Forklarende journalistik – aflyst eller oplyst
Forfattere: Flemming Svith
Tidsskrift: journalistica (2010-02-08)

## Journalistikkens forklaringer - som praksis, begreb og genre

## AF FLEMMING SVITH

Forklarende journalistik er underbelyst. Samtidig fremstår det væsentligste bidrag fra James Carey problematisk, fordi han blander sin egen forklarende praksis med journalistikkens. Tilgangen til journalisters forklarende praksis kompliceres af, at forklaringerne både kan være eksplicitte og implicitte. For at forankre den forklarende praksis i den journalistiske tekst foreslår jeg en definition og ti sproglige forklaringsformer som analyseredskab. Når journalisters forklarende praksis ses i feltperspektiv, fremstår den som beskyttelse af journalist og medie mod ekstern kritik eller som profilering af journalist og medie i konkurrence med andre aktører. Hovedpåstanden er, at den forklarende praksis skaber tre forklarende genrer på tværs af medier og emner. Konklusionen er, at belysningen af forklarende journalistik vil have konsekvenser for opfattelsen af journalisters identitet, rolle og autonomi. Konsekvenser, som endnu mangler, at blive undersøgt empirisk.

## 1. Indledning

I USA har Pulitzer-komiteen siden 1984 givet en af sine 14 priser til forklarende journalistik, først kaldet 'Explanatory Journalism' og fra 1998 'Explanatory  Reporting'.  Komiteen  strammede  ved samme lejlighed kriterierne for at nedbringe antallet af indstillede  projekter  (Forde, 2007 ).  Ifølge  definitionen  belyser  forklarende journalistik 'a significant and complex subject, demonstra- ting mastery of the subject, lucid writing and clear presentation,in print  or  online  or  both.' (Pulitzer, 2009 ).  Priskategorien  udgør ifølge Forde en genre, hvor journalisten udviser særlig ekspertviden i et komplekst emne ( 2007 : 230 ). Det har i praksis vist sig at være  naturvidenskab,  medicin  og  økonomi  ( 2007 : 234 ).  Forde fremhæver en prisvinder, der undersøgte årsagerne til den økonomiske krise i Asien midt i 1990 erne og konsekvenserne heraf for det nordvestlige USA, som et godt eksempel på forklarende journalistik ( 2007 : 240 ).

Pulitzer-prisen  viser,  at  når  journalisters  forklarende  praksis bliver tilstrækkelig videnstung og kompleks, så opfattes den som en særlig genre parallelt med f. eks. undersøgende journalistik, som  er  en  anden  af  Pulitzer-priserne.  Ekström,  Johannson  &amp; Larsson ( 2006 ) peger imidlertid på, at journalisters undersøgende praksis ikke er begrænset til særlige projekter, fordi de tillige finder den indgår i almindelig lokaljournalistik. Forfatterne opfatter  journalistikkens  undersøgende  karakter  som  et  kontinuum frem for som en særlig genre. På samme måde argumenterer denne artikel,  at  journalisters  forklarende  praksis  kan  opfattes som et kontinuum i journalistik, og at prisvinderne skal opfattes som toppen af et isbjerg, der består af journalistikkens forklarende  praksis.  Jeg  foreslår  derfor,  at  journalisters  forklarende praksis betragtes som en dimension ved journalistik, hvis resultat spænder fra sofistikerede og komplekse forklaringer til mere banale og simple.

Artiklens  første  påstand  er  altså,  at  journalistik  i  varierende omfang er forklarende hvilket jeg argumenterer for i de næste fire afsnit, der først redegør for problemer i litteraturen om forklarende journalistik, siden afgrænser, definerer og operationaliserer forskellige sproglige måder, som journalistik forventes at forklare på. Artiklens anden påstand er, at journalisters forklarende praksis materialiseres som forklarende genrer, der går på tværs af medier, emner og andre journalistiske genrer.

## 2. Afgrænsningsproblemet

Forskning i journalisters forklarende praksis er sparsom (Adam, 2006 ; Arnoldi, 2003 ; Carey, 1986 ; Forde, 2007 ; Notkin, 1987 ; Parisi, 1999 ; Philo, 2007 ; Philo &amp; Berry, 2004 ), men derudover behandles journalistiske forklaringer perifert i forskning af receptioner og diskurser (f. eks. Fairclough, 2008 ;  Findahl og Hoijer, 1984 ;  van Dijk, 1988 ).

James W. Carey ( 1986 ) skrev nogenlunde samtidig med etablering af Pulitzers forklarende kategori et bidrag, som fremstår som det væsentligste i litteraturen om journalistikkens forklaringer, og som er det eneste Zelizer refererer til i sin gennemgang af journalistikforskning ( 2004 : 43 ). Careys bidrag illustrere et grundlæggende problem i tilgangen til journalisters forklarende praksis.

Carey siger på den ene side, at journalistik ikke forklarer: 'If we threw out all the stories in the [New York] Times that failed to answer the question 'why', there  wouldn't  be  much  newspaper  left beyond  the  advertisement.' ( 1986 : 149 ).  Samme  konklusion  om New York Times når Parisi i øvrigt frem til 13 år senere ( 1999 : 48 -49 ). Konklusionen hænger sammen med forskernes forklaringsbegreber. Hos Carey defineres forklaringer som følgende: 'Explanations do not lie within event or actions. Rather, they lie behind them or are inferences or extrapolations that go well beyond the commonsense evidence at hand.' ( 1986 : 167 ).

Det er et forklaringsbegreb, der virker mere forankret i en videnskabelig praksis end i journalistisk praksis ved at referere til bagvedliggende strukturelle forhold frem for i f.eks. aktørernes motiver. Med sådan et forklaringsbegreb finder Carey ikke mange forklaringer, selv ikke i en avis, der ofte betragtes som et fyrtårn i amerikansk journalistik. Det demonstrerer efter min mening det problematiske i at måle journalistisk praksis med standarder fra videnskabelig praksis. Det er næppe overraskende, at journalistikkens forklaringer ikke er videnskabelige.

På den anden side mener Carey, at journalister faktisk forklarer og at disse forklaringer minder om videnskab. 'The explanations it [journalism] offers are pretty much the same offered in the intellectual disciplines. As journalist move from explanations by motives to causes to consequences to significance, they roughly mirror the movement of scholars from utilitarian to causal to functional to hermeneutic explanations. Journalist, however obsessively rely on motive explanations and thereby weaken the explanatory power of their work.' ( 1986 : 194 ).

