»Den store Jordrystelse«
Forfattere: J. Himmelstrup
Tidsskrift: kierkegaardiana (1962-06-08)

## »Den store Jordrystelse« Lidt  dansk  Historik  i  Hovedlinjer

## af J.  HIMMELSTRUP

De saa ofte  aftrykte og citerede Optegnelser  af Kierkegaard,  som  omhandler »den store Jordrystelse«, og som i Papirerne  (Pp.)  findes II A  802807, blev første Gang trykt i E.  P. I,  1869,  p.  36.  Udgiveren,  H.  P.  Barfod,  ledsagede dem med Oplysning om, at de fandtes paa »tre Ark fint Postpapir, smaat Oktav med Guldsnit«, og Udgiveren formodede, at de var skrevet »i Sommeren 1838, efter Fødselsdagen  i  Maj,  men inden Faderens  Dødsfald  i  August«.  Barfods Notits  maa  tillige  forstaas  derhen,  at  han  knytter  Tidspunktet  for  den  i  den egentlige  »Jordrystelses«-Optegnelse,  II  A  805,  omhandlede  Begivenhed  nær til det fyldte 25. Aar.

Dette blev ogsaa Opfattelsen i de nærmest følgende Decenniers KierkegaardLitteratur. Brandes  (1877, p.  25)  taler om, at  »i Kierkegaards 25.  Aar indtraf saa en Begivenhed...«  (en  lille sproglig Unøjagtighed,  der gør  5.5.  1838  til »terminus ad quem«, da et tidspunkt efter  5.5.  38 er i hans 26. Aar, men Me­ ningen  er  sikkert  »25  Aar  gammel«  eller  »omkr.  Kierkegaards  fyldte  25. Aar«). Medens Høffding, 1892 p. 36, helt undgaar at tale om Tidspunktet, hen­ lægger ogsaa P. A. Heiberg i sit første Skrift 1895  (p. 122, om de senere s. ndf.) med  Henvisning  til  E.  P.  I  »Jordrystelsen«s  Tidspunkt  til  1838.  Og  endnu Ammundsen udtaler (1912 p.  127):  »Til Tiden efter Poul Møllers Død  [13.3. 38]  maa vi dernæst vistnok henlægge den store Jordrystelse -.«

Indtil Ammundsen maa man, saavidt ses, gaa ud fra, at Forff. følger Barfod ogsaa med Hensyn til Tidspunktet for Optegnelsernes Nedskrivnnig (jfr. ogsaa, at II A 802- 807 i Pp. II, trykt 1910, er anbragt under  1838). Fra og med Am­ mundsen deler Jordrystelses-Problemet sig imidlertid, rent bortset fra det ind­ holdsmæssige, i to Problemer:  1.  Spørgsmaalet om Tidspunktet for Nedskrivningen af  Jordrystelses-Optegnelsen  og  2.  Spørgsmaalet  om  selve  Jordrystel­ sens Tidspunkt. Kun disse to Spørgsmaal omhandles i det følgende.

## I  Nedskrivningstidspunkt  et.

Ammundsen er  nemlig  (i  en  Note p.  128)  opmærksom  paa  Kierkegaards Optegnelse  Pp.  II  A  557:  »Til  Motto  for  min  Barndoms-Liv  veed  jeg  Intet bedre end de Ord af Goethes Faust »Halb Kinderspiele, Halb Gott im Herzen««, »d. 9. Sept. 39«, og Ammundsen udtaler, at II A 802 maa være Sommeren  1840  (i

-  der er dateret senere,  og  altsaa stamme  fra  Tiden  9.  September  1839  II A 807 er Eksamen  [3. Juli 1840]  fremtidig).

En ret kuriøs  Løsning fandt dette Nedskrivningsproblem i  Ellekildes  ellers ret betydningsfulde (s. under Probl. II)  Afhandling i  »Danske Studier«  1916. Ellekilde anser Optegnelsen II A 805  for »skrevet rimeligvis September  1839« og begrunder det  (p.  15,  N.  2)  med,  at  Udgiverne  af  Kierkegaards  Papirer havde anbragt II  A  802-807  »mellem  Papirer  fra  September  1839«.  Det  er nu tilfældigvis ikke rigtigt. De er (jfr. foran) anbragt under 1838, men de burde have været under 1839, jfr. straks nedenf.

