Multikulturalisme og liberalt medborgerskab. En oversigt og typologi
Forfattere: Per Mouritsen
Tidsskrift: politica (2003-01-01)

## Per Mouritsen

## Multikulturalisme og liberalt medborgerskab. En oversigt og typologi 1

Det er ofte uklart hvori  "problemet med  kultur" består  i multikulturalismen. Kan multikulturelle krav forenes med et kantiansk, egalitært begreb om medborgerskab? En måde at integrere de to størrelser på er at anvende en typologi der skelner (a) mellem tre stadigt mere krævende forståelser af  liberal upartiskhed som ligebehandling (farveblind tolerance, liberal kultur­ neutralitet, multikulturel kompensation) og (b) mellem kulturproblemet som barriere, sub­ stantielt medlemskab  og symbolsk  anerkendelse. Øvelsen afgør dog ikke normative  diskussio­ ner om en række konkrete multikulturelle forslag. De indebærer komplicerede sociologiske og empiriske vurderinger af indholdet i "kultur" og af  tiltagenes funktion og (uintenderede) effek­ ter.

verbal harassment Den akademiske interesse for multikulturalisme afspejler en ny dimension i vestlig politik. Den ses i en vifte af fænomener fra amerikansk campuspolitik vendt handling. Det nye er ikke at kulturel forskellighed findes, men at den har fået politisk betydning. Derudover er det ikke ganske klart hvad der står på spil i multikulturalismens politik, og om den overhovedet har nogen fællesnævnere. Som i diskussionen om kommunitarisme (Mouritsen, 1996) er "identitet" og "konstitutive fællesskaber" vigtigt - dog på den nye måde at der er flere identiteter og fællesskaber. Og tilsyneladende er der en bevægelse væk fra den traditionelle liberale betoning af individuelle rettigheder, retfærdig fordeling og tolerance over mod

Kulturen i multikulturalisme er en heterogen størrelse. Den kan handle om sprog, religion eller nationale traditioner, eller om de institutioner og infrastrukturer der bærer og kanaliserer disse fænomener. Kultur kan henvise til måder at skaffe et udkomme på, til normer og social praksis, men også til gruppers opfattelse af deres særegne identitet og til "tynde" og plastiske symbolske markører. Formålet med artiklen er at skitsere nogle argumenter for at forskellige typer af multikulturelle krav i hvert fald i udgangspunktet bør overvejes af liberale. Enhver konklusion om det ene eller andet tiltags rimelighed er afhængig af en nærmere - kontroversiel specifikation af de empiriske, sociologiske aspekter af denne kultursubstans og dens betydning for bestemte grupper i bestemte situationer. Den traditionelle, liberale politiske teoris tro på at et samfund af frie og lige borgere må være farveblindt og kultur-ignorerende har fået et grundstød. Men hvad de politiske konsekvenser i konkrete kontekster bør være, kan næppe afgøres med normativ teori alene.

kollektive identiteter og gensidig respekt mellem grupper.

Ikke desto mindre skal jeg begynde med at abstrahere fra denne kompleksitet for at beskæftige mig mere generelt med det man kunne kalde multikulturelle aspirationers normative fænomenologi. Hvad udgør kulturproblemet for en gruppe i forhold til dens omgivelser? Jeg skelner mellem tre mulige grader af "kulturintensi- vitet", og sondrer desuden mellem tre, gradvist mere vidtgående fortolkninger af liberal upartiskhed: Det er de fonner for ligebehandling eller ikke-diskrimination som  multikulturelle krav kan  ses som  udtryk  for. Herved  fremkommer  der en  ni  felts­ tabel.

Det antages ofte  at liberal politisk teori nødvendigvis er ufølsom over for kultur og gruppetilhørsforhold. Nifeltstabellen er, som det andet mål med artiklen, ud­ gangspunkt for en diskussion af forskellige måder hvorpå kulturaspirationer kan rummes inden for liberale, universalistiske principper, når de  gives en  ny  multikultu­ rel  tolkning.  Jeg vil med udgangspunkt i typologien eksemplificere hvordan be­ stemte tolkninger af liberale principper kan tale til bestemte fonner for krav, og at disse krav ofte vil fremstå mere rimelige for et liberalt 'flertalssamfund i dette lys.

I forlængelse  af dens deduktive og analytiske præg, baseret på snit i en teoretisk litteratur, er typologien endelig kritisk: Den er netop et bud på hvordan multikultu­ relle krav kan formuleres inden for en liberal retsorden. Nogle krav og teorier er mere problematiske end andre. Nogle er uacceptable fra et liberalt synspunkt. Det foreslås  at såvel  anerkendelsessøgende grupper som anerkendelsesgivende  flertals­ samfund burde overveje nye tolkninger af gamle liberale principper, og derved sikre en mere fornuftig måde at tale om konflikter på der er kommet for at blive.

## Multikulturalisme og liberalt medborgerskab

Liberale idealer om upartiskhed eller ligebehandling kan udfoldes som fortolknin­ ger af medborgerskab i et retfærdigt samfund. Et retfærdigt samfund er et hvis vigtigste love og institutioner anerkender borgerne som autonome individer med forskellige legitime ideer om det gode liv og med berettigede forventninger om "equal concem and respect', (Dworkin, 1978: 180). Rawls, Dworkin og andre ega­ litære liberale ser retfærdighed som anerkendelsen af alles lige frihed og ret til tilstrækkelige ressourcer til realisering af rimelige livsprojekter. Retfærdighed in­ debærer også omfordeling der kompenserer for moralsk  arbitrære forskelle i evner og ressourcer. I hvilket omfang bør de af os der deler disse intuitioner overveje forskellige multikulturelle krav?

Spørgsmålet er ikke hvor meget liberalismen skal gå på kompromis med kul­ tur. I stedet afprøves et syn på multikulturalismen som en ambition om deltagelse i liberalt medborgerskab. Selv om det skaber problemer med husordenen, er det ikke så nemt at nægte de nye teorier et rum i liberalismens store bolig. Meget taler faktisk for at tidligere  hjemløshed skyldes at liberal teori ikke har været liberal nok.

Medborgerskab forstås i forlængelse af dets oprindelige romerske og republi­ kanske (Mouritsen, 2001a; Wirszubski, 1950: 3-15) betydning af /ibertas som en juridisk definition af en nærmere bestemt status som privat borger inklusive ret til politisk  deltagelse. I  moderne  sammenhæng indebærer medborgerskab dermed både civile rettigheder til beskyttelse af person, ejendom, fri bevægelighed og bosæt­ telse,  tale- og trosfrihed samt rettigheder til effektiv deltagelse/repræsentation i politiske organer. Videre kan idealet udstrækkes til lige adgang til jobs, uddannelse og positioner i forhold til kvalifikationer, lige adgang til sociale og sundhedsmæs­ sige programmer og herunder programmer til økonomisk udligning. Indholdet i medborgerskab er omstridt, og artiklens venstreliberale udgangspunkt begrundes ikke nærmere. Ud over medborgerskabets juridiske aspekter betones endelig (jf. Marshall, 1992) at rettigheder også giver en social status som ligeværdigt og myndigt medlem af et fællesskab.

## Multikulturalismens normative fænomenologi

Den vandrette dimension differentierer krav efter dybden af den fordrede liberale upartiskhed eller ligebehandling. Der sondres mellem tre idealtypiske positioner for behandling af kulturelle mindretal.

liberal tolerance. 3 1989) lige adgang til et lands eksisterende retlige beskyttelse og til at deltage i sociale, økonomiske og politiske aktiviteter, institutioner og programmer. Der sker Ikke nogen eksklusion eller kulturelt betinget undtagelse tra regler der gælder tor resten af befolkningen, ingen udelukkelse at bestemte personer, praksisser eller symboler. Der er fravær af "diskrimination i stærk forstand". Men positionen tager ikke nogen form for kulturelle hensyn til mindretal. Ligebehandlingen er på flertallets præmisser for eksempel med hensyn til nationale helligdage, officielt sprog, støtte til religiøse institutioner og foreningsliv og statsinstitutioners indretning. I den forstand er der stadigvæk "diskrimination i svag forstand" . Kulturel eksplicitte, nationalliberale argumenter om at (en vis) kulturel homogenitet er nødvendig for den sociale solidaritet (integrationsargumentet) (Mill, 1972: 391-394; Miller, 1995; Kymlicka, 1995: 50ff.; Poulsen, 1998: 140f.) eller om at den eksiste-

rende nation helt legitimt kan privilegeres (nationsargumentet) (Tamir, 1993).

liberal kulturneutralitet. autoritative aktiviteter, institutioner og programmer den nævnte kulturelle forskelsbehandling eller "svage" diskrimination. I stedet afbalanceres statens hidtidigt ensidige imødekommelse af flertalskulturens normer og behov og dens monopolisering af institutioner og offentligt rum. Der bliver her en lige ret til imødekommelse eller understøttelse af kultur.

liberal multikulturel kompensation. sær­ ekstra ulige ligebehandling. Der er tale om særrettigheder der kompenserer for en særlig gruppespecifik udsathed. Udgangspunktet er at reel ligebehandling kræver bevidsthed om at nogle grupper indtager en særlig svækket, socio-økologisk/geografisk truet eller historisk forfordelt position. På grund af deres tilhørsforhold er individer med får ikke blot det samme og ikke blot noget andet, men også noget mere. Denne kompensation indebærer ofte en modifikation af de rettigheder og den politiske magt som flertalsbefolkningen tidligere har haft, eller det nødvendiggør forskellige specialsubsidier.