Det kan virke overraskende, at Carey fremsætter to så tilsyneladende modstridende konklusioner, men det skyldes hans holistiske og konstruktivistiske position. For det første mener Carey, at  journalistik  ikke  skal  betragtes  som  enkeltstående  isolerede nyhedsartikler, men som et samlet korpus bestående af bl.a. nyhedsartikler, kommentarer, magasinartikler og journalistiske bøger ( 1986 : 151 , 194 ). Dette begrunder Carey med, at 'the most important descriptions and explanations of journalism are lost when they are sliced into daily fragments' (Carey, 1986 : 158 ).

For det andet betragter han journalistikkens forklaringer som skjulte. 'Why answers to  the  question  of  explanation  …  It  is  a search for deeper underlying factors which lie behind the surfaces of the news story.' (Carey, 1986 : 149 ). Og videre 'daily journalism offers  more  description  and  explanation  than  one  would  ordinary think, but they are not transparent on the surface of the text.' ( 1986 : 158 ). Forklaringen skal ifølge Carey findes i læserens egen viden, som ved læsning interagerer med journalistikkens informationer  ( 1986 : 159 ). 'Much  [is]  recoverable  only  by  'constant readers' who can decode the text, and who bring to it substantial knowledge of politics,bureaucracy,and … budgets.'( 1986 : 158 ) . Careys konstruktivistiske tilgang leder ham frem til konklusionen: 'Everything  can  be  found  in  American  journalism, generously understood,but it is disconnected and incoherent.' ( 1986 : 194 ). Det kan måske forklare, hvorfor de forklaringer, som Carey finder i journalistikken med sin stærkt fortolkende analyse, minder om videnskabens.

Problemet med Careys bidrag er, at det er uklart, hvor journalisternes forklarende praksis stopper og Careys begynder. Carey positionerer  sig  i  forhold  til,  hvad  han  kalder  journalistikkens naive  realisme. 'The  essays  in  this  book  argue, to  the  contrary, that the stories written by journalist manifest the reality-making practices of the craft rather than some objective world.' ( 1986 : 159 ). Min pointe er, at Careys konklusion i lige så høj grad afspejler hans  egen  virkelighedsskabende  praksis  som  journalistikkens.

Careys tilgang betyder, at der ingen grænse er for, hvad journalistik forklarer. Journalistik bliver hyperforklarende. For Carey forklarer ethvert udsagn, ord eller tal - f.eks. en aktiekurs ( 1986 : 159 ).

Det problematiske i sådan en tilgang er, at journalisters forklarende praksis helt afhænger af modtagerens forklarende praksis. Selv om det kan være vanskeligt eller måske endda umuligt at isolere  journalisters  forklarende  praksis  fra  modtagerens,  så  er der brug for en tilgang, der reducerer modtagerens andel af den forklarende praksis. Problemstillingen er derfor, hvordan journalisters  forklarende  praksis  kan  isoleres  fra  modtagernes  forklarende praksis,  hvordan journalisters  forklarende  praksis  teoretisk  kan  forankres i  de  journalistiske  produkter, hvilken betydning journalisters forklarende praksis kan have i et feltperspektiv og endeligt, hvordan den kan forventes at materialisere sig i de journalistiske  tekster.  For  at  forankre  journalisters  forklarende praksis i de journalistiske tekster vil jeg i de næste tre afsnit foreslå en afgrænsning, definition og operationalisering af forklarende journalistik.

## 3. Forklaringer i den journalistiske praksis

Det første skridt til at forankre journalisters forklarende praksis i teksten må derfor rette sig mod at afgrænse forklaring fra ikkeforklaring i de journalistiske tekster. Forklaring er et begreb, der vanskelig lader sig afgrænse, som Carey demonstrerer. Men uden afgrænsning bliver al journalistik forklarende, hvilket hverken giver mening ud fra en almindelig opfattelse af begrebet forklaring eller muligheden for at undersøge journalisters forklarende praksis på en pålidelig måde.

Hvis afgrænsningen på den anden side snævres for meget ind, vil den ekskludere journalistisk praksis, som der er gode grunde til at inkludere som forklarende. Ifølge Fairclough bygger teksters eksplicitte dele altid på implicitte dele (Fairclough, 2008 : 17 ) og van  Dijk  fremhæver  i  lighed  med  Carey,  at  nyhedsjournalistik undlader  at  eksplicitere  megen  information,  som  i  stedet  kan være signaleret i teksten (van Dijk, 1988 : 63 ). Hvis det er rigtigt, så betyder  det,  at  væsentlige  dele  af  den  forklarende  praksis  kan være implicit til stede i de journalistiske tekster, og at dele af den forklarende praksis overlades til modtageren, hvilket straks komplicerer adskillelsen af journalistens og modtagerens forklarende praksis.

En løsning på det problem kan være en definition, der alene inkluderer eksplicitte forklaringer og ekskluderer de implicitte. Findahl og Höijer anvendte f. eks. i deres receptionsanalyser af journalistiske tekster et hverdagsbegreb for årsager, fordi de fandt, at årsagsbegrebet er et af de sværest begribelige og omdiskuterede begreber ( 1984 : 108 -109 ). De fremhæver, at årsagsrelationer dukker op mange steder i teksten, som eksplicitte årsager, underforståede årsager og de årsager, som modtageren selv slutter sig til. Selvom Findahl og Höijer vælger kun at fokusere på de årsagsrelationer, som udtrykkeligt angives i teksten, altså de eksplicitte forklaringer, så finder de alligevel, at det kan være svært at pege på, hvad der er en årsagsoplysning i en tekst ( 1984 : 108 ).

Noget tyder på, at både de eksplicitte og de implicitte forklaringer er vanskeligt tilgængelige i journalistiske tekster. Imidlertid mener jeg, at både de eksplicitte og de implicitte forklaringer rummes i en definition, hvis formålet er at belyse journalisters forklarende praksis. Der skyldes primært, at normer og praksis i det  journalistiske  felt  tyder  på  at  implicitte  forklaringer  er  en del af den journalistiske praksis. Det gælder f. eks. den klassiske journalistiske  stil  med  at  organisere  teksten  i  det,  som  i  journalistfaglige  termer  kaldes  for  nyhedstrekanten  eller  den  omvendte pyramide (Andersen, 2002 ;  Jørgensen, 2007 : 17 -26 ).  van Dijk  fremhæver,  at  dette  organisationsprincip  adskiller  sig  fra hverdagshistorier, fordi begivenheder ikke præsenteres i kronologisk orden, men med den vigtigste information først ( 1988 : 65 ). Nyhedstrekanten betyder ifølge van Dijk, at forklaringer splittes op. Sætninger, der kunne være forbundet af et kausalt semantisk bindeord som fordi adskilles i teksten, fordi rækkefølgen bestemmes af deres vigtighed. Derfor må læseren selv afkode og samle forklaringerne. En længere nede i teksten placeret årsagsinformation kan derfor ses som en forklaringsrelation til en information placeret højere oppe i teksten (van Dijk, 1988 : 66 ).

