Introduktion: Løgn og sandhed – fakta og fiktion
Forfattere: Yevgeniy Golovchenko, Anne Bach Nielsen, Hjalte Bonde Meilvang
Tidsskrift: politik (2018-06-01)

## Introduktion:

## Løgn og sandhed

## -  fakta og fiktion

Yevgeniy  Golovchenko,  Ph.d.-stipendiat,  Institut  for  Statskundskab,  Københavns  Universitet;  Anne  Bach  Nielsen,  Ph.d.-stipendiat,  Institut  for  Statskundskab,  Københavns Universitet;  Hjalte  Bonde  Meilvang,  Ph.d.-stipendiat,  Institut  for  Statskundskab,  Københavns Universitet

'Fake News' er et begreb, der har fundet en fast plads i almindelige borgeres ordforåd både herhjemme og i udlandet. Interessen for falske nyheder opstod for alvor i forbindelse med det amerikanske præsidentvalg i 2016, hvor journalister verden rundt gik til angreb på udsagn og påstande fremført af den republikanske præsidentkandidat Donald Trump. Her udspillede sig en krig om fakta, hvor 'faktatjek' blev journalisternes skarpeste våben i kampen om sandhedsværdien af præsidentkandidatens udtalelser. Donald Trump tog selv aktiv del i kampen og fremsatte fx anklager mod ellers anerkendte nyhedsmedier som CNN.

Det  blev  startskuddet  til  en  tid,  der  ofte  italesættes  som  en  postfaktuel  verden præget af falske nyheder og alternative fakta. Naturligvis handler debatten om mere og andet  end  den  amerikanske  præsidentvalgkamp,  og  både  journalister  og  akademikere vurderer  således  samfundet  til  mere  grundlæggende  at  være  karakteriseret  af  'posttruth' (Davies 2016; Harsin 2015; Levitin 2017), som Oxfords University Press' ordbog i  2016  kårede  til  'årets  ord'.  Denne  samtidsdiagnose  fører  til  helt  centrale  spørgsmål vedrørende  politikformulering  og  beslutningstagning  anno  2018:  Hvad  er  falskt  eller sandt; fakta eller fiktion? Er falske nyheder en ny og truende samfundsproblematik, der har konsekvenser for den offentlige demokratiske debat? Hvilke informationer kan beslutningstagere stole på, og hvilken rolle har videnskaben i samfund, hvor mis- og desinformation er hverdagskost?

Bekymringen over postfaktualitet knytter sig oftest til debatten om sociale medier.  Her  bliver  store  internetvirksomheder  som  Facebook,  Twitter  og  Youtube  udråbt som arnesteder for falske nyheder (Carey 2017; Hern 2017). Virksomhederne har dog på det seneste anerkendt problemet og afsat ressourcer til at udvikle nye teknologiske og sociale  løsninger,  der  vil  kunne  forbedre  informationskvaliteten.  Siden  2017  er  Facebook eksempelvis begyndt at bekæmpe den økonomiske incitament for vildledende artikler ved at blokere for reklamer fra sider, der gentagende gange spreder falske oplysninger (Liao 2017; Mosseri 2017).

Tilsvarende rejser mange bekymring over, hvad det gør ved muligheden for en oplyst  offentlig  debat,  hvis  den  ikke  længere  afvikles  med  en  grundantagelse  om,  at noget  er  sandt  og  noget  andet  falsk.  Ifølge  Hannah  Arendt  består  løgnenes  sejr  over sandheden ikke i, at løgnen nu accepteres som sandhed, men at:

the sense by which we take our bearings in the real world-and the category  of  truth  versus  falsehood  is  among  the  mental  means  to this end-is being destroyed (Arendt 2005, 308).

Muligheden af en fælles verden bryder sammen, hvis alle referencerammer flyder. Den samme ide fanges i Harry Frankfurts ide om 'Bullshit'. Bullshit er ikke en løgn, men en bevidst ikke sandhed. Den der 'bullshitter':

does not reject the authority of the truth, as the liar does, and oppose himself to it. He pays no attention to it at all. By virtue of this, bullshit  is  a  greater  enemy  of  the  truth  than  lies  are  (Frankfurt  1986, 99).