Figur 1. En typologi for multikulturelle tiltag

| som: Kulturprob�                       | I: Farveblind liberal tolerance (Tiltag mod"stærk" diskrimi­ nation, stadii! flertalsbias                                                                   | II: Liberal kulturneutralitet (Tiltag mod "svag" diskrimination (I                                                                                                                                                                                | III: Liberal multikulturel kompensation "komoleks lie:ebehandlin-"                                                                                                                                                                                                  |
|----------------------------------------|-------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------|---------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------|---------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------|
| a: Kulturelle barrierer                | Sikring af ret til deltagelse i et samfunds alm. sociale, økonomiske, politiske aktiviteter (for eksempel love mod arbejds­ og boligmarkeds-diskrimination) | Sikring af alle gruppers lige mulighed for deltagelse i et samfunds alm. aktiviteter • Begrænsede særordninger til imødekommelse af særlige behov (bedetidspunkter) • Ændring af adgangskriterier der afspejler flertallet (højdekrav i politiet) | Kompenserende (midlertidige) særtiltag til sikring af en gruppes ligestillede deltagelse i et samfunds alm. aktiviteter • Kvoteordninger, affirmative action/preferential treatment • Begrænsede undtagelses­ rettigheder (Sikhers ret til at køre uden stvrthielm) |
| b: Substantielt kulturelt medlemsskab  | Sikring af ret til udøvelse/ fremme af egen kulturel praksis (moskebygning og opretholdelse af kulturelle foreninger for private midler)                    | Lige understøttelse af minoritetskulturel praksis med tilskud, institutionel tilpasning og adgang til offentligt rum modsvarende understøttelse af flertalskulturen (friskoler, medier, modersmålsundervisning)                                   | Særlige kulturbevarende tiltag der er kompenserende eller flertalsindgribende: • Specielle subsidier (særligt dyre behov) • Kulturelle undtagelses­ rettigheder • Ekstern rettigheds­ begrænsning • Repræsentationsrettigheder og selvstyre                         |
| c: Kulturel anerkendelse sensu stricto | Sikring af ret til anvendelse af kollektive symboler (navne, flag, helligdage, evt. ændring af eksisterende blasfemilovgivning)                             | Symbolneutralitet: officiel anerkendelse af kulturelle identiteters eksistens (dåbsattester, officielle taler, sorogstatus)                                                                                                                       | Symbolsk kompensation: Officiel anerkendelse af minoriteters værdi og bidrag. "Rekonstruktiv patriotisme" (taler og skolepensa)                                                                                                                                     |

På tværs af disse positioner sondres mellem "kulturintensivitet" i tre centrale "problemer med kultur". 4 Sondringen er analytisk. Den refererer til de meninger som forskellige grupper ofte har med bestemte krav. Men de kan selvsagt variere.

Kulturelle barrierer refererer til situationer hvor selve dette at tilhøre en be­ stemt gruppe, udgør et handicap i forhold til deltagelse i eksisterende aktiviteter, institutioner og programmer. Måske fordi gruppen har specifikke behov eller nor­ mer eller mangler relevante relevante ressourcer Man kan også tale om handicaps i forhold til integration.  Integration forstås her som en gensidig tilpasning hvor minoriteten på den ene side har ambitioner om at blive en del af flertalskulturens institutioner og praksisser, for eksempel med hensyn til uddannelse og arbejdsliv, men på den anden side har en berettiget forventning om at der tages visse kultur­ specifikke hensyn. Kulturelt gruppetilhørsforhold ses her ikke så meget som en værdi i sig selv eller som en ressource der giver retning, fylde og valgmuligheder for den enkeltes gode liv (jf. b i figuren). Det er snarere en skæbne  - noget man "er". Det er noget .man ikke kan gøre for, en byrde eller noget som er helt særligt smerteligt at opgive  - i en situation hvor en person i øvrigt er parat til at tilpasse sig for at kunne nyde eksisterende goder eller rettigheder, for eksempel deltagelse på et lands arbejdsmarked, i skolesystemet eller det politiske liv.

Værdien af substantielt kulturelt medlemskab refererer derimod til rettigheder og muligheder der knytter sig til en bestemt minoritetskulturs  betydning  som værdi, ressource og valgkontekst for velfærd og livsmuligheder for kulturens medlem­ mer. Kultur er en forudsætning "for at kunne være".  Der tilstræbes her at sikre substantielle aspekter af kulturspecifik praksis, institutioner eller livsformer-uden at det i øvrigt udelukker ønsker om integration på andre områder.

Endelig beskriver kulturel anerkendelse sensu stricto (anerkendelse anvendes også som en bredere betegnelse) krav om officiel, eksplicit og autoritativ politisk anerkendelse af en gruppes status. Nu er det ikke primært substantielle livsbetin­ gelser for en kulturel praksis der er målet. Vi er her i stedet på et symbolsk niveau for accept, ligebehandling eller revaluering af identitet inden for et større nationalt fællesskab. Bemærk her at denne tredje dimension ofte er implicit i mere substan­ tielle krav, men typisk kun for så vidt en gruppe overhovedet er interesseret i at være en del af flertalssamfundet Uf. Kymlicka, 1996).

## Kulturelle barrierer

Eksempler på problemer og ordninger der vedrører kultur som barrierer, omfatter homoseksuelle der søger adgang til den amerikanske hær og danske indvandrere der søger en lejlighed i visse sociale boligbyggerier. Desuden sikher der vil bære deres turban i det canadiske beredne politi, muslimske skolepiger i Frankrig og Danmark der vil bære deres foulard eller som ikke vil bade sammen med andre børn efter gymnastikundervisningen, jøder der ikke må stemme på shabath 1 en, og jøder og muslimer der ønsker at holde forretninger åbne om søndagen. Endelig omfatter kategorien affirmative action, for eksempel i uddannelsessektoren, dan­ ske "isbryder"-ordninger for minoritetsakademikere og andre programmer om spe­ cielle støtteordninger. I alle tilfælde er der tale om ønsker om at deltage på lige fod i ikke kulturelt farvede rettigheder, muligheder og goder. 5

Definitionen på hvad der tæller som barriere eller kultur som handicap/skæbne er ikke entydig og der er flydende overgange til de andre kulturdimensioner. Det er en grundlæggende normativ intuition for liberale at man "ikke kan gøre for" en række aspekter af "hvem" man er fordi de er medfødte eller ikke-valgte og dermed moralsk arbitrære (Rawls,  1972: 7,  l00ff.). Man kan ikke gøre for at man er født med en bestemt nationalitet eller hudfarve. Man kan heller ikke gøre for hvis ens turel prestige. Endelig kan man ikke gøre for (men det er mere kontroversielt og ninger også fra egen gruppe kan for eksempel religiøs hovedbeklædning have en sådan "hellig" karakter. Argumentet om at man  ikke kan  gøre for, og  at man derfor ikke rimeligt kan stilles dårligere på grund af, hvor man kommer fra, hvad man er

baggrund har udstyret en med færre eller mindre anvendelige ressourcer eller kul­ baseret på empirisk-antropologiske vurderinger af bestemte krav) at bestemte for­ mer for kulturel praksis eller værdinonner har afgørende betydning for ens per­ sonlige værdighed eller religiøse integritet. Afhængigt af socialisering og forvent­ født med, eller hvad man ikke selv har valgt, er standard liberalt arvegods. Kultu­ relle barrierer skaber krav om alle tre grader af ligebehandling:

I. De homoseksuelle protesterer helt efter liberal  lærebog mod en kulturspecifik udelukkelse. Der er næppe nogen saglig grund til at bøsser ikke skulle kunne være soldater.  Der er heller ikke nogen liberal grund til at taxavognmænd skal være statsborgere for at udføre deres erhverv, at visse grupper ikke må bebo almene boligområder i større antal eller at ansatte i en virksomhed forbydes at tale deres eget sprog i frokostpausen. Alle tilfældene genererer traditionelt farveblinde krav om ikke at blive diskrimineret imod. Politisk indeholder rubrikken antidiskriminationslove der sikrer mod krænkelse af almindelige borgerrettigheder for udsatte grupper eller mod forskelsbehandling for eksempel på arbejdsmarkedet.