Dette  Nedskrivningsproblem  har  nemlig  nogenlunde  faaet  sin  Løsning  i Fr.  Brandts  lille  Afhandling  om  »the  great  earth-quake«  i  »Theoria«  1949. Brandt paaviser her ved en omhyggelig bibliografisk Undersøgelse, at II A 804 (det tyske  Shakespeare-Citat)  maa  være  skrevet  efter  10.  Maj  1839,  idet  den paagældende  Oversættelse  (af  Ortlepp)  først udkom denne  Dato.  Og  da  alt taler for samtidig Nedskrivning af Optegnelserne, intet imod, maa ogsaa II A 805  være  skrevet  efter  denne  Dato.  Til  yderligere  Bestyrkelse  fremdrager Brandt Opt. II A 400 (25. April  1839), der kan antages at være »Forlæg«  for Udtrykket  »et Kors paa Graven«  i  II  A  805.  Da  endvidere  alle  litterære  og psykologiske Grunde taler for, at II A  557  (9. Sept.  39), som af Ammundsen antaget, er Nedfældning af et første Huskud til Karakteristik af Barndommen, rykkes terminus a quo frem til  denne Dato,  saaledes  at det mulige Nedskrivnings-»Tidsrum« altsaa bliver 9.9. 39 3.7.40, jfr. foran. Brandt inddrager nu yderligere  Optegn.  II  A  576  (sandsynligvis  fra  Slutn.  af  September  39),  der som en Afsked med Journalen p. Gr. af forceret Eksamenslæsning sandsynlig­ gør et fuldstændigt Ophør af Optegnelser i Tiden ultimo September 1839 3.7. 1840. Resultatet maa herefter under  de angivne Forudsætninger:  Samtidighed i Nedskrivningen af de 6 Optt. 802-807 samt at Kierkegaard helt afholdt sig fra Optegnelser i Eksamenslæsningsperioden blive det,  at II  A  802- 807 er skrevet i Tiden 9. -   30. Septbr.  1839. En Svækkelse af Bevisførelsen er det naturligvis, at disse Optegnelser er skrevet paa selvstændige Blade og saaledes kan være skrevet i Tidsrummet efter ultimo September  1839 uden at Kierkegaards Farvel til Journalen er blevet krænket. Der findes jo, Pp. II A 808-824, en  Række udaterede  »løse  Pap.«,  som  af  Udgiverne  er  henført  til  1839;  og som  bekendt  burde  ogsaa  802- 807  have  været  hensat  herunder.  Der  kan vel ingen Garanti gives for, at ikke nogle af disse nok kan være fra Tiden efter 30. Septbr., jfr. ogsaa, at II A 824 (»Udkast« til Diapsalm. til »EntEli.«, S . V. 1   p.  7)  netop er dateret 20. Decbr.  1839  (jfr. E. P. I p. XXII, til S . 237).

Men alt ialt er det et smukt Stykke Detektivarbejde, Fr. Brandt her har udført, og man kommer vel næppe Spørgsmaalets Løsning nærmere.  Heller ikke Pa­ piret, der har  1832 i Vandmærket (Pp. XI, s p. XXXV) kan hjælpe til en nær­ mere Tidsbestemmelse. (Det er selvfølgelig en ren Lapsus, naar Brandt, Afhand­ lingen i. f., forveksler Goethe med Chr. Winther som Ophavsmand til Mottoet om Barndommen. Chr. Winther maa nøjes med »Ungdom« og kan ikke ogsaa sætte sig paa »Barndom«).

## II  Tidspunktet for » Jordrystelsen «.

Selv om man ikke med Brix (Anal. og Probl. III  1936 p. 297) kan gaa med til, at der ingen Vægt skulle ligge paa Nedskrivningsspørgsmaalet, maa Spørgsmaalet om Jordrystelsens Tidspunkt selvfølgelig være nok saa vigtigt.