Bullshit  er  post-faktuelt,  fordi  sandhed  ikke  længere  betyder  noget.  Donald  Trump  er blevet kaldt 'Bullshitter-in-Chief',   da mange af hans udsagn ikke engang tager muligheden for en sandhed seriøst (Yglesias 2017). Udover at udfordre en normativ forståelse af, at offentlige udsagn på en eller anden måde bør forsøge at være korrekte, medfører bullshit  dårlige  debatter  af  samfundsmæssige  spørgsmål  og  dermed  dårligere  politiske løsninger.    Den  nationaløkonomiske  diskussion  er  fx  ifølge  Jonathan  Hopkin  og  Ben Rosamond blevet undergravet af 'bullshit'-analogier mellem samfundet og en husholdning, hvorfor det er let at sælge ideer om økonomisk nedskæringspolitik, fordi man 'ikke  kan  bruge  flere  penge,  end  man  tjener'.    Det  er  dermed  ikke  blot  populister  som Trump, der bidrager til post-faktualitet, tilsyneladende er 'technocratic and 'responsible'  claims of the elite' (Hopkin &amp; Rosamond 2017, 12) også storleverandører af økonomisk bullshit.

I forlængelse af dette kan det derfor indvendes, at selvom begreberne er nye, er den politiske betydning af 'falske nyheder' det på ingen måde. Allerede i 1930erne beskæftigede samfundsforskere, som den berømte politolog Harold Lasswell (1938), sig med  fænomenet  under  overskriften  'propagandastudier'  (Jowett  1987).  Forskerne  har gennem flere årtier belyst, hvordan stater bruger vildledende informationskampagner til at påvirke politiske processer, og militæret har under både 1. og 2. Verdenskrig (Jowett and O'donnell 2014; Lasswell 1938; Sproule 1987) samt Golfkrigen og Irakkrigen  (Patrick and Thrall 2007; Taylor 2003) være hyppige kilder til usande eller stærkt redigerede nyhedshistorier. Collin Powell fremlagde med stor autoritet 'beviser' for Iraks besid- delse af masseødelæggelsesvåben, og Anders Fogh Rasmussen 'troede' ikke, Irak havde masseødelæggelsesvåben - han 'vidste' det.  At falske nyheder nødvendigvis er blevet mere udbredte, eller at de pga. de sociale medier udgør en større trussel, end da de blev spredt gennem TV, aviser og pamfletter, kan ikke tages for givet.

Men uanset problemets reelle omfang bør fænomenet udforskes samfundsfagligt, da det både vækker genklang som en bekymring i offentligheden, og mobiliserer internationale organisationer og nationale regeringer til politisk handling. I 2016 udnævnte 'World Economic Forum' (2016) 'desinformation' og 'informationskrig' til en af de ti største globale risici. I takt med den stigende forværring af forholdet mellem Rusland og flere vestlige lande, har den amerikanske kongres vedtaget 'Countering Foreign Propaganda and Disinformation Act of 2016', der tildeler ressourcer til analyse og bekæmpelse af udenlandske indflydelseskampagner (Congress 2016). Initiativet sætter særligt fokus  på  Rusland,  som  flere  amerikanske  efterretningstjenester  anklager  for  at  have blandet sig i 2016-præsidentvalget. Tilsvarende initiativer er blevet igangsat andre steder i verden. I 2018 har EU fx både nedsat en gruppe af 39 forskere, der bl.a. skal give råd til Kommissionen om håndtering af 'fake news' problemet (European Commission 2017)  og  oprettet  enheden  East  StratCom  for  bl.a.  at  kortlægge  og  adressere  proKremlin desinformation. I Danmark har regeringen tilsvarende oprettet en tværministeriel arbejdsgruppe til at bekæmpe falske nyheder fra Rusland (Kjær 2017).

Også  de  sociale  medier  har  udrullet  en  lang  rækker  initiativer  til  at  bekæmpe misinformation. Som eksempel kan man nævne Facebooks afprøvning af nye algoritmiske tiltag som nedrangering af falske nyheder og supplering af artikler med en infoboks, der belyser samme begivenhed fra flere sider gennem 'relaterede artikler'(Lyons 2017). På det statslige niveau har Tyskland implementeret en kontroversiel lov i 2018, der påtvinger sociale medier at censurere ulovligt indhold, der strækker sig fra opfordring til vold til 'hate speech' og dermed er indirekte et forsøg på at slå ned på falske nyheder (HRW 2018).

