"Den videnskabelige værdirelativisme i praksis" som led i studenteroprøret på IFSK
Forfattere: Erik Christensen
Tidsskrift: politica (2005-01-01)

## Erik Christensen

## 'Den videnskabelige værdirelativisme i praksis' som led i studenteroprøret på IFSK 1

På Institut for Statskundskab i Århus var den videnskabelige værdirelativisme i studiets første år en central del af statskundskabens teori og metode. Under studenteroprørets første fase blev denne videnskabelige doktrin brugt af de studerende til at fremme en debat mellem lærere og studerende om videnskabsteori, studiets målsætning og undervisningstilrettelæggelse. De stu­ derende krævede, at værdirelativismen fik praktiske konsekvenser, ved at underviserne fremlagde deres værdigrundlag, og at der i undervisningen skete en maksimal konfrontation af værdiopfattelser. En konsekvens af den kritik blev, at undervisningen i politisk idehistorie i 1969-70 blev gennemført på grundlag af de studerendes valg af seminaremne, hvilket blev accepteret af Professor Erik Rasmussen og var helt i overensstemmelse med værdirelativismens anvisning af, hvorledes værdikonflikter kan løses. I forlængelse af den amerikanske sociolog Alvin W. Gouldners betragtninger kan værdirelativismen på instituttet tolkes som en bevidst/ ubevidst professionsideologi, der var med til at skabe et vist fælles videnskabeligt værdigrund­ lag og kollegialt sammenhold.

Den videnskabelige værdirelativisme, som især via Erik Rasmussens lærebog Kom­ parativ Politik 1 (1968:  31-45) var en del af statskundskabens teori og metode, betød, at studenteroprøret på Institut for Statskundskab fik  et helt særligt forløb. Studenteroprøret var videnskabeligt forbundet med opgøret med positivismen. Men med den videnskabelige værdirelativisme havde statskundskaben allerede gjort op med positivismen. Derfor herskede der ingen tro på en værdifri og neutral viden­ skab, som det delvis var tilfæ ldet i andre fag. I statskundskaben anerkendte man på den ene side, at ingen værdier videnskabeligt kunne bevises undtagen i relation til andre formål eller ideer, og på den anden side, at værdier havde betydning i alle faseri forskningsprocessen, hvorfor man kunne kræve, at man i så vid udstrækning som muligt gjorde rede for sine værdipræmisser i sin forskning og formidling.

I det  følgende v il  jeg først komme med en historisk beretning om forløbet af den første fase i studenteroprøret på Institut for Statskundskab. T il slut v il jeg i tilslut­ ning til den amerikanske sociolog A lvin W.  Gouldners tanker om værdifrihed i sociologien tolke værdirelativismen på instituttet som værende bevidst/ubevidst skabt som en professionsideologi, der var med til at skabe et fælles videnskabeligt værdigrundlag, som på én gang var med til at tilvejebringe et vist kollegialt sammen­ hold og samtidig dannede grundlag for en værdimæssig politisk pluralisme blandt lærerne.

Da studenteroprøret dukkede op, viste det sig imidlertid, at denne videnskabe­ lige doktrin også kunne bruges af de studerende til at fremme de værdimæssige diskussioner, de følte var påtrængende og interessante.

Den videnskabelige værdirelativismes anerkendelse af værdiers centrale be­ tydning betød, at de statskundskabsstuderende tog afsæt i værdirelativismen i de­ res kritik af studiet, universitetet og samfundet i den første fase af studenteroprøret.

Værdirelativisme kom derved i sin faktiske funktion til at virke som murbræk­ ker for en spændende og frugtbar debat mellem lærere og studerende  om både videnskabsteori, studiets målsætning og undervisningstilrettelæggelse i enkelte fag.

## Kritik af undervisningen: Stormøde, kritik af undervisningen, skabelse af et nyt debatorgan (SAMSNAK) og en instituthøring

Studenteroprøret på Institut for Statskundskab startede i februar 1969. Studenter­ nes  kritik  havde  tre  dimensioner:  1.  De  ønske de  andre  og  mere  aktiverende undervisningsformer, hvor de havde medbestemmelse. 2. De ønskede medbestem­ melse i de styrende organer på universitetet. 3. De ønskede en debat af studiets og

generelt af videnskabens rolle i samfundet.