Fairclough ser i stedet nyhedstrekanten som et narrativt princip, hvorfor han forventer at teksten organiseres af sekventielle relationer (Fairclough, 2008 : 90 ).  Hvis de sekventielle markører erstatter  kausale  markører,  så  gør  det  samtidig  forklaringerne mindre eksplicitte, fordi markørerne både kan angive tidsfølge og/eller en betinget sammenhæng.

Med en definition, der inkluderer både eksplicitte forklaringer og implicitte forklaringer, bliver det muligt at undersøge de forskellige hensyn, funktioner eller konsekvenser, der kan knytte sig til  journalisters  forklarende  praksis.  En  definition  må  samtidig begrænse modtagerens forklarende arbejde. Min påstand er her, at forudsætningen for at forstå journalisters forklarende praksis er en begrebsliggørelse af tekstens mere eller mindre eksplicitte forklaringer. Senere vil jeg vende tilbage til, hvilke funktioner der kan knytte sig til de journalistiske forklaringers karakterer, men først en definition.

## 4. Definition af journalistisk forklaring

Når de journalistiske teksters implicitte forklaringer ifølge litteraturen forekommer at være en væsentlig del af den journalistiske praksis, så må det næste skridt til en forankring af journalisters forklarende praksis i teksten være at begrænse modtagerens andel af den forklarende praksis. Jeg vil tage udgangspunkt i begreberne explanans og explanandum. De stammer fra den videnskabelige covering law model for kausalitet (Woodward, 2003 ), men samtidig minder de om almindelige hverdagsopfattelser af forklaring. Begreberne anvendes her alene som betegnelser for en forklarings sproglige udsagn: Explanans er det i teksten (afsnit, sætning eller ord) som forklarer, mens explanandum er det i teksten (afsnit, sætning eller ord) som bliver forklaret. En forklaring er en sproglig konstruktion, der består af explan a ns (A) og explanand u m (U). Udsagn, der i en tekst fremstår eller opfattes som explanans og explanandum, er en forklaring. Udsagn kan være forbundet eksplicit som explanans og explanandum, mens udsagn, der ikke er forbundet eksplicit, muligvis kan antage form af explanans og explanandum.

Kohærens er ifølge van Dijk ( 1988 ) et vigtigt diskursivt begreb med to dimensioner til at karakterisere nyhedstekster ( 1988 : 60 -61 ; se desuden Fairclough, 2008 : 26 -27 ). Begrebet er velegnet i forhold til en definition af journalistiske forklaringer. Den ene di- mension  er  funktionel  kohærens,  der  betegner  hvordan  sætninger hænger sammen i nyhedsteksten. Anvendt på forklaringer, vil jeg betegne den som forklaringens form . Dens elementer betegnes  som  sagt  explanans  og  explanandum.  Det anden dimension er betingelsesmæssig kohærens, der betegner relationen mellem det, som sætningerne refererer til. Den vil jeg betegne som forklaringens indhold . Dens elementer betegnes som årsag (x) og konsekvens (y), hvilket skal ses som en sproglig forenkling af  en  rummelig opfattelse  af  kausalitet,  der  inkluderer årsager, funktioner og formål (Nørgaard, 2007 : 238 ).

Ifølge van Dijk tildeler både afsendere og modtagere teksten kohærens  ( 1988 : 62 -63 ).  Modtageren  tilføjer  teksten  den  sammenhæng, som etablerer udsagn, der ikke fremstår eksplicit som en  forklaring,  som  explanans  og  explanandum.  Med  andre  og mere simple ord, så kobler modtagerne sætninger med et fordi .

Der er to centrale pointer at udlede fra van Dijk i forhold til forklaringer  i  en  tekst.  Forklaringer  med  stærk  sproglig  sammenhæng er tekstens eksplicitte forklaringer, mens forklaringer med svag sproglig sammenhæng er implicitte forklaringer. Den anden pointe er, at modtagernes mulighed for at skabe forklaringer ud af udsagn afhænger af deres opfattelser, holdninger og viden om det,  som  teksten  handler  om  ( 1988 : 64 ).  Når  modtagerens  forbinder to udsagn i teksten til en forklaring, så bygger det på vedkommendes  viden  eller  forestilling  om  relationer  mellem  de årsager (x) og konsekvenser (y), som udsagnene henviser til.

For Carey indeholder en tekst alle de forklaringer, som en modtager kan blive inspireret til at etablere. Når et udsagn i teksten bliver til explanans ved at modtageren selv bidrager med et explanandum, som ikke er i teksten, så kan det lidt firkantet siges, at teksten kun indeholder den halve forklaring. På samme måde definerer  van  Dijk  implicitte  udsagn  som  alle  udsagn,  som  en modtager kan slutte sig til ud fra teksten, givet et sæt af forudsat viden ( 1988 : 64 ).

Som tidligere fremført så bliver det med sådan en tilgang vanskeligt at skelne mellem journalisters og modtageres forklarende praksis. Jeg vil derfor ekskludere halve forklaringer fra min definition af journalistiske forklaringer. Det betyder, at både explanans og explanandum skal være til stede i samme tekst, før der er tale om en journalistisk forklaring. En implicit forklaring defineres så ved at modtageren skaber sammenhæng mellem udsagn i teksten,  og  ikke  mellem  et  udsagn  i  teksten og noget uden for teksten. Derfor foreslår jeg følgende definition :  En journalistisk forklaring består af mindst to elementer (afsnit, sætninger eller ord) i teksten, som enten er forbundet som explanans og explanandum, eller som kan forbindes, hvorved der skabes en relation mellem de repræsenterende eksterne faktorer, der kan indgå i en rummelig opfattelse af kausalitet. Denne definition forankrer på den  ene  side  den  journalistiske  forklaring  i  den  journalistiske praksis, mens den på den anden side åbner for, at den journalistiske praksis overlader dele af det forklarende arbejde til modtageren. Jeg skal om lidt illustrere det med eksempler. Men først kan der være grund til at overveje om definitionen udelukker væsentlige dele af den forklarende journalistiske praksis.