Den  stigende  interesse  for  dynamikken  mellem  løgn  og  sandhed  har  skabt  en stor efterspørgsel på samfundsforskningens perspektiver på fænomenet, hvilket er blevet mødt med et eksploderende antal af studier, der både viser, hvordan falske oplysninger spredes på sociale medier (Vosoughi et al. 2018; Shao et al. 2016; Starbird et al. 2014), og  hvordan  dette  kan  korrigeres  (Bode  and  Vraga  2017;  Cook  et  al.  2015;  Lewandowsky et al. 2012; Seifert 2002). Dette temanummer søger at komme tættere på den samfundsvidenskabelige forskning, der udforsker dynamikkerne mellem løgn, sandhed, fakta  og  fiktion.  Artiklerne  er  dels  konceptuelle  refleksioner  over  de  buzzwords,  der præger  den  offentlige  debat  og  dels  empiriske  studier,  der  fremmer  vores  viden  om, hvordan fakta og ekspertise forhandles i det offentlige rum.

## David Budtz Pedersen, Andreas Brøgger Jensen, Jacob Lauge Thomasen og Rolf

Hvidtfeldt åbner  temanummeret  med  en  diskussion  af,  hvordan  viden  og  eksperter bedst benyttes i demokratiske beslutningsprocesser. De diagnosticerer det postfaktuelle vilkår ved at pege på en række tendenser, som kendetegner politisk beslutningstagning i dag. Forfatterne fremhæver især en generel forvirring i samfundet omkring, hvad der er kendsgerninger, og hvad der er værdier, og begrunder dette med en faldende tillid til institutioner såsom universiteter og offentlige myndigheder, der tidligere i højere grad kunne hjælpe med at adskille sandt og falsk. Forfatterne peger dernæst på en række redskaber, der i lyset af disse vilkår kan være med til sikre en mere oplyst debat og et bedre grundlag for politiske beslutninger. Her understreger forfatterne særligt vigtigheden af, at vidensinstitutioner og videnskabelig rådgivning indgår i den demokratiske dialog og beslutningstagning  gennem  forskningsmæssig  myndighedsbetjening,  men  understreger også nødvendigheden af at inddrage berørte borgergrupper for at undgå et arrogant videnskabeligt teknokrati.

Sille Obelitz Søe fortsætter diskussionen i temanummerets anden artikel, hvor hun peger på, at det er vigtigt med en kvalificering af de begreber, der karakteriserer debatten omkring det postfaktuelle samfund. Artiklen bidrager dermed til den eksisterende litteratur, der ofte mangler konceptuel klarhed. Mens nogle studier handler om 'falske nyheder', handler andre om 'junk news', 'misinformation' eller 'desinformation'. Selv når  studierne  bygger  på  samme  begreber,  bruges disse  på  forskellige  måder. Søe  problematiserer debattens entydige fokus på 'det sande' versus 'det falske' og argumenterer for, at vi i højere grad bør orientere os mod fænomenet 'vildledning'. Det 'postfaktuelle' er således for hende et spørgsmål om vildledning og dermed ikke et spørgsmål om, hvad  der  er  sandt  eller  falsk.  Fx  kan  ironi  eller  satire  godt  indeholde  faktuelt  usande udsagn,  uden  at  de  af  den  grund  er  vildledning,  mens  det  er  muligt  via  antydningens kunst at sige noget faktuelt sandt, der alligevel er vildledende.  Igennem en analyse af begreberne information, misinformation og desinformation overskrider Søe etablerede sandt-falsk fakta-fiktion distinktioner og viser, at netop kompleksiteten af begreberne og begrebernes indbyrdes relationer er væsentlig for at kvalificere den offentlige debat.

Daniel Bach, Anders Grundtvig, Ronja Ingeborg Lofstad, Asbjørn Fleinert Mathiasen, Asger Gehrt Olesen, Andreas Birkbak, Anders Koed Madsen og Anders Kristian Munk drejer fokus væk fra den mere teoretiske tilgang til studier af det postfaktuelle og understreger nødvendigheden af et empirisk fokus på falske nyheders cirkulation. Artiklen 'Whack-a-mole: En undersøgelse af falske nyheder og deres økosystemer' præsenterer et empirisk studie af falske nyheder. De kritiserer en 'fakta-tjekkende' tilgang til fænomenet, og bruger det klassiske arkadespil fra 70'erne 'whack-a-mole' som billede  på,  hvordan  journalister  håndterer  falske  nyheder.  De  argumenterer  for,  at  det ikke er nok at 'slå falske nyheder i hovedet', som man slår muldvarpen med en hammer. Vi bliver i stedet nødt til at forstå, hvordan de cirkulerer og forandrer sig over tid, samt følge  de  forskellige  veje  hvorigennem  historierne  kommer  frem.  Forfatternes  brug  af digitale metoder gør det netop muligt at kaste et blik på dynamikken i udvalgte falske nyheders biografi og derved bidrage til at forstå dem bedre. En konklusion er, at de fleste falske nyheder i undersøgelsen har levet en lang skyggetilværelse på nettet, før de pludselig bryder frem og får mere opmærksomhed i mainstream-medierne.