II. Dernæst appellerer sikher, tørklædepigerne i franske og danske skoler, mus­ limske arbejdere der måtte ønske at bede i arbejds- og undervisningstiden, og de jøder der ønsker hensyntagen til Shabathog kosher-regler alle til en anerkendelse af særlige behov. Men de gør det her for at sikre sig lige deltagelse i et samfundsliv der i forvejen er indrettet på flertallets præmisser. For det første er der en ambition om at "være med"  i flertallets institutioner på den  betingelse at visse helt afgørende, identitetskonstitutive behov kan imødekommes. For det andet påpeges det at "sær­ lige" behov ret beset blot er "andre" behov end danskernes, og at deres imøde­ kommelse er en forudsætning for statens neutralitet. Der afholdes som bekendt ikke valg juleaften eller påskedag i Danmark, og det har aldrig været forbudt at bære et lille guldkors i franske og danske skoler. 6 Visse kulturspecifikke forhold søges anerkendt som relevante biomstændigheder det er rimeligt at tage hensyn til, netop for at alle kan nyde de samme goder. Vi taler ikke om kørestolsbrugeres særrettigheder og bør måske heller ikke gøre det når meget vigtige, identitets­ konstitutive  mindretalsbehov imødekommes, så længe de ikke i sig selv  er illiberale. 7

III. Særrettigheder og særbehandling er der først tale om når "den man er" nødvendiggør kompensationer eller kompleks rettighedsafvejning, der begrænser flertallets goder og rettigheder.  Hvis den religiøse hovedbeklædning er en Sikhs turban og Sikhen ønsker at køre på (politi)motorcykel med den på, hvorved der ikke er plads til en styrthjelm,  er det et krav om en undtagelsesrettighed for en

·

få ha/alk.ød bestemt gruppe. Eksemplet er analogt til postchaufføren der ikke behøver at bruge

forældre er imod at deres børn ikke får det.)

kvoteordninger. kompenseres for en negativ arv (eller for institutionaliserede fordomme) som systematisk fraselekterer minoritetsansøgere, for eksempel i uddannelsessystemet. I sammenhængen kan en minoritet ikke gøre for at den har begrænsede ressourcer. Og når ressourcesituationen er udlignet, fjernes ordningerne. Formålet er ikke at give ethvert minoritetsmedlem adgang til meritbaserede institutioner, men at tippe vægten så flere kvalificerede ansøgere klarer nåleøjet, i erkendelse af at almindelige rettigheder mod diskrimination ikke er effektive nok.

i det enkelte tilfælde af firmative action. Lad os kort se på de liberale argumenter tor og imod kvoter. Selv om det accepteres at minoritetsindivider er systematisk dårlıgere stillet på grund at omstændigheder man ikke selv har valgt, er det jo ikke denne kontingente og vanskeligt veriingen garanti for at det er de "rigtige" individer - dem der ville være blevet frasorteret, der begunstiges. I givet fald forekommer særbehandling af minoriteter så meget mere uretfærdigt mod dygtige majoritetsstudenter der på deres personlige skuldre må bære prisen for fortidens diskrimination (Glazer, 1978). I forhold til andre kompenserende tiltag (for eksempel skattefinansierede støtteordninger) er det til og med kun en del af flertalsbefolkningen der må bære byrden (Levy, 1996: 31).

Uf. affirmative ac­ tion affirmative discrimination andre 8 først og fremmest virker, som Nathan Glazer erkender, ved "raising the status and enhancing the rights of an entire group" (Glazer, 1978: 91). Det sker ved at skabe om enkeltindivider klarer sig, har bestemte grupper systematisk færre sociale, psykologıske og prestigemæssige ressourcer - indtil institutioner er vænnet til minoriteter, og mulige minoritetsansøgere til tanken om for eksempel en universitetsuddannelse. Positiv særbehandling sigter ikke mod de enkeltindivider der mere eller mindre retfærdigt omfattes af den, men mod en grundlæggende omkalfatring at mulighedsstrukturer der i fremtiden kan gøre positiv særbehandling unødvendig. Som Gutmann (1996: 125) bemærker i en amerikansk kontekst, "Ta] color blind perspective fails to leave room for according moral relevance to the fact that we do not live in a land of fair equality of opportunity for all American citizens". En mindre uretfærdighed nu antages at sikre et mere retfærdigt samfund på længere sigt. Om et konkret program kan retfærdiggøres må afhænge af om der er mere direkte eller realistiske måder at skabe dette retfærdige samfund, hvorvidt de

Imod disse traditionelt liberale indvendinger fremføres det at kvoteordninger

## Substantielt kulturelt medlemskab

Denne katergori omfatter blandt andet retten til oprettelsen af moskeer og muslim­ ske  gravpladser  i  Danmark, religiøse  minoriteters  udnyttelse  af  friskoleloven,  moders­ målsundervisning, minoritetsprogrammer i nationalt tv og specielle plejehjem til ældre førstegenerationsindvandrere, og økonomisk understøttelse af Maoriers el­ ler Inuitters kulturelle  institutioner,  fonner for territorialt eller funktionelt selvstyre, vetorettigheder eller differentieret (land)ejendomsret og forskellige former for po­ litisk særrepræsentation. Ambitionen er at sikre en specifik kulturs eksistens  for dens medlemmer. Under denne synsvinkel, hvor fortolkningen af bestemte tiltag naturligvis er kontroversiel, er det ikke  kultur som  barriere  for deltagelse i det almin­ delige samfundsliv der er på spil, men det kulturelle medlemskab som sådant.

I. I hvilken forstand kan kulturelt medlemskab blive et  spørgsmål om lige­ behandling? Mange liberale ville sige at kultur er irrelevant fordi alle kan bruge deres lige rettigheder og andel af samfundets kultumeutrale primærgoder (Rawls) til at realisere de kulturelle projekter de måtte have. Den første indvending heri­ mod er at alle lande de  facto bruger mange ressourcer på at understøtte flertals­ kulturen. Ofte er den også juridisk privilegeret. Alt andet lige synes det derfor at følge af en almindelig neutralitetsbetragtning at de fælles ressourcers anvendelse og den fælles retsorden bør afspejle kulturforskelle. For så vidt der ikke er tale om specielt bekostelige eller vanskeligt realiserbare projekter bør en stat j sin levering af goder dele sol og vind lige mellem kulturelle grupper. Dette er et argument for almindelig, kulturfølsom ligebehandling eller kulturneutralitet.

II. Den næste indvending er at mindretalskulturer ofte er relativt udsatte, også når der bortses fra den ulige ressourceanvendelse. Deraf følger et argument om at reel ligebehandling undertiden forudsætter kompensation. For at have reelt lige adgang til at leve inden for forskellige kulturer er mange minoriteter afhængige af særlige økonomiske tiltag, rettigheder eller undtagelser. De udgør på forskellige måder øer i en omgivende flertalskultur hvis eksternaliteter de udsættes for. Ikke mindst denne anden indvending gør det dog nødvendigt at overveje et modspørgs­ mål: Er det afgørende for at et samfund kan være liberalt at der er frit og lige valg på alle kulturhylder (uanset omkostningerne)? Spørgsmålet er afgørende for den liberale multikulturalisme.

Svaret handler i første omgang om hvad der er karakteristisk ved det vi upræ­ cist kalder kulturelt medlemskab - vel at mærke som en liberal kategori der går ud over den ene eller anden ide om det gode liv et individ kan vælge at forfølge. Hvad er pludselig så specielt ved kultur (altså ud over som identiteter, nonner eller hi­ storiske handicaps der udgør simple barrierer)? Flere liberale teoretikere har for­ muleret beslægtede ideer om kultur, specielt sprog, religion og gruppespecifikke praksistyper, som substantielle universer for menneskelig orientering og velfærd. For Will Kymlicka er medlemskab i det han kalder societal cultures (eller cultural structures ), og som han ser som centreret omkring sprog og sprogligt struktureret praksis, hovedsageligt en kontekst  for meningsfulde valg:

"Liberals should be concemed with the fate of cultural structures. not because they have some moral status of  their  own,  but  because it's  only  through  having  a  rich  and  secure cultural structure that people can become aware, in a vivid way, ofthe options available to them, and intelligently  examine their value" (Kymlicka, 1989: 165)

Sådanne samfundskulturer, der må være "institutionally ernbodied - in schools, media, economy, govemment, etc." (Kymlicka, 1995: 76), giver sikkerhed, me­ ning og kohærens til en persons mulighed for refleksive valg, uanset hvor ofte man i øvrigt træffer sådanne valg (Kymlicka, 1990: 208-21  O; Buchanan, 1991). De udgør en ressource der er nogenlunde analog med de primærgoder i Rawls' Theory of Justice som alle har brug for til at realisere deres projekter,  og  som staten derfor bør sikre for alle. Forudsætningen for argumentet er at kulturelt med­ lemskab under en række nonnativt relevante omstændigheder igen er noget man vælger men snarere en forudsætning for at kunne vælge. Selv om både Rawls (1972: 563-564) og Dworkin (  1985: 232-233) antog at projekter for det gode liv var kulturelt indlejrede, delte de to ifølge Kymlicka en implicit forudsætning om en fælles (national) kultur hvortil alle antoges at have lige adgang. Pointen er at kulturelt medlemskab først bliver problematisk som pr i mærgode i multikulturelle samfund hvor der ikke er en sådan lige adgang.

Hvor dette kulturelle medlemskab kan ses som fortolkningskontekst for frihed og reflekterede valg, betoner Joseph Raz også at "a common culture facilitates social relations  and  is a condition of rich and comprehensive  personal relationships". En af de vigtigste er ''one's relations with one's children and with one's parents [  where] a common culture is an essential condition for the tight bonding we expect and desire ... to understand [  our] children, share their world, and to remain close to them" (Raz, 1994: 71-72). Et barn der berøves forældrenes sprog bytter ikke blot en kulturel valgkontekst med en anden, dets velfærd mindskes alt andet lige af  gø­ rende ved at det afskæres fra en hel verden, måske den vigtigste.