Definitionen anvender på samme måde som f. eks. framingforskning anvender det enkelte journalistiske produkt som enhed, hvorved udelukkes en journalistisk praksis, hvor forklaringen splittes op i to eller flere artikler, og hvor en artikel fungerer som  explanans  og  en  anden  som  explanandum.  I  journalistik deles dækningen af en sag, emne eller begivenhed ofte op i flere artikler  som  f.  eks.  en  generel  nyhed  og  en  eksemplificerende case. Det er ikke mindst i forbindelse med forsideartikler almindelig praksis, at den ledsages af en eller flere andre artikler. En optælling i otte landsdækkende danske aviser viser f.eks, at der til 52 forsideartikler var henvist til dobbelt så mange artikler inde i aviserne (egen optælling af uge 46 , 2008 ). Sådanne artikler vil ofte have supplerende karakter, og hvis de ikke indeholder nogen form for krydsreference, vil sådan en artikeldelt forklaring falde uden for min definition af journalistiske forklaringer. Imidlertid indgår der i artikler ofte elementer fra tidligere artikler (van Dijk, 1988 : 54 ),  hvilket  der  kan  give  grund  til  at  tro,  at  explanans  og explanandum vil ofte være til stede i en artikel. Men hvis ikke det er  tilfældet,  så  kan  en  løsning  være  at  udvide  definitionen  fra én artikel til at omfatte artikler, der publiceres samme dag om samme emne i samme medie. Sådan en definition vil stadig være forankret i den forklarende journalistiske praksis, og den vil indfange artikeldelte forklaringer.

## 5. Operationalisering af forklaringsformer

Det tredje skridt i forankringen af journalisters forklarende praksis handler om operationaliseringen af forklaringsformer. Jeg har hidtil  behandlet  forklaringer  som  enten  eksplicitte  eller  implicitte, men det er mere hensigtsmæssigt at betragte forklaringer på et kontinuum fra eksplicit til implicit. Kontinuummet afhænger af to dimensioner ved forklaringens form, som jeg tidligere har berørt. Den ene er den rent fysiske afstand i den journalistiske tekst mellem de udsagn, der kan fungere som explanans og explanandum i en forklaring. Som tidligere bemærket, så kan journalistiske tekster være kendetegnet af adskilte eller abrupte forklaringer, hvor explanans og explanandum er placeret forskellige  steder  i  teksten.  Den  anden  dimension  er  den  semantiske relation mellem explanans og explanandum, der kan være mere eller mindre entydigt forklarende. Som nævnt kan bindeord helt være udeladt eller der kan være anvendt dobbelttydige (sekventielle) bindeord. Først vil jeg i det følgende skitsere fem måder, som explanans og explanandum kan være relateret til hinanden og bagefter koble de to dimensioner i ti forklaringsformer.

Den første og mest eksplicitte forklaringsform vil jeg kalde labeling (A er årsag til U ): Forklaringen indeholder ord, der signalerer sætningens forklarende karakter. Det kan være udsagnsord som f.eks. bevirke , begrunde , betinge , følge , forklare , forårsage , fremkalde , medføre , og skyldes eller navneord som anledning , effekt , formål , følge , hensigt , grund , konsekvens , resultat , virkning og årsag . Et eksempel er 'Når flere og flere børn føler sig stressede i hverdagen, er det hverken, fordi de bliver begravet i lektier eller går til for mange fritidsaktiviteter. Årsagen er ganske enkelt, at de sover for lidt om natten og bruger tv og pc'en som en forfejlet sovepille.'  ('Manglende  søvn  giver  børn  stress',  i  Jyllands-Posten, Puls, 14 . 11 . 2008 : 2 -3 ; kursivering tilføjet).

Den anden og måske lidt mindre eksplicitte forklaringsform kalder jeg kausalforbindelse (A, derfor U ). Det er sætninger, der er bundet sammen af bindeord med kausal betydning som fordi , så og for at (Fairclough 2008 : 89 ), men også af f. eks. altså , da , derfor , efter , eftersom , ergo og således . Med et eksempel: ''Jeg mener, at vi generelt har levet op til vores løfter, fordi vi skar en tredjedel af ventetiden de første år …', siger ministeren' (Ventelisterne er vokset siden 2005 , i Politiken, 11 . 11 . 2008 : 1 ; kursivering tilføjet)

Fælles for de to første forklaringsformer er, at de både udpeger explanans og explanandum og angiver retningen på årsagsrelationen ved at tydeliggøre, hvad der er årsag (x) og hvad der er konsekvens (y). I det første eksempel angives manglen på søvn (x) at være årsag til stress (y). I det andet eksempel er reducering af ventetid (x) årsag til at regeringens løfte er overholdt (y).

Den tredje  og  mindre  eksplicitte  forklaringsform  kan  kaldes dobbelttydig forbindelse (A efter U ). Med den forklaringsform er der ikke tvivl om retningen af relationen, men der kan være tvivl om,  hvorvidt  der  er  tale  om  en  forklaring.  Det  er  værd  at  bemærke, at bindeord både fungerer i forskellige kausale relationer og i andre relationer. Det kan illustreres med markøren så ,  der bl.a.  kan  signalere sekvens og/eller kausalitet. ''Når vi har fået fjernet puklen efter konflikten i foråret, så vil vi se ventelisterne blive endnu kortere, end vi har oplevet indtil nu …', siger Jakob Axel Nielsen.' (Ekspert: Ventelisterne forsvinder aldrig, i Politiken, 11 . 11 . 2008 : 5 ; kursivering tilføjet). Det er uklart om fjernelse af puklen (y) er årsag til endnu kortere ventelister (y), eller kortere ventelister kommer efter, at puklen er fjernet.

Den fjerde og mere implicitte forklaringsform er bindeordsfravær (A, U ). Det vil sige, at forbindelsen mellem sætninger er indirekte ved at bindeord er udeladt. Med et eksempel: 'Unge med indvandrerbaggrund  er  bedre  til  at  bryde  den  sociale  arv  end danskere.  Stor  samfundsøkonomisk  gevinst,  fastslår  ekspert.' (Indvandrere bryder den sociale arv, i Berlingske Tidende, 11 . 11 . 2008 : 1 ).  Her  kunne  være  anbragt  et derfor mellem de to  sætninger. Dvs. at brud på social arv (x) er årsag til bedre samfundsøkonomi (y). Men der kunne måske også være anbragt et fordi . Bedre samfundsøkonomi (x) er årsag til brud på social arv (y). Om udsagnene  kan  opfattes  som  en  forklaring  og  hvilken  retning kausaliteten vender, afhænger af hvad teksten øvrigt signalerer og af modtagerens viden og opfattelse af emnet. van Dijk fremhæver,  at  der  er  pragmatiske  og  erkendelsesmæssige  forskelle ved forklaringer med og uden bindeord. Hvordan modtagen fortolker og slutter om relationen mellem sætningerne er baseret på modtagerens almene viden (van Dijk, 1988 : 60 -61 ).