De ældre Forff.  fulgte, som allerede nævnt, her Barfod i at anse II A  805, gennem Ordene »Da var det - «, nær knyttet ikke blot formelt, men reelt til 25- Aars Optegnelsen  804,  og dette gælder  ogsaa  saa  sene  Forff.  som  Troels af Begivenheden  (s. p.  222  f.  ktra p.  136  f.), men dog bundet af »Da var det - «s Tilknytning til 804, den sidste direkte tvunget af »Da var hvormed der begyndes, til Aaret  1838 -«). Geismar anerkender saaledes ikke

Lund (1922) og Geismar (1926), den første ganske vist ved en ret bemærkelses­ værdig Deling det - «  (I p. 67, jfr. 69:  »Af ydre Grunde synes man tvunget til at sætte det da, de Synspunkter, som var gjort gældende af Ellekilde 10 Aar før, i en Afhand­ ling i »Danske Studier«.

Lige langt fra Tanken om, at det hele er ren fiction bevidst  (Brix  1936) eller ubevidst (ren Fantasi, Bruun Andersen  1953  p. 41), og fra en  »Parallel­ teori« o : at 805807 Stykke for Stykke skulde slutte sig til Mottoerne 802- 804, søger Ellekilde her at løsrive 805' s »Da var det - «  fra den formelle Tilknytning til 804. Han siger:  »»Da« er ikke med en Naturlovs Nødvendighed bundet til det umiddelbart foregående, det knytter sig til hele Sammenhængen«  (p.  23). Og eengang frigjort fra det snævre Forhold til 25-Aars Optegnelsen viser Elle­ kilde gennem en dokumenteret psykologisk Udvikling -  som i sig selv (o:  un­ der Forudsætning af et frigjort »Da var det - «), saavidt jeg kan se i det store og hele er urokket den Dag i Dag at »Jordrystelsen«s Tidspunkt maa lægges ca. 2 Vz Aar  længere  tilbage  i  Tiden,  nemlig  til  Efteraaret  1835.  Naar  Ellekilde (p. 44) her endog vil stedfæste Begivenheden til en bestemt Dato,  10- 11. Ok­ tober 1835, kan der vel ses bort herfra, medens det er betydelig vanskeligere at

se bort fra hans Hovedresultat.

Ubestridt og uanfægtet har Resultatet dog ingenlunde været (jfr. særlig foran Geismar  1926). Ogsaa andre Begrundelser end den traditionelle med »Da var delse med det bekendte, dels af ham, dels ogsaa af C. Weltzer, offentliggjorte Brev fra Biskop P. C. Kierkegaard af  13- 15. Jan.  1877  til Prof.  theol.  Fredr.

det - «' s Tilknytning til 804 har været ført i Marken. Det er her særlig interes­ sant og af Vigtighed at se paa Udviklingen i Sejer Kühles Opfattelse i Forbin­ Petersen, Christiania, der giver Mulighed for at konstatere Problemets øjeblik­ kelige Status, positivt og kritisk.

I  den  Række Undersøgelser,  som  Sejer  Kühle  offentliggjorde  fra  1931  til 1935  (Pers.  Tskr.),  henførte  Forf.  først  (Pers.  T.  1931  p.  263,  Særtr.  p.  11) 24) offentliggjorde Sejer K. det forannævnte Brev fra P. C. K. til  Fredr.  Petersen, der  nogenlunde  samtidig  blev  offentliggjort  af  Carl  Weltzer  (P.  &amp;   S .  Kgd. 40;  jfr. ogsaa senere Sejer K.: Kgd.s Barndom og Ungdom  1950,

Jordrystelsens  Tidspunkt  til  1835.  I  det  5.  Stykke  (Pers.  T.  1935  p.  211936, p.  136p. 204- 06). Dette Brev havde en ejendommelig Forhistorie.

Efter  at Fredr.  Petersen forgæves  i  1872  havde henvendt sig til P.  C.  Kgd. om  Oplysninger  vedrørende  Broderen,  henvendte  han  sig  den  18.12.  1876 paany  til  ham  i  Anledning  af  Udtalelser  af  Georg  Brandes  i  de  kendte Kierkegaard-Forelæsninger  deroppe  om  Efteraaret. Fredr. Petersen  skriver saaledes:

»...  Dr,  Brandes  har  ogsaa  hos  os  søgt  at  rydde  afvejen  den  Apologi  for Christendommen,  som  Deres  Broders  Personlighed  og Virken  er  i  Almenhe­ dens  Øine.  Og blandt andre Midler  har han  hertil ogsaa benyttet det  at  ned­ sætte saavel Deres Broder som Deres Fader i den almindelige Agtelse...