Endelig nævner Raz et aspekt af kulturelt medlemskab der både peger frem mod Taylors ideer om anerkendelse (nedenfor) og minder om Rawls betoning af "self-respect" som vigtigste primærgode (Rawls, 1972: 440). Oplevelsen og for­ ståelsen af "hvem vi er" eller "hvor vi kommer fra" og værdsættelsen af at ens kulturelle  identitet og baggrund har værdi, forudsætter også et mål af viden om, og institutionel omgivelse af, denne kultur (Raz, 1994: 72).

Over for argumentet om kultur som en forudsætning for reel liberal lighed og meningsfulde valg er det blevet fremført at der ikke nødvendigvis behøver at være tale om en persons oprindelige kultur. Der er dog argumenter for at oprindelig kultur må være normativt privilegeret: Kymlicka betoner de store omkostninger der alt andet lige er forbundet med, ikke mindst midt i livet, at skifte en kulturel kontekst hvori man navigerer fortroligt ud med en anden. Selv om for eksempel immi gr antbørn ofte nemt assimileres, har Raz' pointe om intergenerationel for­ ståelse i denne forbindelse også vægt. Endelig har Rainer Baubock (1996: 207210) fonnuleret et vidtgående liberalt princip, der problematiserer Kymlickas di­ stinktion mellem nationale minoriteter og immigranter, hvorefter det kun er i kraft af at minoriteters kulturelle reproduktionsevne beskyttes at der sikres effektiv fri­ hed  til  at vælge mellem egen kultur,  assimilation og  synkretiske integrations­ strategier.

Hvad kan vi i dette lys sige om forskellige ønsker om at bevare en kulturel kontekst? For det første findes der inden for denne dimension normativt ukon­ troversielle krav om fri ret til udøvelse eller fremmelse af egen kultur inden for en eksisterende (farveblind) konstitutionel orden. At bygge en moske, en synagoge eller en skole, eller at oprette etniske foreninger for egne midler og inden for gæl­ dende, ikke-diskriminerende (plan)lovgivning, falder ind under denne rubrik.

For det andet findes der krav om ligebehandling som liberal kulturneutralitet. Det drejer sig her om en række tilsyneladende legitime krav om at staten i sine tilskud og indretning af rettigheder ikke blot tager hensyn til flertallets behov. Det gælder for eksempel, alt andet lige, den omdiskuterede støtte til muslimske frisko-­ ler i Danmark, adgang til modersmålsundervisning som andet sprog, adgangen til statslige medier, og ikke mindst indflydelse på personalesammensætning i offent­ lige institutioner (tyrkisksproglig personale på plejehjem).

Når verden bliver tnere multikulturelt  forskellig, uanset om forskelligheden far vil et diskriminering. Efterhånden som andelen af borgere med fremmed statsreligion

karakter af segregation, assimilation/integration eller globaliseret bricolage, princip om neutralitet mellem kulturer være på kollisionskurs med liberale sam­ funds de  facto herkomst øges i en gammel nationalstat som Danmark, vil den danske og folkekirke, den danske folkeskole, for ikke at tale om universiteterne,  stats­ fjernsynet, plejehjem, hospitaler, den offentlige forvaltning og mange andre insti­ tutioner komme i fokus.

III. Kontroversialiteten stiger yderligere en tak når for det tredje krav om kom­ pleks ligebehandling kommer på dagsordenen. Den udsathed der kan begrunde· sådanne tiltag, kan have flere årsager. Den kan skyldes begrænset størrelse, geo­ grafisk spredning eller isolation fra et moderland der gør det vanskeligt at opret­ holde kulturbevarende institutioner som skoler og medier. Udsatheden kan også skyldes tidligere diskrimination, tvungen assimilation eller segregation der har svækket en kulturs evne til at regenerere sig selv. Eller den kan skyldes et skrøbe­ ligt socio-økologisk fundament for en kulturkonstitutiv praksis (grønlandske fan­ gere), at bestemte regler i et samfund kolliderer med tilsvarende konstitutiv prak­ sis (nordamerikanske indianeres rygning af peyote), eller - i forlængelse af det socio-økologiske - at flertalskulturens mobilitet og ejendomsret truer kulturen. Vj kan skelne mellem en række krav:

Specielle subsidier for eksempel til kulturelle institutioner, medier eller infra­ struktur er "kun" pekuniært indgribende over for flertallet. Selv om nogle behov kan være dyre (subsidieret transport og uddannelsesinstitutioner i Grønland eller Nordnorge), er der ikke for alvor noget nyt i forhold til moderne velfærdsstaters komplicerede fordelingskriterier  (handicaps, mange  børn,  bosted).  Det liberale argument er at majoriteten far sine behov dækket automatisk af normalstandarden, mens minoriteter i kraft af deres størrelse eller udsathed har specielle behov.

Undtagelsesrettigheder kan for eksempel være i forhold til veterinærlovgiv­ ningen (grønlandske fangeres salg af sælkød), slagtelovgivning eller som tilla­ delse til anvendelse af narkotiske stoffer i rituelt øjemed. Forskellen i forhold til a,111 ligger  kun i  spørgsmålet om hvad rettigheden skal bruges til (sondringen barriere/kulturelt medlemskab). Det gælder i begge tilfælde at undtagelsesrettig- hederne nok indebærer forskelsbehandling eller særlige privilegier, men der sker ikke nogen indskrænkning i flertalsbefolkningens nonnale rettigheder.

Dette er til forskel fra begrænsning af eksterne rettigheder der har til fonnål at modificere eller suspendere visse af flertallets nonnale rettigheder inden for et minoritetsterritorium. De vigtigste eksempler her er begrænsninger i ejendoms- og mobilitetsrettigheder der typisk beskytter grupper der  er  afuængige af  jagtområder eller sårbare over for masseturisme, råstofudvinding eller ubalanceret økonomisk vækst. Når sådanne rettigheder undertiden kan være legitime fra et liberalt syns­ punkt,  skyldes det dels at rettighedsindgrebet over for flertalsbefolkningen kun rammer nogle få, og da på områder der ikke er afgørende for deres velfærd, og dels at en manglende indgriben reelt ville belaste minoriteten uforholdsmæssigt meget.

Særlige repræsentationsrettigheder er ligesom selvstyrerettigheder forskellige fra både undtagelsesrettigheder og begrænsning af eksterne rettigheder ved ikke direkte at rette sig mod hvad enkeltpersoner må eller ikke må gøre, men i højere grad mod politisk-institutionelle forhold. Repræsentationsrettigheder sikrer at en gruppes interesser ikke pennanent. udelukkes. De gode argumenter herfor er i hø­ jere grad demokratiteoretiske end retfærdighedsbaserede i snæver forstand (Levy, 1996: 43), om end de kan anses for instrumentelt nyttige måder at fremme en mere retfærdig sikring af minoriteters kulturelle struktur på (Kymlicka,  1995: kap. 7). Ud over parlamenter og regeringskabinetter kan også højesteretsdomstole og vig­ tige administrative poster være omfattede. Blandt de almindelige repræsentations­ rettigheder bør skelnes mellem især to, delvist modsatte fonnål (Levy, 1996: 4445). Formålet kan være at sikre minoritetsindividers mulighed for indvælgelse i parlamenter eller partier ud fra en antagelse om at deres identitet sikrer høringen af et bestemt perspektiv. Det forudsætter ikke en speciel valgrulle for minoriteter. Det sidste er nødvendigt for så vidt det, for det andet, er minoritetsgruppens mu­ lighed for indflydelse gennem repræsentation der søges fremmet.

Ordningernes rimelighed afhænger af konstitutionelle og valgtekniske forhold og af komplicerede overvejelser om effekter. Retfærdighedsindvendinger mod ord­ ningerne er næppe robuste da det abstrakte ideal om politisk lighed ikke automa­ tisk medfører et bestemt valgteknisk princip (Lively,  1975). Bedre, men på ingen måde afgørende indvendinger, er for det første at det er problematisk at antage at minoriteter har en interesse og taler med en stemme, og for det andet - i forbin­ delse med etniske valgruller- at de indebærer en stempling af hver borgers kultu­ relle identitet som kan være uønsket af den enkelte (Levy,  1996: 46; sammenlign Phillips,  1995 og Young, 2000).