Den  femte  og  implicitte  forklaringsform  kan  kaldes  årsagsegenskab  (A  karakteriserer  U).  Det  kan  være  ved  tilføjelse  af egenskaber til aktører, handlinger, begivenheder, ting, steder, tider eller personers følelser, attituder eller holdninger. Det kan illustreres  på  følgende  vis 'Likviditetsmangel  karakteriserer  den økonomiske krise'. Likviditetskrise kommer til at fungere som (en  del  af)  forklaringen  på  den  økonomiske  krise:  Mangel  på penge er skyld i svag eller ingen vækst. Da årsagsretningen ikke er givet ved tilskrivning af egenskaber, kan udsagnet også indeholde den omvendte forklaring. Den økonomiske krise er (en del af) forklaringer  på  likviditetskrisen:  Svag  vækst  er  skyld  i  pengemangel. Som forklaringsform kræver årsagsegenskabsformen, at egenskab og objekt opfattes som explanans og explanandum eller omvendt.

De fem forklaringsformer betegner mere eller mindre implicitte relationer mellem explanans og explanandum. Kobles denne dimension sammen med den tidligere omtalte dimension vedrørende afstanden mellem forklaringens dele, betyder det, at der kan laves en typologi baseret på relation og afstand mellem explanans og explanandum. Relationen kan være stærk eller svag, mens afstanden kan være lille eller stor. Det giver mulighed for en  række  forklaringsformer,  som  jeg  vil  eksemplificere  med PET's overvågning af radikaliserede muslimer.

Typologien  kendetegner  relationer  mellem  udsagn,  der  her konstitueres som explanans og explanandum. Tabel 1 viser (alt andet lige), at udsagnenes eksplicitet som forklaring bliver svagere  jo  højere  nummer  forklaringsformen  har.  Eller  med  van Dijks  begreb  så  reduceres  den  funktionelle  kohærens  i  forklaringen. Forklaringsformerne 6 og 12 har jeg ikke kunnet finde på eksempler til. Det skal være ord, der uafhængigt af det udsagn, de indgår i, og adskilt af andre udsagn, kan udgøre en forklaring. Derfor  betragter  jeg  det  indtil  videre  som  ti  kategorier,  der  er konstrueret ud fra reglen om gensidigt udelukkelse. Det betyder ikke, at en kategori ikke kan være et element i en anden kategori, dvs. at én forklaring fungerer som fx årsag i en anden forklaring, hvilket gælder i almindelighed (Lofland m.fl. 2006 ).

Den anden regel for kategoriseringer er, at de skal være udtømmende. For Lofland m.fl. betyder det, at alle cases, eller næsten alle  cases,  skal  kunne  indplaceres  i  en  kategori  (Lofland  m.fl., 2006 : 149 ). Noget andet er, hvorvidt det studerede fænomen fylder kategorierne ud. Som allerede omtalt, så kan man på baggrund af van Dijk ( 1988 )  forvente,  at  den  journalistiske  praksis materialiserer sig i form 5 eller 11 ,  der er mere eller mindre implicitte varianter af en abrupt forklaring, hvor explanans og explanandum er adskilt af tekst, der ikke indgår i forklaringen. På baggrund af Fairclough ( 2008 ) kan man forvente dobbelttydige bindeordsformer som formerne 9 og 10 , der kan være sekvensrelationer og/eller årsagsrelationer.

Tabel 1 Teoretisk typologi over forklaringers sproglige form

| Relation mellem explan A ns og explanand U m   | Relation mellem explan A ns og explanand U m   | Relation mellem explan A ns og explanand U m                                                              | Relation mellem explan A ns og explanand U m                                                             |
|------------------------------------------------|------------------------------------------------|-----------------------------------------------------------------------------------------------------------|----------------------------------------------------------------------------------------------------------|
|                                                |                                                | Stærk                                                                                                     | Svag                                                                                                     |
| Afstand mellem explan A ns og explanand U m    | Lille - i en sætning                           | 1) A er årsag til U ; ( U er effekt af A ) Radikaliseringen af muslimer er årsagen til Pet's overvågning. | 7) U A ( A U ) - PET overvåger radikaliserede muslimer; - Radikalisering overvåges - Muslimer overvåges. |
|                                                | Lille - i flere sætninger                      | 2) A . Effekt U ( U . Årsag A ) Pet overvåger . Årsagen er muslimernes radikalisering.                    | 8) U . A ( A. U ) PET overvåger . Muslimer er radikaliserede.                                            |
|                                                | Forbundet i en sætning                         | 3) A medfører U ( U skyldes A ) Radikalisering medfører overvågning.                                      | 9) U efter A ( A før U ) Overvågningen kommer efter muslimers radikalisering.                            |
|                                                | Forbundet i flere sætninger                    | 4) U , fordi A ( A , derfor U ) PET overvåger muslimer , fordi de er radikaliserede .                     | 10) 4) U , efter A ( U , før A ) PET overvåger , efter at muslimer er radikaliserede .                   |
|                                                | Stor - mellem sætninger                        | 5) U …årsag A ; ( A …effekt U ) PET overvåger. … Årsagen er muslimernes radikalisering.                   | 11) U … A ( U … A ) PET overvåger . … Muslimer er radikaliserede .                                       |
|                                                | Stor - mellem ord                              | 6) U … A ( A …U ) ??                                                                                      | 12) U … A ( A …U ) ??                                                                                    |

Måske kan det med udgangspunkt i Fordes ( 2007 )  gennemgang  af  vinderne  i  Pulitzers'  'Explanatory  Reporting'  kategori forventes, at forklarende journalistik også benytter forklaringsformerne 1 -4 , fordi hun finder, at den forklarende journalistik er rapportagtig og kedelig, og at den burde organiseres mere narrativt. Denne artikel har nu introduceret et redskab, der gør det muligt at forankre den forklarende journalistiske praksis i teksten, hvilket samtidig gør det muligt at undersøge forandringer og variation i journalisters forklarende praksis som den materialiserer sig i de journalistiske tekster.

## 6. Forklarende praksis i det journalistiske felt

De  journalistiske  teksters  eksplicitte  og  implicitte  forklaringer forekommer at være en central del af praksis i det journalistiske felt. Som antydet af van Dijk, så er den abrupte forklaringsform måske  et  særtræk  ved  journalistik,  hvilket  forudsætter  en  vis autonomi i det journalistiske felt. I dele af den mediesociologiske litteratur beskrives selvstændiggørelsen af medierne som en funktionel differentiering og etablering af et mere eller mindre autonomt mediesystem (Esmark, 2006 ;  Luhmann, 2002 ),  mens andre  anvender  feltbegrebet  til  at  beskrive  samme  udvikling (Benson &amp; Nevea, 2005 ; Bourdieu 1998 ; Schultz, 2006 ). En relativ autonomi har, som f.eks. Ekström fremfører, tilladt det journalistiske felt at udvikle en egen viden (Ekström, 2002 : 263 ). Betragter man medierne i et feltperspektiv indebærer det, at man interesserer sig for den måde, den journalistiske praksis opnår særlige karakteristika i kraft af implicitte regler, institutionaliserede pro- cedurer samt etableringen af forskellige netværk og positioner.