Om Deres Fader faldt Brandes* Ord omtrent saaledes:  Da foregik den Jord­ rystelse i hans  (Dr.  S .  Kierkegaards)  Indre,  der  fremkaldtes ved,  at han opda­ gede en uhyggelig Brøde i sin Faders Liv o. s. v., hvilken den Brøde var, ytrede Dr.  Brandes,  lod  sig  nu  vistnok  ikke  længere  med  Bestemthed  paavise;  men

adskillige Grunde tydede paa, at den maatte være en Utroskab mod Hustruen.

- ...  jeg haaber, at Hr.  Biskoppen nu er enig med mig i, at her er et Hensyn at tage til vor  Christelige Tro  og den offentlige  Forargelse.«

Georg Brandes havde i September, da han udarbejdede sine Foredrag, brev­ vekslet med Troels  Lund om disse  Problemer  og  skriver  saaledes  20.9.  1876 (Brandes-Breve I,  372  f.):

»Jeg sysler i denne Tid med S. Kierkegaards Værker. Maa jeg i den Anled­ ning rette det Spørgsmaal til Dig, om der er Dig noget bekendt om hvad det har været for en Brøde eller en Art Brøde, Kierkegaard i sit 25  de Aar mente at have opdaget i  sin  Faders  Liv  og  hvortil  paa  en  Mængde  Steder  hos  ham sigtes,  dels  i  Dagbøgerne,  dels  i  hans  Værker  (Salomos  Drøm  i  Frater  Taciturnus, Antigone i Enten- Eller).

Brøchner, som mente at vide det, sagde mig engang Noget derom, men jeg har glemt det.  Jeg har en dunkel Erindring om,  at det var Noget om den gi. Hosekræmmers Forhold til Kierkegaards Moder  (hvem han mærkværdig nok aldrig med en Stavelse nævner), Noget, der gik ud paa en forud for Ægteskabet gaaende  illegitim  Forbindelse  eller  paa  en  Forurettelse  af  hende  i  pecuniær Henseende, men jeg kan ikke huske noget nøiagtigt derom,  fordi det dengang ei  interesserede mig.«

Brandes tænkte sig nu Muligheden  af en  Familietradition  desangaaende. Troels  Lund svarer  23.9.:

- »... Forunderligt nok har jeg aldrig tænkt over det, hvorom Du spørger mig, og kan derfor ikke give Dig nogen Besked. Jeg har nu i Anledning af Dit Brev forespurgt mig hos Enkelte af Familiens Medlemmer rigtignok af de fjernere Beslægtede -  men Ingen af dem veed andet end i Almindelighed at den Gamle var paaholdende og maaske havde levet lidt vildt i yngre Dage.«

Brøchners Meddelelse til  Brandes angav,  som det nu vides, det rigtige For­ hold. Litterært har Brandes ikke gentaget den mundtlige Beskyldning for Utro­ skab,  men  antyder  (S.  K.  1877,  p.  26  f.)  lige  omvendt,  at  »Faderen  ved  sin Haardhed mod Moderen synes at have drevet denne til at forse sig imod ham«; dette blev altsaa, jfr. P. C. Kgd.  nedenfor,  »den Form, hvori de gik ud i Litte­ raturen«  (i S .  Skr.  II,  1902, p.  26567, har  Brandes erstattet alt det seksuelle med  Forbandelsen  paa  Heden,  sprogligt  med  et  lidt  underligt  Resultat,  naar man sammenligner de to Fremstillinger).

Dette  var  Baggrunden  for,  og  Foranledningen  til  P.  C.  Kgd.s  Brev  af 13.-15.1.  1877.

I dette Brev der af ingen af de to nævnte Forfattere er udgivet med skyldig »fotografisk Nøjagtighed« -  afviste P. C. Kgd.  først Brandes' mundtlige Insi­ nuation, -  iøvrigt afventende  »den  Form,  hvori de maatte gaa ud i Litteratu­ ren«.Blev denne svarende til det mundtlige, vilde  Brandes  »neppe  faa Glæde deraf,  saalænge  ikke  alle  de  er  døde  bort,  der  ...  have  kjendt  »Gamle  Kierkegaard«.«