Selvstyrerettigheder refererer til et kontinuum af rettigheder der i større eller mindre grad begrænser en stats politiske suverænitet, i sidste instans gennem op­ rettelse af en separat jurisdiktion (Kymlicka  1995:  18ff.). Ønsker om selvstyre­ rettigheder skyldes ofte historiske forhold som annektering eller kolonisering og, uagtet om den kulturelle afstand er stor (Tibet i forhold til Kina) eller lille (Norge i  forhold til Sverige),  en manglende identifikation med, og denned manglende ambition om anerkendelse fra, flertalsbefolkningen. I dette lys  begrundes selvstyre­ krav  ofte nationalistisk-kommunitært med et behov for at udtrykke en bestemt etno-national identitet (Taylor, 1989, 1993; Walzer,  1990). Trods sin politiske po- tens kan sådan et behov næppe underbygge en liberal rettighed (Buchanan, 1991; Ingram, 1995: 9; Baubock, 1996: 237-238), om end autonomiordninger ofte er eneste de facto alternativer til enten minoritetens undertrykkelse eller løsrivelse med de økonomiske og ressourcefordelingsmæssige problemer det rejser (K ymlicka,

1995: 186; Baubock, 1996: 236).

Et mere holdbart liberalt argument er at visse grupper ikke kan nøjes med de mere begrænsede tiltag fordi deres kulturspecifikke behov erfaringsvis kolliderer med flertallets- beslutninger.  Selvstyre er  her en allround  sikring af en kulturel struktur der er  mere effektiv for minoriteten end  repræsentationsrettigheder (Taylor, 1993: 181-85; Juteau et al., 1998). Ordningerne kan være afgrænsede udlægnin­ ger af kulturfølsomme lovgivnings- og administrationskompetencer til decentrale organer, vetoret over visse typer national politik i et territorium eller minoritets­ baserede flerkammersystemer med mere eller mindre vidtgående kompetencer. Nogle typer forhold kan desuden gøres til genstand for ikke-territorial, funktionel selvstyre (Baubock, 1996: 235-236; Levy, 1996: 32-34; Buchanan, 1991; Margalit og Raz, 1990).

Jo mere vidtgående selvstyrerettighederne er, og jo mindre de kombineres med deltagelse i fælles statsinstitutioner, desto mindre opmuntrer de antageligt til den solidaritet der er nødvendig for et politisk fællesskab. Desuden er der grænser for hvor mange gange man kan opdele et statsligt fællesskab. Men de mere princi­ pielle liberale reservationer over for selvstyrerettigheder er følgende: For det før­ ste er både  funktionelle og  territoriale  ordninger i endnu højere grad end  repræsen­ tationsrettigheder identitets-cementerende for minoritetsmedlemmer, herunder for dem der identificerer sig med flertallets politiske institutioner. For det andet rejser territoriale  selvstyrerettigheder de samme  problemer  (minoriteter-i-minoriteter)  som skulle afhjælpes (Green, 1995). Dette peger mod et tredje problem, om grænserne for en minoritets legitime selvstyre. Ofte er der ambitioner om interne rettigheds­ begrænsninger i forhold til liberale standarder. Problemet her er ikke de behov som den almindelige lovgivning ikke tager højde for (sikhers turbaner), men deri­ mod de behov der er i konflikt med grundlæggende frihedsrettigheder og lige­ behandling.  Liberale tager naturligvis afstand  fra  begrænsning af  kvinders uddannelsesmuligheder eller stemmeret for ikke at tale om rituel vold og lemlæ­ stelse, som for eksempel  kvindelig (  og mandlig?) omskæring  eller nægtelse af trans­ fusioner til børn.  Liberale  insisterer  her på den individuelle autonomi der  beg­ runder anerkendelsen af kulturelle rettigheder i første omgang (Kymlicka, 1995: 152-172, men sammenlign Kukathas, 1992). De vil i øvrigt være skeptiske over for dem der hævder at ikke-liberale praksisser er afgørende for en kulturs overle­ velse. Også med hensyn til dette aspekt af multikulturelle selvstyrekrav er der altså vægtige liberale indvendinger og reservationer mod vidtgående tiltag.

## Kulturel anerkendelse sensu stricto

Den sidste type krav handler om anerkendelse i en mere rent symbolsk forstand. Fravær af en sådan anerkendelse rammer en persons selvværd og identitet. Ek­ sempler omfatter krav om speech codes mod sexistisk eller racistisk tale, marke­ ring af kulturers festdage eller anden anerkendelse af distinkt og værdifuld identi- tet i offentlige organer, fonnularer eller kommunikation. Hvor mange krav analy­ seres bedst i lyset af "barrierer" og "medlemskab", udfordres liberalismens rettig­ hedssprog her fra nye vinkler. I Charles Taylors essay Multicultura/ism and the Politics ofRecognition er  argumentet at "our identity is  partly  shaped by  recognition or its absence, often by the misrecognition of others, and so a person or a group of people can suffer real damage, real distortion, if the people or society around them mirror back to  them a confining or demeaning or contemtible  picture of themselves".

Baggrunden herfor er oplysningstidens ideal om personlig autenticitet. Senere, i Herder og romantikken, blev det til  figuren om at ethvert individ og nu også ethvert folk havde sin "original way of being human" der måtte udtrykkes for at livet kunne leves i værdighed. Men for at kunne realiseres og nydes må autentisk identitet anerkendes af dem man føler sig lige i forhold til. "We de  fine our identity always in dialogue with, sometimes in struggle against, the things our significant others want to see in us". Autenticitetens politik er symptom på at de hierarkiske statussamfund hvor anerkendelse aldrig var noget problem er forsvundet: Det som "has come about with the modem age is not the need for recognition but the con­ ditions in which the attempt to be recognized may fail" (Taylor, 1992: 25-35).

Personers velfærd afhænger ikke kun af materielle ressourcer og rettigheder, men også af hvordan man oplever sig selv. Vi er ikke så langt fra Rawls' betoning af at, også det han kalder, kilderne til selvrespekt bør fordeles ligeligt. Mens hans pointe er at enhver har en interesse i ikke at blive fornedret i sin (selv)anseelse, bliver  det hos Taylor  til et spørgsmål om interkulturel anerkendelse.  Anerken­ delse søges oftest fra dem med hvem man ønsker at blive opfattet som ligeværdige i  et  fællesskab  som man  altså  ikke blot  identificerer sig imod,  men også med (Kymlicka, 1996: 117-118; Marshall, 1992: 6). Det skal vel at mærke være på den offensive måde at man ikke bare anerkendes som forskellig i sin identitet, men også at man som forskellig anses som lige meget værd. Kritikken er ikke blot at en farveblind fælles identitet gennem det upersonlige medborgerskab ikke kan hånd­ tere "the unique identity of this individual or group, their distinctness from every­ body else" (Taylor, 1992: 38). Problemet er det dybere at en sådan fællesidentitet, både i liberale og  jakobinsk-assimilatoriske varianter, i virkeligheden ikke er far­ veblind men baseret på flertallets præmisser. Det er den på måder som både afskæ­ rer dem der insisterer på at beholde deres identitet,  og dem som opdager at de under alle omstændigheder ses som "anderledes".

Selv om de fleste af de allerede nævnte rettigheder også kan tolkes som sym­ bolske anerkendelseskrav, er min pointe dels at nogle typer krav "kun" er det og dels at  også disse mere luftige aspirationer kan anskues i et  liberalt ligebehandlings­ perspektiv. Igen foreslås og eksemplificeres en tredeling af relevante krav:

I. Fri anvendelse af kollektive symboler refererer til grundlæggende liberale rettigheder til fri fra statens indblanding at anvende nationale eller religiøse navne og symboler (flag), både privat og i det offentlige rum, og til at markere nationale eller religiøse fest- og helligdage. Også religiøs hovedbeklædning har ofte denne symbolske betydning, snarere end barriere-betydningen. En af grænset type krav, hvis imødekommelse udtrykker liberal tolerance er af typen symbolsk an  ti-diskri­ minerende. Det er for eksempel krav om love mod det amerikanerne kalder hate speech. De definerer begrænsninger af ytringsfriheden, så den ikke må anvendes til på nærmere angivet måde at krænke minoriteter i offentlig tale eller skrift (jf. den danske racismelovgivning). Liberale bør her overveje visse typer lovgivning mod nedsættende omtale af en gruppes egenart, oprindelse eller udseende (til for­ skel fra handlingsforeskrivende speech codes) (Preece, 1998: 155f.).

Det karakteristiske ved mere symbolske krav er at de ofte forudsætter en aner­ kendende handling fra flertallet. Charles Taylor bemærker selv (Taylor, 1992: 6573; Wolf, 1992: 78) at multikulturelle krav ofte er selvunderminerende når de ret­ ter sig mod anerkendelse af den konkrete værdi af kulturer og kulturelle frembrin­ gelser. Et  eksempel er det mekaniske krav om at pensumplaner skal afspejle kultu­ rer "ligeligt". Problemet er at dette at tilskrive noget værdi beror på en konkret vurdering af kulturelt indhold. At sige at alle kulturer og deres frembringelser er lige gode ville være en  form  for relativisme der hverken ville føre  til anerkendelse eller interesse  for minoritetskulturer. Egentlig anerkendelse af værdi sker i en  kultu­ rel kamp der samtidig skaber dynamik og udvikling. Kampen rummer "uretfærdig­ heder" som liberalismen lige så lidt kan a f bjælpe som den kan love personlig lykke. Til gengæld er åbenhed over for forskel en multikulturel borgerdyd der enten bør tilstræbes som traditionel tolerance eller som en mere aktivt indlevende liberal etos (Walker, 1995). Den bør fremmes i demokratiske samfunds skoler (Poulsen, 1998: 146) og kan måske sættes på begreb som en etisk åbenhed for den Anden (Derri  da, 1997). Men lovgivningsmæssigt kan den højst muliggøres, næppe sikres.