Anskuet i dette feltperspektiv kan man pege på, at nyhedsmedier  har  både  demokratiske  og  kommercielle  eksterne  relationer,  og  samtidig internt er organiseret i redaktionelle netværk. Praksis i nyhedsjournalistikken er således udfoldet som en interaktion mellem aktører uden for mediet, der indtager positioner som kilder (informanter eller repræsentanter), og aktører inden for mediet, dvs. journalister, der indtager positioner som referenter eller fortolkere. Denne interaktion foregår ikke gnidningsfrit, hvilket blandt andet skyldes, at medierne ud over at skulle informere, også indtager en kontrolposition, populært betegnet som den fjerde statsmagt eller samfundets vagthund (se f.eks. Medieudvalget, 1996 ). Journalisters forklarende praksis har primært udviklet sig i regi af nyhedsmedier, der har fungeret som kanal til offentligheden for magthavere og borgere, men som har tiltaget sig en mere selvstændig position i forhold til både dagsordenfastsættelse og framing (de Vreese, 2002 ;  Entman, 2004 ;  McCombs, 2004 ; Togeby m.fl. 2003 ). Positioneringen af journalister kan tænkes at have mindst tre konsekvenser for forklarende journalistik:

- 1 ) Positionen som kritisk kontrollant kan tænkes at fremme en forklarende praksis, der ansvarliggør frem for retfærdiggør magthaveres handlinger. For Iyengar er det ikke et spørgsmål om ansvarliggørelse, men hvad eller hvem ansvaret placeres på ( 1991 : 3 ). Iyengar fandt, at tv gennem et episodisk frame placerer ansvaret på individer, og han mener, at aviser måske i højere grad gennem et tematisk frame placerer ansvaret på samfundet ( 1991 : 129 ).
- 2 )  Journalisters kontrol og informationsformidlende position kan tillige tænkes at fremme en praksis, hvor journalister reducerer  risikoen  for  at  blive  ansvarliggjort  for  tekstens  forklaringer. Jeg foreslår som en vigtigt pointe, at bl.a. Careys og van Dijk observationer  af,  at  journalistikkens  forklaringer  kan  være  implicitte, kan være resultatet af en sådan beskyttende praksis. Implicitte forklaringsformer som abrupte forklaringer, dobbelttydige forklaringer og fravær af kausale bindeord er mindre eksponeret for kritik end eksplicitte forklaringer.

Det er ikke den eneste praksis i feltet, der beskytter mod angreb fra eksterne aktører. Ifølge Tuchman ( 1972 , 1978 ) kan den objektivitet, som journalister tilstræber opfattes som et strategisk ritual, der reducerer journalisters ansvar for indholdet. Det gælder gennem præsentation af modsatrettede synspunkter, hvorved journalisten overlader bedømmelse og vurdering af sagen til modtageren ( 1978 : 91 ). Det er en praksis, der er institutionaliseret som et  nyhedskriterium,  der  fokuserer  på  konflikt  mellem  aktører (Mejlby, 2006 ).  Det  kan  resultere i en forklarende praksis, hvor eksterne aktørers forklaringer refereres, uden af journalisten tager stilling til forklaringers indhold.

Samtidig reducerer anvendelsen af citater frem for egne udsagn, journalistens ansvar gennem distance til citatets indhold (Tuchman, 1978 : 95 , van Dijk, 1988 : 70 ). Ved citater behøver journalisten kun at forpligte sig på sandheden af, at citatet er fremsat som verbal handling. Det betegner Ettema og Glasser som citatets performative sandhed ( 2006 : 129 ; se også van Dijk, 1988 : 87 ), mens journalisten ved direkte forklarende udsagn uden citeringer eller referencer forpligter sig på sandheden af selve indholdet (Ekström, 2002 : 270 -272 )

3 ) For det tredje positioneres journalister i en kommerciel konkurrence (Schultz, 2006 ), der kan tænkes at fremme en profilerende praksis af journalister. Internet og bloggere har ifølge Anderson fået journalister at kæmpe for retten til den journalistiske ekspertise ( 2008 : 259 ). Den skærpede konkurrence om offentligheden fra ikke-journalistisk side, kan tænkes at have indflydelse på den forklarende praksis, fordi forklaringer kan opfattes som udtryk for journalistisk ekspertise. Profilering kan tillige tænkes at blive mere fremmet af journalisters egne slutninger og vurderinger, fordi de er mere medie- og journalistspecifikke end referater af kildeudsagn, som medier er fælles om. Den teori støttes af Sviths ( 2008 ) undersøgelse af live-indslag i danske tv-nyheder, der viste, at journalister i stigende grad profileres gennem standup, hvor journalisten forklarer uden at referere kilder eller lade kilder komme til orde gennem interview.

Opsummerende  kan  man  altså  sige,  at  journalisters  forklarende praksis må forstås i lyset af de forskellige positioner, der organiserer journalistens praksis. Mens nyhedskriterier og vinkling formelt er institutionaliseret som normer og regler i det journalistiske felt, eksisterer der, som jeg argumenterede ovenfor, sideordnet og i samspil med denne selektions- og vinklingspraksis en mere uformel forklarende praksis i det journalistiske felt. Hvad den består i er et empirisk spørgsmål, men jeg vil i det næste afsnit pege på muligheden for tre forklarende genrer.

## 7. Forklarende praksis som genrer

Jeg vil med udgangspunkt journalisters beskyttende eller profilerende forklarende praksis foreslå tre forklarende idealtyper, der går på tværs af medier, stofområder og andre journalistiske genrer. De tre idealtyper er uddifferentieret som resultat af de ovenfor omtalte positioner i det journalistiske felt. De tre idealtyper kan opfattes som genrer, der konstitueres på artikelniveau. Den første  idealtype  vil  jeg  kalde  den forklaringsrefererende  genre . Den er primært et udtryk for den beskyttende praksis. Journalisten distancerer sig fra forklaringen gennem referater eller citater af eksterne aktører, der er forklarende, og gennem journalistens egne implicitte forklaringer i den ikke-refererende tekst.