På et studentermøde den 5. februar med deltagelse af ca.  100 studerende blev det besluttet at nedsætte kritiske grupper på alle undervisningshold samt at udgive et blad, SAMSNAK, for samfundsfags- og statskundskabsstuderende.2

Begrebet ''kritiske grupper' var blevet introduceret i studenterbladet Mont  anus' februamummer 1969 i en artikel ''Kritiske grupper -  et nyt debatforum' skrevet af M ihail Larsen og Klaus Birkholm, som oplyste, at der i løbet af de sidste tre måneder var oprettet grupper ved fagene engelsk, medicin, sammenlignende litte­ ratur, idehistorie, fransk, historie, musik, økonomi, dansk, statskundskab, russisk og psykologi.  Målene var,  1.  at  sætte  fagene  til  debat -  målsætning  og  under­ visningsformer. 2. De universitetspolitiske problemer -  medbestemmelse -  et statut­ udvalg. 3. Bevidstgørelse.

Den 6. februar udkom det socialdemokratiske tidsskrift nb, der blev udgivet af Frit Forum, DSU og Faglig Ungdom i Århus og med Svend Auken som redaktør, med et nummer, hvor man med overskriften ''Professor-forsømmelser'  nævnte eksempler på, at en række århusianske og københavnske professorer havde for­ sømt deres undervisning. Et af disse eksempler var tydeligvis rettet mod Erling Bjøl på Institut for Statskundskab, fordi han ofte opholdt sig i udlandet i forbin­ delse med sin journalistiske virksomhed for Politiken?

Da Jyllands-Posten og Aktuelt de  følgende  dage refererede  artiklen,  skabte anklagerne opstandelse hos instituttets lærere, og der blev talt om de studerendes ''heksejagt' på lærerne. Erling Bjøl afviste anklagerne i Aktuelt og udtalte samti­ dig, at han altid havde sørget for undervisning på tidspunkter, når han havde været på rejse, samt at der aldrig igennem studienævnet havde været fremført klager.

Selv om kritikken skabte røre blandt lærerne, besluttede et medarbejdermøde dog at lade to yngre lærere indgå i redaktionen af SAMSNAK (Lise Togeby samt A. Lund-Sørensen). I det første nummer af bladet skrev Niels Arnfred en lille  artikel 'Quo Vadis', hvor han skitserede målet for de kritiske grupper og begrundede de studerendes  aktiviteter  med  henvisning  til  den  alment  accepterede  værdi­ relativistiske forståelsesramme. M ålet var at starte en generel målsætningsdebat dels om undervisningens tilrettelæggelse, indhold og mål, dels om studiets sam­ fundsmæssige betydning. ''Ingen på instituttet v il hævde, at vi kan dyrke værdifri statskundskab, hverken i forskning eller undervisning  ...  I praksis betyder dette (som bekendt) at vi må være opmærksomme på forskningen og undervisningens afhængighed af vore egne samfundsmæssige placeringer og hele indstilling.'

Parallelt med debatten om kritik af  undervisningen og nye undervisningsformer foregik der forhandlinger om en ny statut for et fælles studienævn for samfunds­ fag og statskundskab, hvor de studerende krævede 50 pct. medbestemmelse. Studie­ nævnet havde hidtil kun været et rådgivende organ, hvilket betød,  at en række studienævnsrelevante sager blev afgjort i lærerfaggruppeme.4

Erik Rasmussen var en af de professorer, der tog de studerendes udfordringer op og afholdt et diskussionsmøde den  14.  februar (SAMSNAK nr.  2,  24.2.1969, referent:  Jens  Jørgen  Jensen).  Udgangspunktet  var  artiklen  i  studenterbladet Montanus om nedsættelsen af  kritiske grupper. Her blev de kritiske gruppers funk­ tion i relation til ændring af undervisningsformen ivrigt diskuteret, og de stude­ rendes ønsker om nye undervisningsformer vandt bred tilslutning (med bl.a. støtte fra Bo  Kjems,  E rik Christensen,  Erik Nordahl  Svendsen,  Viggo Jonasen,  Poul Nielson, Peter Nannestad, Bettina Heltberg, Jørgen Nue M øller og Svend Auken).

