne, herunder  navnlig  Molbech  og  Ernst  von der  Recke,  en  insisteren  på  et  næsten klassicistisk  skønhedsbegreb,  hvor  form og metrik er af afgørende betydning, og Gissel formår med udførlig litterær dokumentation at demonstrere effekten heraf. En skam, at kampen for metrisk poesi er kategorisk  tabt  i  dag,  tænkte  jeg  undervejs. Generelt står vor samtids litteratur i en beklagelig kontrast til disse ni forfatterskaber. Jeg kan ikke komme på nogen samtidig kristen intellektuel,  der  som disse lader sin tro danne baggrund for en både litterær, politisk og kulturel kritik.

Gissel  lægger  da  heller  ikke  skjul  på, at værket ikke først og fremmest er tænkt som arkivarbejde, men som opfordring til at genoptage åndskampen (se f.eks. s. 4). Imidlertid kan dette forsøg på at aktualisere forfatterskaberne til tider virke noget anstrengt, som når Gissel sammenligner Carl Plougs kritik af Grundtvigs frihedsbegreb  med  moderne  terrorbekæmpelse (s.  58).  Bogens  styrke  er  derimod  netop dens evne til at tage sig tid til at forstå forfatterskaberne på deres egne præmisser. Gissels  portrætter  er  altså  ikke  primært biografiske  men  analytiske.  Ærindet  er at  finde  forfatterskabernes  røde  tråd  og udrede deres teologiske, moralske og politiske  standpunkter,  altid  med  udførlig dokumentation fra grundteksterne.

Der er ingen tvivl om, at disse forfattere  for  Gissel  udgør  en  samlet  kristen, romantisk front mod radikalismen. Imidlertid mister Gissel aldrig blikket for deres  enkeltheder,  og  mangfoldigheden  af forfatternes  tænkning  er  fascinerende.

Carl  Ploug  fremtræder  som  den  politisk engagerede  Estrup-tilhænger,  for  hvem nationen,  kongedømmet  og  de  borgerlige  pligter  er  uløseligt  forbundet  med kristentroen.  Læsningen  af  Rudolf  Schmidt,  mit  foretrukne  portræt  i  bogen, fremlæser  derimod  det  inderlige  og  melankolske i forfatterskabet. Fibiger nærer en mystisk fascination af den orientalske oldtid, mens Thomas Lange er optaget af den lokale  natur  på  en  måde,  som  leder tankerne hen på moderne forfattere som Klougart. Vidden af disse forfatterskaber er  slående  men  slører  ikke  for  den  dybe sammenhæng imellem dem.

For den teologisk interesserede vil Gissels Henrik Scharling-læsning utvivlsomt udgøre et højdepunkt. Scharling er på en gang  klassisk  lutheraner  og  romantiker. Sagt med hans egne ord: »I Augsburgerbekjendelsen,  Apologien  og  Concordieformlen findes ingen Romantik, og drømmende »romantiske« Sjæle finde  sig  kun lidet tiltalte ved disse Skrifter, og dog ere de  af  største  Betydning  for  en  sand  romantisk Verdensanskuelse - de indeholde nemlig  dens  skjulte  Grundlag«  (citeret fra  s.  271).  Jeg  er  aldrig  før  stødt  på  en sådan  forening  af  konfessionel  luthersk teologi og litterær romantik, og det er en stor præstation af Gissel at fremlæse dette aspekt af Scharlings tænkning.

Gennem Gud,  Livet  og  Menneskene blev listen af værker, jeg bare måtte læse, stadig større, og Gissel har med sine inspirerende forfatterportrætter utvivlsomt givet læsestof til de næste mange år. Og for det kan jeg kun sige tak.