Liberale samfund kan dog alligevel imødekomme symbolske anerkendelsesøn­ sker. Hvad der efterlyses er ofte autoritative signaler om anerkendelse af  kultu­ relle identiteters eksistens i fællesskabet. Der er mange måder at "huske" at give minoriteter synlighed og ikke mindst at undgå monopolisering af det politisk-sym­ bolske rum. På  måder  som europæiske nationalstater sammenlignet med indvandrer­ lande som USA og Canada er helt uskyldige overfor, er en sådan synliggørelse en realisering af den kultumeutralitet disse liberale samfund i princippet tilstræber.

Eksempler omfatter officielle deklarationer og (nytårs)taler, udformningen af officielle dokumenter (fødselsattesterne på Folkekirkens formularer, det kontro­ versielle Jellingekors på de nye pas), i nogle lande anerkendelse af minoritets­ sprog (i 1938 anerkendtes Rhaeto-romansk som fjerde schweiziske sprog, uden at det ønskedes at sproget blev anvendt officielt), anerkendelse af et områdes eller en gruppes navn og eventuelt ændringen af et lands navn (Tjekkoslovakiets forvand­ ling til den Tjekkiske og Slovakiske Føderale Republik), monumenter og marke­ ring af visse nationale helligdage, og ændring af skolers religions- og historieun­ dervisning, så minoritetens eksistens og kultur anerkendes.

Il. Der er en glidende overgang fra anerkendelse af eksistens til den som sagt vanskelige anerkendelse af kulturelle  identiteters værdi. Mulige liberale argu­ menter for en kompenserende specialbehandling af identitet (Parekh� 1991, 1994) kunne tage udgangspunkt i at minoritetsidentiteters mulighed for at fremstå som værdifulde er systematisk langt ringere end flertallets på  grund af moderne nationalismes velkendte dynamik. Selv om man ikke kan lovfastsætte at andre skal bryde sig om ens identitet, kan der være gode grunde til en (re)evaluativ hi­ storie- og kulturundervisning der indsætter minoritetsbidrag i et lys der ikke er mindre rekonstruktiv pa­ triotisme ruling the waves, Boertrek), mytologi til del. Mere specifikt kan der være plads til - som hensigtserklæringer pointerer nye gruppers historıske og aktuelle bıdrag tıl et tællesskab (amerıkansk anerkendelse af de sortes deltagelse i borgerkrig og verdenskrige). Officielle und- skyldninger for tidligere uretfærdigheder kan også være aktuelle (USA's beklagelse af interneringen af japansk-amerikanere).

## Konklusion

grupper Uf. Den abstraherer bevidst fra disse væsentlige spørgsmål og begynder i stedet med at spørge hvilke "slags" multikulturelle problemer der findes og hvordan de eventuelt kan tolkes som ambition om deltagelse i liberalt medborgerskab. Dernæst spørger den om der findes gode grunde for tre gradvist mere vidgående versioner af liberal ligebehandling. Den kortfattede diskussion viste at ligebehandling ikke behøver at være farveblind. Traditionel liberal modstand mod at befatte sig med

problemet med kultur. Hvis typologien domesticerer nogle krav, der ude i virkeligheden ofte formuleres på måder der er problematiske for liberale, er den rent didaktisk også en måde at besinde sig på bredden af de politiske forhåbninger på der i princippet kan præsenteres og tolkes liberalt. Typologiens fænomenologiske aspekt viser endvidere behovet for at skelne, også i den politiske debat. Selv om de samme probledet et afgrænset barriereproblem eller foreligger der et ønske om sikring af kultutigheder på bordet? (Under tiden: klares problemet med penge eller skal der sym-

kultur kan ofte kritiseres for at frede privilegerede flertalskulturer.

rel kontekst? Søges der "kun" symbolsk anerkendelse eller skal der penge og retboler på bordet?). Er det da en god ide at praktisere multikulturel politik?

affirmative action ad gangen I. Der er to overordnede principielle grunde til at spørgsmålet ikke har entydige svar. For det første kræver multikulturelle tiltag mere overvejelse og politisk varenkeltmedlemmer af majoriteten, nok kun anvendes hvor en gruppes marginalisering ikke viser tegn på ændring (sorte i USA, romaer i Europa). For specialsubsidier til en gruppes livsform er problemet naturligvis dels at de fragår puljen til andre formål, herunder "almindelige" fattige, dels at de også tilgodeser rige minoritets-

fællesskabet baseret på gruppens isolerede evaluering af netop sine behov.

gruppe-rettet­ hed på den ene side undtagelsesrettigheder (II,a), institutionsstøtte og (frivillig) mo­ dersmålsundervisning (11,b) samt alle typer symbolsk anerkendelse (I,c - III,c) og på den anden side mere konkret ekstemalitetsskabende tiltag i III,a og III,b (  det minoritetsindivid der ikke behøver kvoteordninger, mistænkes for at være "slup­ pet lettere", og enkeltindivider kan ikke undslå sig særrepræsentation).

II. Mere generelt er multikulturel rettighedsbegrundelse også præget af norma­ tiv kontingens på  grund  af  en  række komplicerede sociologisk-empiriske specifikationsmomenter hvor forskellige lande har hver deres smertepunkter. Denne konkrete pluralisme giver i øvrigt næring til diskursdemokratisk og  nyrepublikansk funderet kritik af den begrundelsesfundamentalisme som for eksempel Rawls ikke for alvor har forladt med sin "overlappende konsensus" (for eksempel Bellamy,

1999; Mouritsen, 2001a:  381-385):

For det første fordi multikulturalismen viser pluraliteten af rimelige fortolk­ ninger af grundlæggende værdier,  selv  inden for  denne  artikels universelle medborgerskabsunivers. Ud over de kendte højre- eller venstreliberale varianter introducerer multikulturalismen et nyt kontekstuelt sæt af kulturgoder der alle kan ses som aspekter af liberal ligebehandling. Hvis det erkendes at kultur principielt kan have betydning,/or eksempel på de tre måder denne artikel foreslår, rejser der sig straks et behov for at specificere hvilke former for kultur der kan have det hvilken kulturel substans, for eksempel sprog, religion eller socio-økologisk livs­ form.  Svaret  gøres  ikke  nemmere  ved  den accelererende etnisk-kulturelle trans gr ession der er skabt af migration og globalisering, men også paradoksalt muliggjort netop af liberale frihedsrettigheder (Rawls, 1993; Baubock og Rundell, 1999). Frem for alt må enhver besvarelse udgå fra en erkendelse, som mange af de normative teoretikere har problemer med, om det uholdbare i at basere sig på essentialistiske kulturbe gr eber (kritisk, Benhabib, 1999; Fraser, 1995).

Der er her brug for at skelne. "Kultur" i multikulturalisme kan henvise til noget mere eller mindre stabilt. Sprog, seksuel orientering og socio-økologisk livsform er ofte (men ikke altid) mere stabilt end diverse "traditionelle" vaner og ski k ke, herunder forskellige fortolkninger af religion. Identitet, individuelle og kollektive selvopfatteiser og afgrænsninger til signifikante andre, har givetvis under tiden vedvarende referencer. Men en voksende sociologisk litteratur giver talrige ek­ sempler og forklaringer på at identitet også, især i postmoderne eller refleksivt moderne samfund, er dynamisk og mobiliseret med subjektet som en mere eller mindre autonom narrator (  Giddens, 1991  ). Multikulturalisme er både som bevæ­ ge  Ise  og  subjektivitetsform  parallel  med den nye nationalisme  og  dens forklaringsmodeller (Brown, 2000), herunder især globaliserede informations­ strømme og mi gr ation (Baubock og Rundell, 1999) og den stigende kapitalistiske varegørelse af "autentisk" identitet  (Zizek,  1997). Pointen  er ikke  at  kulturel  struktur og anerkendelse er overfladiske og forbigående værdier, men at normativ teori om disse værdier også bør afspejle deres årsager og kontingens.