Den 11. marts blev så afholdt en stor instituthøring, hvor alle professorer, Erik Rasmussen, Erling Bjøl, Poul Meyer og H.P. Clausen sad i et panel sammen med amanuenserne Curt Sørensen, Jan Stehouwer, A. Lund-Sørensen og Mogens N. Pedersen. De blev udspurgt af  en gruppe studerende bestående af Bettina Heltberg, Morten Kelstrup, Aage Frandsen og Lars Torpe. Her spillede målsætningsdebat­ ten og debatten om værdirelativisme en stor rolle. Den blev især fremført af M or­ ten Kelstrup, der ønskede at diskutere værdigrundlaget for fagene og studiet som helhed ( SAMSNAK .  Ekstranummer marts 1969 med referat afhøringen den 11.3., referent:  Rikke  Kjær).  E rik   Rasmussen  erklærede  sig  her  meget  langt  enig  i Kelstrups redegørelse og ''anså det for nødvendigt, at indføre studenterne i hele værdirelativismediskussionen for at gøre det klart, at objektiv forskning er umu­ lig'

## Kritik af videnskaben: Debatoplægget: ''Videnskabelig værdirelativisme -  også i praksis?'

Kort efter høringen udgav Morten Kelstrup i samarbejde med den kritiske gruppe om studiets målsætning et lille  skrift med titlen: ''Videnskabelig værdirelativisme -   også  i  praksis?'  (16.3.1969.  Morten  Kelstrup  i  samarbejde  med den kritiske gruppe om studiets målsætning). I dette skrift lå i høj  grad en tilslutning til den videnskabelige værdirelativisme, der blev forstået således:

1.  Man kan ikke slutte fra er til bør. Det betyder, at såfremt ens konklusioner er vurderende, må man have én eller flere (eksplicitte eller im plicitte) vurderende præmisser.
2.  Man kan som videnskabsmand beskæftige sig med værdiernes indbyrdes for­ hold,  og  man kan lægge forskellige værdier til grund for sit videnskabelige virke. Derimod kan man ikke qua videnskabsmand (dvs. ved at anvende den videnskabelige metode) afgøre, hvad der er værdifuldt.
3.  Det er ikke muligt i praksis at skelne skarpt mellem beskrivende og vurderende udsagn.  M en sondringen kan opretholdes på et andet (logisk?) plan.  Og det hører til videnskabelig hæderlighed,  at man stræber efter at gøre sit værdig­ rundlag og sit værdisigte så klart som muligt.

Det var specielt vedrørende det sidste punkt, de studerende følte, at lærerne og instituttet svigtede i praksis. Ved høringen havde flere af professorerne om deres værdigrundlag sagt, at de ''stort set er tilfredse med det bestående' , og at grundla­ get var de fire gamle partiers opfattelse. Det var et prisværdigt om end lille  skridt i  retning  af klargøring  af værdigrundlaget.  M en  svaret var dog ifølge de  stude­ rende utilfredsstillende på flere måder:  1. De bestående værdier er ikke entydige. 2. Man siger ikke noget om, hvordan forholdene kunne være. 3. Man hylder værdi­ problemet som noget helt individuelt. 4. Det kommer til at fungere mere som en tilsløring end en afsløring.

Hvad man ifølge de studerende måtte kunne kræve var 'en maksimal konfron­ tation af synspunkter' .  Det betød, at ''ikke at konfrontere sit værdigrundlag med andres bør regnes som lige så videnskabeligt uhæderligt som det at ville påtvinge andre en viden uden at klargøre, hvorledes og med hvilken sikkerhed, man har erhvervet den.' Den im plicitte accept af ''bestående værdier' og den manglende konfrontation mellem forskellige værdiopfattelser betød, at man indirekte ved stof­ udvælgelse og problembehandling beskæftiger sig med det ikke kontroversielle, det konfliktløse  og  harmoniske.  ''Videnskaben får en  funktion  som ideologi­ erstatning: at tilsløre og bygge bro over konflikterne.'

Konsekvenserne af den manglende klargøring af  værdigrundlaget for statskund­ skabsstudiet medførte, at:  1. Der er en fare for indoktrinering. 2. Der er en fare for, at videnskaben kommer til at fungere som ideologierstatning -  at legitimere magt­ haverne. 3. Der er fare for, at studiet af politik vanskeliggøres for de studerende, der er kritiske. Derfor endte det kritiske papir om værdirelativismen med at kræve:

1.  At undervisere og forskere skulle tvinges til at gøre deres værdigrundlag klart og eksplicit.
2.  At der burde ske en maksimal konfrontation af værdiopfattelser i undervisnin­ gen.
3.  At studiet af statskundskab ikke kun vedrørte kausalteori, men også værditeori.
4.  At der burde være større muligheder for valg af seminarer.
5.  At man fik nogle mere aktiverende undervisningsformer, hvor diskussioner af værdiopfattelser kom frem.