Anne Bach Nielsen og Sofie Agnete Bislev bidrager med en empirisk artikel, der undersøger forholdet mellem videnskab og politik. De analyserer Københavns Kommunes klimatilpasningspolitik i lyset af det berømte skybrud i juli 2011, karakteriseret som et fokusevent.  Abstrakte  begreber  som  'klimaforandringer'  og  truende  videnskabelige prognoser om en fremtid præget af mere ekstremt vejr bliver konkrete og forståelige, når et skybrud rammer. Frem for en skarp adskillelse af 'viden', som ideelt set skal være grundlagt for rationel  politik,  og  'følelser',  der  ofte  dominerer  i  praksis,  argumenterer forfatterne for, at abstrakt viden først bliver konkret som viden 'om noget', når klimadagsordenen bliver aktualiseret gennem den synlighed, som en katastrofe bringer.  Som de skriver, 'kan ekstremvejr gøre videnskab til alles eje og tilføje tårer til tørre statistikker' (s. 59). Den abstrakte viden, og de handlinger, der baseres på den, er dermed ikke upåvirkede af den konkrete katastrofebegivenhed. Københavns klimatilpasnings strategi er langt hen ad vejen blevet en skybrudsstrategi, og det valgte beskyttelsesniveau svarer til noget, der kunne have håndteret 2011-skybruddet.

Temanummeret slutter med en anmeldelse af Vincent F. Hendricks' og Mads Vestergaards nye bog Fake News - når virkeligheden taber, hvor Simone Sefland Pedersen stiller  spørgsmålstegn  ved  den  alarmisme,  hun  mener  Hendricks  og  Vestergaard  spreder. Seflands anmeldelse berører netop centrale spørgsmål, som samler bidragene i dette nummer af Tidsskriftet Politik: I hvor høj grad og på hvilken måde skal vi forholde os til  det  postfaktuelle  samfund?  Bidragsyderne  viser  alle  på  sin  vis,  at  det  postfaktuelle skal tilgås med opmærksomhed for, hvordan både 'sand' og 'falsk' information skabes, kategoriseres,  cirkuleres  og  positioneres  i  vores  samfund.  Artiklerne  giver  os  ikke  et entydigt  svar  på  disse  spørgsmål,  men  hjælper  os  med  at  håndtere  og  nuancere  den frygt, som kendetegner debatten omkring det postfaktuelle samfund.

## Litteratur

- Arendt, H. (2005), 'Truth and Politics,' In D. Wood &amp; J. Medina, (red). Truth, engagements across philosophical traditions , Malden, MA: Blackwell Pub., s. 295-314.
- Bode, L., Vraga, E.K. (2017). See something, say something: Correction of global health misinformation on social media. Health Communication , s. 1-10.
- Carey, Benedict (2017). How Fiction Becomes Fact on Social Media. The New York Times. Tilgængelig på: https://www.nytimes.com/2017/10/20/health/socialmedia-fake-news.html
- Cook, J., Ecker, U. &amp; Lewandowsky, S. (2015). Misinformation and how to correct it. Emerging trends in the social and behavioral sciences: An interdisciplinary, searchable, and linkable resource .
- Davies, W. (2016). The age of post-truth politics. The New York Times , 24 , 2016.