Selv om kulturelementer kan have stor betydning for den enkelte, er det der­ næst en kompliceret sag hvilke typer af behov der er moralsk relevante. her omfatterfrivillighed

Spørgsmål (forskellen mellem at blive presset til at opgive en kultur, at vælge at optages i flertallets, og at vælge den ene eller anden kulturelle identitet kulturel udsathed kulturel afstand forhold til flertalskulturen (den tyske versus den kurdiske minoritet i Damark).

og etniske tv-programmer).

tærskler tid antal rum vejning Hvis disse parametre komplicerer diskussionen, bliver det ikke bedre når vi for nogle tiltags vedkommende for eksempel spørgsmål om geografisk koncentration praktiske begrænsninger (for eksempel mht. antallet af helligdage, monumenter

funktionalitet og  (utilsigtede)  effekter Realisme og "stabilitet" har omstridt status i normatıv teorı (Mouritsen, 2001a: 388-393), og forudsigelse af modsatte eller uheldige side-efekter er et velkendt retorisk kneb (Hirschman, 1991). Alligevel bør en kritisk oversigt slutte med et sæt sociologiske spørgsmål der må diskuteres med reference til nationale erfaringer, og som heller ikke multikulturalismens fortalere kan ignorere:

Vil undtagelsesrettigheder til rituel slagtning eller støtte af minoritetsinstitutioner føre til mere tolerance og forskelsaccept eller til øget modvilje og xenofobi fra flertallet? Under hvilke former er multikulturel anerkendelse med til at "vænne

in-group Vil forskellige grupperettede tiltag føre til at gruppesærpræg reificeres hvorved gruppens medemmer (yerligere) segregeres, negative stereotyper forstærkes eltutioner (Soysal, 1994)? Er potentielle efekter sarere afhængige af selvstændige, moderne etnificeringsprocesser (Gutman, 1996)?

os til dem" (Togeby, 1997)?

tradition nødvendigvis tolerante (Walzer, 1987)?

tolereres, respekteres? Udtrykker multikulturelle krav måske undertiden en hypersensitivitet over for krænkelser der kombineres med selvretfærdig intolerance indadtil i forhold til gruppens egne apostater og kritikere - efter den logik at det ikke er individer der skal rance overfor forskel kan udgå fra konstant, offentlig introspektion mod oprindelige værdier og hellige symboler? Bliver folk der tænker dybt over deres egen

Får multikulturel politik nye og gamle minoriteter til at føle solidaritet med flertalsbefolkningen og loyalitet mod et nyt politisk fællesskab (og majoriteten til at føle solidaritet med dem)? Eller er grupperettigheder og symbolsk anerkendelse gift for den nationale solidaritet - der i stedet enten forudsætter etnisk eksklusion fra det hellige statsborgerskab eller måske hårdhændet assimilation (Carens, 1989; Hailbronner, 1989; Kymlicka, 1995: 173-193, 2002: 366-368)? Følger der af be-

hovet for solidaritet og tillid i liberale staters demokratiske liv en nødvendig poli- tisk kultur-tilpasning - for eksempel beherskelsen af et fælles sprog, accepten af visse universelle (men nationalt farvede) politisk-civile værdier eller eksistensen af en patriotisk (Mouritsen, 2001  b) eller national (Miller, 1995) identitet? Er dette i givet fald i konflikt med multikulturelle tiltag?

Og endelig: Er anerkendelsens forskellige former stationer på en glidebane mod cer og magtplatforme bliver et identitetskapløb efter eksotiske gruppeemblemer (  og hvor almindelig fattigdom får ringe presse) (  Glazer og Moynihan, 197  5; Giir, 1996; Barry, 200  I)? Eller kan multikulturalismens politik stabiliseres i nationale

et etno-korporativt samfund hvor fastlæggelse af rettigheder og silcring af ressour­ varianter der viderefører velfærdsstatens kontinuerlige fortolkning og demokrati­ ske legitimering af menneskelige behov (Eriksen, 1996)?

Alt andet lige indikerer spørgsmålene at man bør gå forsigtigt og differentieret til værks. I forhold til denne artikels typologi udgør hele den venstre søjle et libe­ ralt efterslæb som uden videre forsinkelser bør bringes i orden. Den øverste bjælke er mindre problematisk end den mellemste derved at den både må anses for mindre "identitetsfastfrysende" og mindre udgiftskrævende. Erfaringer fra Storbritannien (Patekh, 2000) og Canada (Preece, 1998) peger i retning af at lovgivning om reli­ giøs hovedbeklædning kan afpolitisere betændte problemer, mens amerikanske erfaringer (Glazer, 1997) tilsiger varsomhed med hensyn til positiv særbehand­ ling.  Understøttelse af  kulturelt  medlemskab er  mere indgribende over for minoritetsindivider og deres integrationsstrategier, og den kan nemt blive til vel­ erhvervede rettigheder med tilhørende institutionelle interesser. Anerkendelse af kulturel identitet behøver (  og bør) derimod hverken at være særligt indgribende, omkostningsfuld eller permanent i indhold og form.

Det er måske fristende at afvise hele det multikulturelle program med henvis­ ning til kosmopolitiske idealer (Waldron, 1995), især når det erkendes at kultur og identitet er konfliktfyldt og flydende.  Problemet er at hverken liberal teori eller liberale stater nogensinde selv var farveblind og neutral, og det er under alle om­ stændigheder vanskeligt at undgå kulturel farvning af et samfunds fælles institu­ tioner og offentlige rum (  og i et land som Danmark er der mange fælles institutio­ ner og rum). I øvrigt ville en afvisning være politisk irrelevant, da mange multi­ kulturelle tiltag allerede er en del af den politiske virkelighed (Jopke og Lukes, 1999). Diskussionen handler i det lys om hvad der kan begrundes principielt in­ den for liberale rammer.  Her er bevisbyrden i stigende grad hos den liberale multikulturalismes kritikere (Kymlicka, 2002: 365-366).  Men den handler også om hvilke tiltag, under hvilke konkrete omstændigheder, det overhovedet er en god ide at give sig i kast med i lyset af de erfaringer der løbende gøres politisk og institutionelt. Her er meget lidt afgjort.

## Noter

1. Artiklen er baseret på et  konferencepapir  præsenteret  ved  NOPSA, 19-21. august 1999, Uppsala, i workshoppen "Demokratiet stillet over for nye udfordringer" og på et forskningsseminar i efteråret 1999 ved Institut for Statskundskab; København. Tak til Anders Berg-Sørensen, Hen-

- rik Jensen, Carl Lebeck, Kasper Lippert-Rasmussen, Henriette Bjørn Nielsen, Hans Jørgen Nielsen, Asbjørn Sonne Nørgaard, Jørgen Poulsen og Helena Wockelberg.
2. Jeg diskuterer ikke her forudsætninger for statsborgerskab (Baubock, 1994).
3. Hvis vi ser udviklingen af tolerance som en historisk sekvens (Raz, 1994), ignoreres her i hvert fald  et  tidligere  tolerancestadium, nemlig  den  tidlige oplysningstids klassiske tolerance (jf.  Locke, 1990). Det var en doktrin om staters, og i anden omgang borgeres, accept af (dvs. ikk:-e-forfø'l­ gelse, ikke-indblanding i) mindretals private udøvelse af religion (i Locke dog ikke ateister og katolikker!), men bestemt ikke nødvendigvis af deres lige adgang til alle gældende rettigheder.
4. De tre  positioner anskuer kultur som et individproblem. Kommunitarister som Taylor indvender mod liberal multikulturalisme at ønsket om kulturel overlevelse er et argument på kulturens vegne, snarere end på vegne af konkrete, nulevende individers kulturspecifikke projekter. Her skilles vandene.
5. Strengt taget refererer affirmative action under tiden til det normativt mindre kontroversielle at bestemte grupper positivt sikres mod almindelig diskrimination. Betydningen i det følgende er den der også rummes med betegnelsen preferential treatment (  se Gutmann, 1996: l  22f.  ).
6. Sagerne om tørklæder og bedetidspunkter anskues ikke her som simpelt illegitime krav om assimilation (  og dermed et brud på I,a eller l,b  ). I stedet ses de som udtryk for institutions­ specifik  forskelsbehandling  fordi  der fra officiel  side  henvises  til bestemte institutioners adfærds­ regler eller ethos (republikanske idealer i Frankrig, kvindefrigørelse i Danmark), hvis nødven­ dighed kan  problematiseres og hvis fortolkning til stadighed  sker på flertalskulturens præmisser, jf.  næste note. I øvrigt  har  franske domstole nu accepteret retten til at bære religiøs  hoved­ beklædning.
7. Argumenter om at muslimske tørklæder er undertrykkende, forudsætter en kontroversiel kritisk teori  der omfatter alle de betydningskontekster tørklædet indgår  i. Den skulle måske også  kunne rettes mod andre kulturelle praksisformer (piercing, skolebørns modefiksering) og  ville næppe kunne begrunde liberal indgriben. Den franske l'affair du foulard diskuteres af Galeotti (1993, 1994).
8. Gutmann (  1996: 122-129) nævner også argumenter for positiv særbehandling der har som fælles præmis  at der  ikke  nødvendigvis  foreligger et  retfærdighedsproblem: Etnisk  identitet er en  objektiv kvalifikation i forhold til en bestemt institutions formål - for eksempel værdien af  inter-kulturel tolerance og åbenhed på et universitet. Denne type argumenter peger også i retning af positiv særbehandling som rimelig med henblik på at skabe reelt kulturneutrale institutioner, jf.  II,b.