## Kritikken omsat i praksis i undervisningen i politisk idehistorie 1969-1970

I  foråret  1969 blev de nye undervisningsformer med medbestemmelse afprøvet inden for Erik Rasmussens fag, politisk idehistorie. Det var dengang placeret som (1968)  samt nogle  originaltekster,  og  i  det følgende  semester

et anden dels fag over to semestre, hvor man i det første semester gennemgik ide­ historien kronologisk på grundlag af George H. Sabines grundbog, A History of Political  Theory afholdt et seminar på grundlag af et valgt emne.

T il et planlægningsmøde i maj  1969 havde de studerende på forhånd udarbej­ det en detaljeret plan både for afviklingen af første og andet semester.5  De stude­ rendes forslag til emne for seminar i foråret 1970 var ''Velfærdsstatens idékompleks -  ideologierne (ien) bag velfærdsstaten' .  Begrundelsen for valget af dette emne var ønsket om at gøre idehistorien mere relevant, således 'at man i langt højere grad kunne komme til den individuelle afklaring af sit værdigrundlag, der ud fra en værdirelativistisk opfattelse er en forudsætning for al god videnskab' .

På planlægningsmødet skete valget af seminaremne im idlertid først efter en længere debat, fordi Erik Rasmussen til mødet kom med et forslag om at behandle revolutionsteorier.  Han regnede  antagelig med,  at de ''oprørske'  studerende var specielt interesserede i revolutionsteorier. M en de var mere interesserede i at kaste kritisk lys på det dominerende værdigrundlag (deres lærers værdigrundlag) i sam­ fundet. Hvorledes afgøres en sådan uoverensstemmelse mellem værdier? Man for­ søgte først at argumentere sig til rette.  M en da det ikke kunne løse uenigheden, blev den  meget eksemplarisk afgjort ved en demokratisk afstemning blandt de studerende, hvor der viste sig et stort flertal for valget af et seminar om velfærds­ statens  ideologi.  Denne  løsningsmåde  af værdiuoverensstemmelser var blevet skitseret i debatoplægget om den videnskabelige værdirelativisme i praksis. Og som bemærket her var en accept af en sådan demokratisk løsning af uoverens­ stemmelser ikke vanskeliggjort ved den videnskabelige værdirelativisme ifølge Erik Rasmussens Komparativ Politik  1 (1968:  31).  Som  god demokrat bøjede Erik Rasmussen sig for flertallet og arbejdede loyalt med at realisere seminaret. Han udarbejdede således  senere et oplæg til seminaret, der skitserede en række problemstillinger, som man kunne beskæftige sig med.6

Erik Rasmussen var godt rustet til opgaven. Han havde nemlig i foråret 1969 holdt seks forelæsninger om ideologi og politik i radioens Søndagsuniversitet, som blev udgivet af Gyldendal i efteråret  1969. Heri havde han i et kapitel behandlet velfærdsdemokratiet og ungdomsoprørets ideologi (Rasmussen,  1969).

## Værdirelativismen som en minotaur: et dobbeltsidet væsen

Denne lille  historie viser, at den videnskabelige værdirelativisme som doktrin også må forstås i forhold til den sociale kontekst, den er opstået og har fungeret i. Det er ikke nok at forholde sig til den rent logisk filosofisk. M an må også se på de om­ stændigheder, den er opstået under, og på, hvorledes den er blevet fortolket, efter­ levet, og hvilke funktioner den har haft.

Som allerede antydet indledningsvis mener jeg, at doktrinen om den videnska­ belige værdirelativisme i instituttets første år især fungerede som en professions­ idelogi, der skabte et vist kollegialt sammenhold, samtidig med at den sikrede en vis værdimæssig pluralisme. Den blev så under studenteroprørets første fase brugt som platform for en studie- og videnskabskritik.

At et sådant skift i funktion for videnskabelige doktriner kan ske, bekræftes af den amerikanske sociolog A lvin W. Gouldners eksemplariske analyser af værdifri­ hedsdoktrinens7   skiftende  funktioner  i  sociologiens  historie.  Gouldner  siger,  at værdifrihedsdoktrinen, stammende fra Max Weber, har haft en mytisk karakter som en minotaur:  et dobbeltsidet uhyre.  En minotaur er et græsk uhyre med et tyrehoved og en menneskekrop.