Den  anden  idealtype  kalder  jeg  den forklaringsinfererende genre .  Den  er  primært  et  udtryk  for  den  profilerende  praksis  i konkurrencepositionen. Journalisten fremsætter eksplicitte forklaringer  i  den  ikke-refererende  tekst.  Referater  eller  citater  af eksterne  aktører  fortolker  journalisten  som  repræsentationer, der anvendes i journalistens forklaringer.

Den  tredje  idealtype  kalder  jeg  den forklaringsadopterende genre . Den profilerer mere end den refererende genre og mindre end den infererende genre. Den beskytter mere end den infererende, men mindre end den refererende genre. Forskellen fremgår af nedenstående skema, hvor jeg vil anvende van Dijks begreber for den skematiske form, som artikler er opbygget i. Makro betegner rubrik, underrubrik og trompet, mens mikro er brødteksten (van Dijk, 1988 : 54 ). Nyheder vil som helhed fungere som makroforklaringer, der er tekstens primære forklaring. De tre forklaringsgenrer  repræsenterer  forskellige  niveauer  for  journalistens distance og ekspertise i forhold til den primære forklaring. Jeg anvender i Tabel 2 journalistens henvisning af den primære forklaring  til  eksterne  aktører  gennem  citering  eller  referering som indikator på forskellene mellem de tre genrer.

Den  refererende  genre  er  kendetegnet  ved,  at  journalisten henviser den primære forklaring til eksterne aktører på makroniveau  ('eksperter  siger  …'  eller  '…  ifølge  ny  undersøgelse') og mikroniveau. Den adopterende genre henviser kun den primære forklaring til eksterne aktører på mikroniveau, altså nede i brødteksten, mens journalisten tilslutter sig forklaringen på makroniveau ved at undlade referencer. Den infererende genre henviser ikke den primære forklaring til eksterne aktører på hverken makro- eller mikroniveau.

Tabel 2 Forklaringsgenrer i journalistiske tekster (henvisning af primær forklaring til ekstern kilde markeret med + og ingen henvisning som -)

| Tekststruktur          | Mikroniveau   | Makroniveau   |
|------------------------|---------------|---------------|
| Genre                  |               |               |
| Forklaringsrefererende | +             | +             |
| Forklaringsadopterende | +             | -             |
| Forklaringsinfererende | -             | -             |

Glasgow University Media Group skelner på samme måde mellem journalistens egne udsagn og citerede udsagn: 'There is a important  difference  between  stating  that  one  side  in  the  conflict 'claims that there was a massacre' and saying direcly 'this was a massacre'.' (Philo  &amp;  Berry, 2004 : 97 ).  Forskellen  handler  ifølge Philo om, hvad der i teksten fremhæves og 'foretrækkes' af journalisten: 'We distinguished between statements that were simply reported by journalists as being from a specific source and those which they directly endorsed. This can be seen in the difference between a reported statement such as 'the government says that strikes are a major problem' as compared with a 'direct' statement as in this example: It's the kind of strike that has contributed significantly to the dire economic problems.' (Philo, 2007 : 179 ).

Forskernes skelnen mellem karakteren af citater og journalistens  egne  udsagn  findes  også  blandt  danske  journalister.  Det fremgår af ansvarshavende chefredaktør på Ekstra Bladet gennem 21 år,  Bent  Falberts  udsagn  om  forsiderubrikker  i  forbindelse med kriminalsager: 'Men der må godt stå hvem der siger det, så det ikke er os der siger det. Så det ikke bliver slået fast som en kendsgerning, før personen er dømt.' (Mennesker og Medier, 11 . 12 . 2009 ).  Philo mener, at Fairclough vil se forskellen på de to udsagn  som  forskelle  i  modalitet,  fordi  de  relaterer  til 'tilslutning',  'standpunkter'  og  derfor  'identifikation'  (Fairclough; 2003 : 166 , refereret i Philo, 2007 : 179 ). Hvis Philo og Falberts opfattelse deles af befolkningen, så betyder det, at de tre forklarende genrer på forskellig vis bidrager til den offentlige samtale.

## 8. Konklusion

Denne artikel er baseret på en feltteoretisk tilgang, der ser journalistisk praksis i forhold til positioner i det journalistiske felt. Jeg har for det første foreslået, at forklarende journalistik skal opfattes som en dimension ved journalistisk praksis. Det betyder, at forklarende journalistik ikke er en særlig genre adskilt fra anden journalistik, men at al journalistik er mere eller mindre forklarende. Den forklarende journalistiske praksis materialiserer sig som  både  implicitte  og  eksplicitte  forklaringer  i  den  journalistiske tekst. De implicitte forklaringer bliver kun forklaringer, når modtageren etablerer  dem.  For  at  undgå  hyperklaring,  dvs.  at ethvert ord eller sætning kan inspirere til modtagergenererede forklaringer,  foreslår  jeg  for  det  andet  at  forankre  journalisters forklarende praksis i tekstens forklaringer. Derfor fremsætter jeg en definition, som kræver, at begge elementer i en forklaring, det som forklarer, og det som bliver forklaret, skal være til stede i teksten. Jeg foreslår for det tredje, at en forklarende praksis med implicitte  og  eksplicitte  forklaringer  fungerer  distancerende  eller profilerende i forhold til de positioner, som journalister indtager i det journalistiske felt. Endeligt foreslår jeg for det fjerde tre forklarende genrer, der organiserer den forklarende praksis som udtryk for varierende journalistisk ekspertise og distancering, hvilket kan ses som en indikator på journalistikkens autonomi i forhold til andre felter, herunder videnskabsfeltet.

Min hovedpåstand er derfor, at forklarende journalistisk er et overset fænomen i journalistisk praksis, der manifesterer sig i forskellige forklarende genrer, der både har konsekvenser for opfattelsen af journalisters identitet, journalistikkens karakter og re- præsentation af det omgivende samfund. Med udgangspunkt i de redskaber som her er fremlagt, vil det være muligt at kaste lys over, hvordan den forklarende praksis manifesterer sig empirisk.