## Litteratur

- Appiah, K. Anthony (1996). "Race, Culture, Identity: Misunderstood Connections", pp. 30-105 in K. Anthony  Appiah and Amy Gutmann (eds.), Color  Conscious.  The Political Morality of Race, Princeton, NJ: Princeton University Press.
- Barry, Brian (200  I). Culture  and Equality: An Egalitarian  Critique  of  of  Multiculturalism, Cambridge: Polity  Press.
- Baubock, Rainer (  1996). "Cultural Minority  Rights  for  Immigrants", International Migration Review, Vol. 30, No. 1, pp. 203-250.
- Baubock, Rainer (ed.) (1994). From Aliens to Citizens.  Redefining the Status of Immigrants in Europe, Aldershot: Avebury.
- Baubock, Rainer and John  Rundell  ( eds.)  ( 1999). Blurred Boundaries:  Migration,  Ethnicity, Citizenship, Aldershot: Ashgate.
- Bellamy, Richard (1999). Liberalism and Pluralism: Towards a Politics of Compromise, London: Routledge.
- Benhabib, Seyla (1999). "'Nous' et 'les Autres': The Politics of Complex Cultural Dialogue in a Global Civilization", in Christian Joppke and Steven Lukes (eds.), Multicultural Questions, Oxford: Oxford University Press.
- Ben-Rafael, Eliezer (  1996). "Multiculturalism in Sociological Perspective", pp. 133-154 in Chri-

The Challenge of  Diversity. Integration and  Pluralism in Societies of  Immigration,

Contemporary  Nationalism: Civic, Ethnocultural, and Multicultura/  Po/i  tics. London: Routledge.

Immigration and the  Politics of  Citizenship in Europe and North  America,

Ethics,

Immigration and thePolitics of  Citizenship in Europe and North America, Carens, Joseph H. (1989). "Membership and Morality: Admission to Citizenship in Liberal

Politics of  Friendship,

Taking Rights Serious�v.

A Matter of Principle�

The Rationality of  the  We/fare State, University Press.

New Lefl Review, list' Age",

Politica/ Theory,

Politica/ Theory, 673-677.

Modernity and Selfidentity: Se/f  and Sociel), 1 in the Late Modem Age. Stanford: Stanford University Press.

Human Rights, Glazer, Nathan (1978). "Individual Rights Against Group Rights" pp. 87-103 in Eugene Kamenka

We Are All Multiculturalists Now, Press.

Ethnicity. Theo ry and Experience, Glazer, Nathan and Daniel Patrick Moynihan (1975). "Introduction", pp. 1-26 in Nathan Glazer ard University Press.

The Rights of  Minority Cultures,

Staten och nykomlingarna: en studie av den svenska indvandrarpolitikens ideer,

Color Conscious. The  Political Morality of  Race, Gutmann, Amy (1996). "Responding to Racial Injustice", pp. 106-78 in K. Anthony Appiah and University Press.

Immigration and the  Policy of  Citi::enship in Europe and Northern America, Hailbronner, Kay (1989). "Citizenship and Nationhood in Germany", pp. 67-79 in William Rogers New York: University Press of America.

The Rhetoric of  Reaction.  Pervers ity, Futility, Jeopardy, The Belknap Press of Harvard University Press.

Challenges to Law the End of  the  20th Century,

Multicu/tural Questions,

Blurred Boundaries: Migration, Ethnicity, Citizenship, Juteau, Danielle, Marie McAndrews and Linda Pietrantonio (1998). "Multiculturalism à la Canadian and Intégration à la Québécoise. Transcending their Limits", pp. 95-10 in Rainer Bauböck and

- Politica/ Theory, pp. 105-139.

Kymlicka, wm ( 1989). Libera/ism, Community and Cu/ture, Oxford: Clarendon.

Kymlicka, Will (  1990). Contemporary Political Philosophy. An /ntroduction, Oxford: Clarendon.

Kymlicka, Will (  1995). Multicultural Citizenship, Oxford: Clarendon.

Kymlicka, Will (  1996  ). ''Social Unity  in  a Liberal State", Social Phi/osophy &amp; Po/icy, Vol. 13, No. I, pp.  l 05-135.

Kymlicka,  Will (2002). Conlemporary Political Philosophy: An Introduction, Oxford:  Oxford University Press.

Levy, Jacob T. (1996). "Classifying Cultural Rights."., pp. 22-66 in NOMOS, Group Rights, New York: New York University Press.

Lively, Jack (1975). Democracy, Oxford: Basil Blackwell.

Locke, John (1990). A letter Concerning Toleralion, Buffalo: Prometheus Books.

Margalit, Avishai and  Joseph Raz (1990). "National Self-Determinati.on", The Journal of  Philosophy, Vol. 87, No. 9, pp. 439-461.

Marshall, T.H. (1992). Citizenship and  Social C/ass, London: Pluto.

Mill, John Stuart (  1972). "Representative Govemment", pp. 188-428 in Utilitarianism, On Liberty and Considerations on Represenlative Government, London: Dent.

Miller, David (  1995). On Nationality, Oxford: Clarendon Press.

Mouritsen, Per (  1996  ). "Det politiske fællesskab: liberalismen og dens nye kritikere", Po/itica, 28. årgang, nr. 2, pp. 162-178.

Mouritsen, Per (2001a). The Fragility of  Liberty.  A Reconstruction of  Republican  Citizenship, ph.d.-afhandling, Det Europæiske Universitets Institut, Firenze.

Mouritsen, Per (2001b). "The Republican Conception of Patriotism", Arbejdspapir 2001/3, Kø­ benhavn: Institut for Statskundskab, Københavns Universitet.

Necef, Mehmet Omit (  1996  ). Ethnic /dentity and Language Shift among Young Tur/es in Den­ mark, ph.d-afhandling, Odense University, Center for Contemporary Middle East Studies.

Parekh,  Bhikhu (  1991  ). "British Citizenship and Cultural Difference'', pp. 183-205  in  Geoff  Andrews (ed.), Citizenship, London: Lawrence &amp; Wishart.

Parekh, Bhikhu (  1994  ). "Discourses on National ldentity", Political Studies, Vol. 42, No. 2, pp. 492-504.

Parekh, Bhikhu (2000). Rethinking Multiculturalism:  Cu/tura/ Diversity and Political  Theory, Cambridge, MA: Harvard University Press.

Phillips, Anne (  1995). The Politics of  Presence, Oxford: Oxford University l&gt;ress.

Poulsen, Jørgen (  1998). "Fremmede i båden! -multikulturelle  problemer og multikulturel kompe­ tence", Politica, 30. årgang, nr. 2, pp. 132-148.

Preece, Jennifer Jackson (  1998). "Multiculturalism,  Dignity, and the Liberal State in Canada", Po/itica, 30. årgang, nr. 2, pp. l 32-l  48.

Rawls, John (  1972). A Theory of  Justice, Oxford: Oxford University Press.

Rawls, John (1993  ). Political Liberalism, New York: Columbia University Press.

Raz, Joseph (1994). "Multiculturalism: A Liberal Perspective", Dissent, Vol. 41, No. I, pp. 67-79.

Soysal, Yasemin Nohoglu (  1994  ). Limits of Citizenship. Migrants and Postnational Membership in Europe, Chicago and London: University of Chicago Press.

Tamir, Yael (  1993  ). Liberal Nationalism, Princeton, NJ: Princeton University Press.

Taylor, Charles (  1989). "Cross-Purposes: The Liberal-Communitarian  Debate",  pp. 159-182 in  Nancy L.  Rosenblum (ed.), Liberalism and the Moral Life, Cambridge, MA: Harvard University Press.

Taylor,  Charles (1992).  "The Politics of Recognition", pp.  25-73  in Amy Gutmann (ed.), Multiculturalism and 'The Politics of  Recognition ',  Princeton, NJ: Princeton University Press.

Taylor, Charles (  1993  ). Reconciling the  Solitudes:  Essays on C  anadian  F  ederalism and Nationalism, Montreal: Mcgill-Queen  's University Press.

Togeby, Lise (1997). "Er vi ved at vænne 'os' til 'dem "' , Po/itica, 29. årgang, nr. 1, pp. 70-88.

Waldron, Jeremy (  1995). "Minority Rights and the Cosmopolitan Alternative", pp. 93-119 in Will Kymlicka (ed.), The Rights of  Minority Cultures, Oxford: Oxford University Press.

Walker, Brian (  1995).  "John Rawls,  Mikhail  Bakhtin, and  the  Praxis  of Toleration", Political Theory, Vol. 23, No. l ,   pp. 101-127.

- Walzer, Michael (  1987), Interpretation and  Social Criticism, Cambridge, MA: Harvard University Press.
- Walzer, Michael (  1990). ''Nations and Universe", pp. 507-556 in Grethe B. Peterson (ed.), The Tanner Lectures on Human Values, Salt Lake City: University of Utah.
- Wirszubski, C.H. (  1950). Lihertas as a Political ldea at Rome, Cambridge: Cambridge University Press.
- Wolf, Susan (  1992). "Comment", in Amy Gutmann (ed.), Multiculturalism and  "The Politics of Recognition ",  Princeton, NJ: Princeton University Press.
- Young, Iris Marion lnclusion and Democracy, Oxford: Oxford University Press.
- Zizek, Slavoj (  1997). "Multiculturalism, Or, the Cultural Logic ofMultinational Capitalism", New Lefl Reviwew, No. 225, pp. 28-51.
- Zolberg, Aristide R. (  1996  ). ''Immigration and M  ulticulturalism in  the Industri  al Democracies",  pp. 43-65 in Rainer  Baubock, Agnes Heller and Aristide R. Zolberg (eds.), The Challenge of Diversity. Integration and Pluralism in Societies of  Immigration, Aldershot: Avebury.