Gouldners synspunkt er, at man kan betragte værdifrihedsideologen som en del af en professionsideologi (en gruppemyte), som kan have meget forskellige funk­ tioner (positive eller negative) alt efter konteksten. Han mener således, at Webers oprindelige doktrin skal forstås som en beskyttelse af videnskabens integritet og frihed fra den tyske  stat,  dels  som et redskab,  der kunne  skabe en slags modus vivendi for omgangen mellem videnskabsmænd indbyrdes blandt andet ved at sikre ro i det akademiske hus og reducere lærernes konkurrence om studenter.

Men doktrinen er ifølge Gouldner så åben, at den har sine dyder og laster. Den inviterer til at understrege adskillelsen og ikke den gensidige forbindelse mellem rer, at den både kan være nyttig for forskere, der ønsker at ''flygte fra verden' , og

beskrivelser og vurderinger. Gouldner mener således, at til den negative side hø­ for dem, som ønsker at ''flygte ind i den' .

Med det mener han sociologer, som lever a f  sociologien snarere end lever  fo r sociologien. Det er dem, der tænker på at skabe sig et job, som kan bruge nogle neutrale teknikker, som kan sælges og bruges i samfundet. Men det gælder også de videnskabsmænd, som ''flygter fra verden', som ekskluderer sig fra det større samfund som en selvpålagt pligt,  snarere end som en ydre pålagt begrænsning. Nogle af dem kaster sig i stedet for over en, hvad Gouldner kalder ''kannibalistisk kritik af sociologien selv', som æder sig selv op i en ''metodologisk kritik' .

Gouldner taler om, at der på den måde nærmest kan ligge en uudtalt overens­ komst mellem universitet og samfund, hvor universitetet af samfundet får auto­ nomi, og forskerne som en slags modydelse afstår fra at udtrykke deres kritik.

Konkret kæder Gouldner værdifrihedsproblematikken sammen med tendensen til professionalisering af sociologien, hvor man kan have en erhvervsmæssig inter­ esse i at fralægge sig et moralsk ansvar i samfundet. Således forstået mener han, at myten er skadelig i en forsknings- og uddannelsesmæssig sammenhæng, hvis læ­ rere  ikke  har lov og ligefrem en forpligtelse til at udtrykke deres personlige værdier. Hvis det bliver den dominerende holdning, vil der efter hans opfattelse for alvor blive mulighed for manipulation, og det vil skade videnskaben og kreativitetens udvikling.

## Afslutning

Værd at bemærke afslutningsvis  er im idlertid også,  at det kun  var i  starten  af studenteroprøret, at den videnskabelige værdirelativisme af de kritiske studenter på Institut for Statskundskab blev accepteret som en idemæssig platform for debat af studiet og samfundet. Relativt hurtigt blev store dele af oprøret præget af den kritiske teori og forskellige neo-marxistiske teoriers analyser af samfundsviden­ skabens rolle og funktioner.  Et tidligt udtryk for den tendens var Karen Helveg Petersens speciale:  ''Værdifrihedsproblematikken. En redegørelse for den senere tids  tyske  drøftelse  af værdifrihedsproblematikken  i  samfundsvidenskaberne' (1969), der blev udgivet af det centrale studenterråd ved Aarhus Universitet, og som diskuterede Frankfurterskolens syn på problemet (se også Petersen,  1969).

Den i første fase frugtbare faglige og pædagogiske debat blev siden afløst af en periode med skabelse af  en mere kritisk-ideologisk studentersubkultur, der begyndte at drive ideologikritisk arbejde.8  Senere krævede de kritiske studerende undervis­ ning i marxistisk økonomi, som blev imødekommet, og flere år efter (i 1977) kom det endda til en regulær institutbesættelse sammen med mange andre institutter i forbindelse med regeringens indgreb over for Roskilde Universitetscenter. Men set i forhold til flere andre steder forblev Institut for Statskundskab et forholdsvis roligt sted under studenteroprøret. Her skete ingen paladsrevolutioner, og forskel­ lige former for opposition blev behændigt både inkluderet og ekskluderet.