## REFERENCER

- Adam, G. Stuart ( 2006 [ 1993 ]). Notes Towards a Definition of Journalism, pp. 344 -368 i G. Stuart Adam &amp; Roy Peter Clark (ed.). Journalism. The democratic Craft , New York: Oxford
- Andersen, Lars Pynt ( 2002 ). Læserens nyhedsbuffet - en knap så trekantet model, i Christian Kock (red.), Forstå verden - politisk journalistik for fremtiden , Frederiksberg: Samfundslitteratur
- Anderson, Christopher ( 2008 ). Journalism: Expertise, Authority and Power in Democratic Life, pp. 248 -264 i David Hesmondhalgh and Jason Toynbee (ed.). The Media and Social Theory ,  London &amp; New York: Routhledge,
- Arnoldi, Jacob ( 2003 ). Making Sense of Causation, Sociale Welt , 54 , 4 , pp. 105 -127
- Benson,  Rodney  &amp;  Neveu,  Erik  ( 2005 ): Bourdieu  and  the  Journalistic Field , Cambridge: Polity.
- Bourdieu, Pierre ( 1998 ). Om TV- og journalistikkens magt ,  København: Tiderne Skifter
- Carey, James W. ( 1986 ). Why and How? The Dark Continent of American Journalism,  pp. 146 -196 i  Robert  k.  Manoff  and  Michael  Schudson ( 1986 ) Reading the news , New York: Pantheon
- de Vreese, C. H. ( 2002 ). Framing Europe , Aksant.
- Ekström, Mats ( 2002 ).  Epistemologies  of TV  journalism.  A  theoretical framework, Journalism , Vol. 3 ( 3 ): pp. 259 -282
- Ekström, Mats, Bengt Johannson, and Larsåke Larsson ( 2006 ). Journalism and Local Politics. A study of scrutiny and accountability in Swedish journalism, Journalism Studies , Vol 7 , No 2 , pp. 292 -311
- Entman, Robert M. ( 2004 ): Projections of power: framing news, public opinion,and U.S.foreign policy , Chicago: University of Chicago Press
- Esmark,  Anders  ( 2006 ).  Funktionel  offentlighed?  -  et  systemteoretisk perspektiv  på  professionaliseringen  af  den  politiske  kommunikation, Politica 38 , 2
- Ettema, James and Glasser, Theodore ( 2006 [ 1984 ]). On the Epistemology

- of Investigative Journalism, pp. 126 -139 i G. Stuart Adam &amp; Roy Peter Clark (ed.). Journalism. The democratic Craft , New York: Oxford,
- Fairclough, Norman ( 2008 [ 2003 ]). Analysing discourse. Textual analysis for social research , London: Routledge
- Findahl, Olle og Birgitta Höijer ( 1984 ). Begriplighetsanalys -  En forskningsgenomgång och en tillämpning på nyhetsinslag i radio och tv , Lund: Studentlitteratur
- Forde,  Kathy  Roberts  ( 2007 ).  Discovering  the  Explanatory  Report  in American Newspapers, Journalism Practice , Volume 1 , Issue 2 , 2007 , pp. 227 -244
- Iyengar, Shanto ( 1991 ). Is anyone responsible? How television frames political , Chicago: Univ. of Chicago Press
- Jørgensen, John Chr. ( 2007 ). Journalistik med stil. Fra klassiske nyheder til fortælling , Århus: Ajour
- Lofland et al, ( 2006 ). Analyzing Social Settings.A Guide to Qualitative Observation and Analysis ( 4 . ed), Thomson Wadsworth
- Luhmann,  Niklas  ( 2002 ). Massemediernes  realitet ,  København:  Hans Reitzels Forlag,.
- McCombs,  Maxwell  ( 2004 ). Setting  the  Agenda. The  Mass  Media  and Public Opinion , Cambridge: Polity Press
- Medieudvalget ( 1996 ). Betænkning om medierne i demokratiet , København: Statsministeriet
- Meilby, Mogens ( 2006 [ 1996 ]). Journalistikkens grundtrin, fra idé til artikel , Århus: Forlaget Ajour
- Notkin, Arne ( 1987 ). Forklaringer i pressen, Pressen Årbog 1987 . Nordisk forum for forskning og debat om massemedier
- Nørgaard, Asbjørn Sonne ( 2007 ).  God statskundskab: heksekunst eller håndværk?, Politica nr, 3 , pp. 233 -255
- Parisi, Peter ( 1999 ). Astonishment and Understanding: On the Problem of Explanation in Journalism, New Jersey Journal of Communication , v 7 n 1 pp. 44 -64
- Philo,  Greg  &amp;  Mike  Berry  (eds)( 2004 ). Bad News from Israel ,  London: Pluto Press
- Philo, Greg ( 2007 ). Can Discource Analysis Successfully Explain the Content of Media and Journalistic Practice?, Journalism Studies , Vol. 8 , No 2 , 2007
- Pulitzer, 2009 . http://www.pulitzer.org/administration,  downloaded 12122009 .

- Schultz, Ida ( 2006 ). Bag om nyhedskriterierne. En etnografisk feltanalyse af nyhedsværdier i journalistisk praksis. Journalistiks Skriftserie , Nr. 2 / 2006 , Institut VII, RUC
- Svith,  Flemming  ( 2008 ).  Tv-nyheder  mellem  stærke  billeder  og  kloge ord, pp. 81 -111 i Hans-Henrik Holm, Flemming Svith og Kate Kartveit (red.). Nyheder bliver til - på DR og TV 2 , Århus: Ajour
- Togeby, Lise, Jørgen Goul Andersen, Peter Munk Christiansen, Torben Beck Jørgensen og Signild Vallgårda ( 2003 ). Magt og demokrati. Hovedresultater fra magtudredningen , Århus: Aarhus Universitetsforlag
- Tuchman, Gaye ( 1972 ). Objectivity as Strategic Ritual: An Examination of Newsmen's Notions of Objectivity, The American Journal of Sociology , Vol. 77 , No. 4 (Jan., 1972 ), pp. 660 -679
- Tuchman,  Gaye  ( 1978 ). Making  News. A  Study  in  the  Construction  of Reality . The free Press, New York
- Van Dijk, T. A. ( 1988 ). News as Discource , New Yersey: Lawrence Erlbaum Associates
- Woodward, James ( 2003 ). Scientific Explanation, The Stanford Encyclopedia of Philosophy (Summer 2003 Edition), Edward N. Zalta (ed.), URL = &lt;http://plato.stanford.edu/archives/sum 2003 /entries/scientific-explanation/&gt;, downloaded 11102009
- Zelizer, Barbie ( 2004 ). Taking Journalism Seriously , Sage.

## English Abstracts

## The explanations of journalism - As practice, concept and genre FLEMMING SVITH

Explanatory journalism is nearly unexplored. In addition appears the most significant contribution from James Carey problematic because he mixes his own explanatory practice with that of journalism. Approaches to the explanatory practice of journalists are complicated by the fact that the explanations can be both explicit and implicit. In order to anchor the explanatory practices in the journalistic text I propose a definition, and ten linguistic explanatory forms as an analytical tool. When journalists' explanatory practice is seen in a field perspective, the practice appears as protection of journalists and the media against external criticism or as profiling of journalists and media in competition with other actors. The main claim is that the explanatory practice creates three explanatory genres across media and issues. The conclusion is that illumination of explanatory journalism will have an impact on the perception of journalists' identity, role and autonomy. Implications which still has to be explored.