- European Commission (2018). Experts appointed to the High-Level Group on Fake News and online disinformation, European Commission . Tilgængelig på: https://ec.europa.eu/digital-single-market/en/news/experts-appointed-high-levelgroup-fake-news-and-online-disinformation [Tilgået den 2.20.18].
- Frankfurt, H., (1986). On bullshit. Raritan Quarterly Review , 6 (2), pp.81-100.
- Harsin, J. (2015). Regimes of Posttruth, Postpolitics, and Attention Economies. Communication, Culture &amp; Critique, årg. 8 (2), s. 327-333.
- Hern, A. (2017). Facebook and Twitter threatened with sanctions in UK 'fake news' inquiry. The Guardian . Tilgængelig på:
- http://www.theguardian.com/media/2017/dec/28/facebook-and-twitter-threatenedwith-sanctions-in-uk-fake-news-inquiry
- Hopkin, J. &amp; Rosamond, B. (2017). 'Post-truth Politics, Bullshit and Bad Ideas: Deficit Fetishism in the UK', New Political Economy , forthcoming, s. 1-15.
- HRW (2018). Germany: Flawed Social Media Law.  Human Rights Watch. Tilgængelig på: https://www.hrw.org/news/2018/02/14/germany-flawed-social-media-law
- Jowett, G. (1987). Propaganda and Communication; The Re-emergence of a Research Tradition. Journal of Communication, årg. 37 (1), s. 97-114.
- Jowett, G., O'donnell, V., (2014). Propaganda &amp; persuasion . Sage.
- Congress (2016). Countering Foreign Propaganda and Disinformation Act of 2016 . congres.gov . Tilgængelig på: https://www.congress.gov/bill/114thcongress/house-bill/5181/all-info
- Kjær, J.S. (2017). Efter falsk nyhed om dyresex i København: Nye digitale diplomater skal bekæmpe fake news og russisk misinformation. Politiken . Tilgængelig på: https://politiken.dk/indland/art6102867/Nye-digitale-diplomater-skalbek%C3%A6mpe-fake-news-og-russisk-misinformation.
- Lasswell, H. (1938). Propaganda technique in the World War (Reprinted ed.). London: Kegan Paul, Trench, Trubner.
- Levitin, D.J. (2017). Weaponized lies: how to think critically in the post-truth era . New York: Penguin.
- Lewandowsky, S., Ecker, U., Seifert, C., Schwarz, N., &amp; Cook, J. (2012). Misinformation and Its Correction. Psychological Science in the Public Interest, årg. 13 (3), s. 106-131.
- Liao, S. (2017). Facebook now blocks ads from pages that spread fake news. The Verge . Tilgængelig på: https://www.theverge.com/2017/8/28/16215780/facebook-falseviral-hoaxes-trump-malicious-suspicious
- Lyons, T. (2017). News Feed FYI: Replacing Disputed Flags with Related Articles. Facebook Newsroom .
- Patrick, B., &amp; Thrall, T. (2007). Beyond Hegemony: Classical Propaganda Theory and Presidential Communication Strategy After the Invasion of Iraq. Mass Communication and Society, 10 (1), s. 95-118.

- Seifert, C. M. (2002). The continued influence of misinformation in memory: What makes a correction effective?. Psychology of learning and motivation , årg. 41, s. 265-292. Academic Press.
- Shao, C., Ciampaglia, G. L., Flammini, A., &amp; Menczer, F. (2016, April). Hoaxy: A platform for tracking online misinformation. Proceedings of the 25th international conference companion on world wide web , s. 745-750. International World Wide Web Conferences Steering Committee.
- Sproule, J. M. (1987). Propaganda studies in American social science: The rise and fall of the critical paradigm. Quarterly Journal of Speech , årg. 73 (1), s. 60-78.
- Starbird, K., Maddock, J., Orand, M., Achterman, P., &amp; Mason, R. M. (2014). Rumors, false flags, and digital vigilantes: Misinformation on twitter after the 2013 boston marathon bombing. iConference 2014 Proceedings .
- Taylor, P. M. (2013). Munitions of the mind: A history of propaganda . Oxford University Press.
- Mosseri, A. (2017). Working to stop misinformation and false news. Newsroom. fb. com . Tilgængelig på: https://newsroom.fb.com/news/2017/04/working-to-stopmisinformation-and-false-news/
- Vosoughi, S., Roy, D., &amp; Aral, S. (2018). The spread of true and false news online. Science , årg. 359 (6380), s. 1146-1151.
- World Economic Forum (2016). Geneva: World Economic Forum.
- Yglesias, M. (2017). The bullshitter-in-chief. Vox .  Tilgængelig på: https://www.vox.com/policy-and-politics/2017/5/30/15631710/trump-bullshit