## Noter

1. Institut for Statskundskab, Aarhus Universitet.
2. SAMSNAKs første nummer 14.2.1969. Blad for Statskundskab og samfundsfagsfolk. På davæ­ rende tidspunkt var der ca. 500 statskundskabs- og samfundsfagsstuderende.
3. SAMSNAK nr.  1.  1969, Morgenavisen Jyllands-Posten den 7.2.1969 (''Angreb pr. signalement på fem professorer'), Aktuelt den 8.2.1969 (''Unge i Århus hævder: De lærde pjækker'). Demo­ kraten den 9.2.1969  (''Professorafsløringerne er en hån imod alle arbejdere').  Svend Auken erklærede senere {Montanus nr. 5. M aj  1969), at det aldrig havde været hensigten at drive hetz. Sagen blev dog ført helt op i folketingssalen, idet det århusianske socialdemokratiske folketings­ medlem Peter Jørgensen stillede spørgsmål til undervisningsminister, Helge Larsen, om, hvad han agtede at foretage sig for at effektivisere undervisningen på universiteterne specielt i relation til visse professorers arbejdsindsats. Undervisningsministeren henviste til, at sagen blev taget op på Aarhus Universitet ( . Folketingstidende . Forhandlingerne i Folketingsåret 1968-69 :  sp. 41624164).
4. I foråret 1969 afholdt studenterrådet en urafstemning blandt alle studerende om nye statutter for Aarhus Universitet. Et udvalg var kommet med to forslag, det ene forslag fra lærerflertallet og et fra studentermindretallet.  Det sidste krævede medbestemmelse på 50 pct. i alle organer. Læ­ rerne  ville kun  give  50  pct.  i  studienævn,  men  ikke  i  institutråd  og  fakultetsråd.  Ved  denne afstemning  havde  scient.pol/samfundsfag  den  højeste  stemmeprocent  på  67,3  pct.  af alle studentergrupper på universitetet -  hvoraf hele 77,3 pct. stemte for studentermindretallets krav om 50 pct. medbestemmelse i alle organer. Kun de konservative studerendes liste (G) repræsen­ teret  ved  Lars  P.  Gammelgaard  anbefalede  et  nej.  Der  var  en  stemmeprocent  på  53,3  pct. {Montanus nr.  4.  april  1969).
5. Idehistorieundervisningen (Maksimum) (Erik Christensen) og Oplæg til gennemgang af Politisk idehistorie (maksimum)  1969-70. 21.5.1969 (Niels Arnfred, Flemming Arentoft og Erik Chri­ stensen)
6. Seminar vedr. velfærdsdemokrati, forår 1970. ER. T il seminaret blev skrevet opgaver om: Arti­ kulerede og latente ideologier (Bo Kjems og Erik Nordahl Svendsen), Videnskab som ideologi­ erstatning del I (Anders Lundkvist), Videnskaben som ideologierstatning del II (H. J. Højlund), Er ideologierne  døde?  (Erik  Christensen),  Liberalismen  i  det  20.  århundrede  (Kurt  Egedal Christoffersen, Jørgen  Saandvig Rasmussen),  ''Højreorienteret' kritik af velfærdssamfundet (Ulrich Thomassen), ''Venstreorienteret' kritik af velfærdssamfundet (K.E. Andersen, Niels Olav Jensen),  Generelt  om  velfærdsdemokratiets  ideologi  (Klaus  Frimodt,  Poul  Hoiness,  Palle Svensson), Socialdemokratismen i det 20. århundrede (Lone Mørup), Velfærdsstatens samfunds­ videnskab og udviklingslandene.  Tre artikler af Sweezy, Frank og Myrdal, forsynet med en indledning (Niels Arnfred), Den økonomiske velfærdsteori (Niels Albertsen), Politisk socialise­ ring i velfærdsdemokratierne (Bjarne Christiansen).
7. Gouldner analyserer værdifrihedsideologien.  Jeg  overfører her hans  synspunkter på værdirelativisme-doktrinen.
8. Det kom bl.a. til udtryk i Politicas særnummer om imperialisme, 4. årgang, nr.  1-2,1971.

## Litteratur

Folketingets Forhandlinger 1968-69.

Gouldner, Alvin W. (1973). 'Anti-Minotaur: The Myth of a Value-Free Sociology', pp. 3-26 in Alvin W. Gouldner, For Sociology, New York: Basic Books, Inc. Publishers.

```
Petersen, Karen Helveg (1969). ''Hvad er politisk videnskab?', Politica , 2. årgang, nr. 3. Rasmussen, Erik (1968). Komparativ Politik 7, København: Gyldendal. Rasmussen, Erik (1969). Ideologi og politik ,   København: Gyldendal. Sabine, George H. (1968). A History of  Political Theory , 3rd ed., London: George G. Harrap &  Co
```

Ltd.