»Verset af Kong Lear«  (II A  804)  antager P.  C. Kgd.  (M.  S . p.  2)  skrevet »paa  5.5.  eller  strax  efter«.  805  er  tilføjet  »i  Dagene  efter  Faders  Død« [9.8. 38]  og synes at angaa en ikke ganske nylig Begivenhed. Sammenhængen er den, at efter de fire Dødsfald i Familien  10.9.  32  -  29.12.  34  (»vi ligesom stod ved Gravene af Vore  i to  Aar«)  var  der  knugende Tristhed  i  Hjemmet, forøget ved P. C. Kgd.s Hustrus Død efter  10 Maaneders Ægteskab 18.7.  1837. »Da sejrede uden Tvivl den mørke Betragtning hos  Søren,  der  sagtens  havde besøgt ham allerede i Tiden efter de fire Dødsfald----at Slægten skulde uddø og Fader overleve os alle----og at ingen af Sønnerne skulde efterlade sig Børn, der kunde hindre Familie-Navnets Uddøen.« Under disse Forhold vaagner hos Søren en Trang til at glæde sin Fader med at tage teologisk Eksamen. I denne Stemning er (M. S. p. 5)  »Verset af Kong Lear kommet ham tilpas«. Da kom­ mer Faderens Død. »Og da fik han den voldsomme Rystelse og den »ufejlbar­ lige«  Forstaaelse, som NB i et helt langt Stykke var den samme som den tid­ ligere, kun end mere skærpet (en Brøde i og en Dom over hele Slægten, ingen Fortsættelse i Tiden hernede), men som afveg deri, at Fader, som det nu viste sig,  ikke  engang  skulde  berette  os  to  ...  men  dø  fra  os...«  Den  sidste  For­ staaelse er paa Grund af Sørens lidenskabelige Stemning (M. S . p. 6)  »slet ikke udtalt i første Passus, og den kommer ... først til, vel ikke at udtales, men at  antydes  p.  5,  lin.  10  ff.« [o:  II  A  806:  »Sønderrevet  som  jeg  var  i  mit Indre« -  o. s. v.].

For  begge de to Udgivere af P.  C.  Kgd.s  Brev  har  dettes  Indflydelse  øjen­

synligt, og med en vis Ret, været meget betydelig, omend forskellig. C. Weltzer udtaler  i  Almindelighed  (p.  136),  at  Brevet  har  Betydning  med  Hensyn  til Tidsfæsteisen af »Jordrystelsen«. For Sejer Kühle blev Brevet bestemmende for, at han  flyttede  »Jordrystelsen«  fra  1835  til  1838,  nemlig  til  Faderens  Død  i August Maaned dette Aar. I nogle Ord, hvormed Sejer K. d.  15.5.  1935  sendte nærværende  Forf.  »5.  Stykke  om  Kierkegaard«,  hedder  det:  »Som  det  deraf vil  ses,  har  jeg taget Parti for P.  C .  Kierkegaards  Standpunkt med  Hensyn  til Dateringen af »Jordrystelsen«, idet Søren Kierkegaards eget Udsagn har været afgørende for mig.« D. v. s.: P. C. Kgd.s Brev +  Opt. E. P. I. 424 om Faderens Død som  »en rystende  Begivenhed«  (=   Pp.  IX  A  70  (1848))  har  for  Sejer Kühle  afgørende  placeret  »Jordrystelsen«  i  August  1838  (Pers.  Tskr.  1935 p.  24  f.,  Særtr.  p.  6  f.).  Denne Opfattelse er af Sejer Kühle fastholdt i  »Søren Kierkegaard.  Barndom  og  Ungdom«,  1950,  p.  171:  »Jordrystelsen  indtrådte ved Faderens Død.«

Hvor betydningsfuldt P. C. Kgd.s Brev fra  1877 ved sit førstehaands Kend­ skab til de familiære Forhold og ved sit psykologiske Skarpsind end maa anses for  at være,  efterlader det dog Usikkerheder  nok.  Vi  maa kunne dele Spørgsmaalene i 1) de formelle o: nedskrivningsmæssige og 2) de reelle o:  fortolkningsmæssige.

1)  Naar  »Verset af Kong Lear«  af P. C. Kgd.  anses  »skrevet paa  5.5.  eller strax efter«, ved vi nu, at dette ikke kan have været Tilfældet, jfr. ovenf. under Problem I.  Det  kan  af  samme  Grund  ikke  passe,  at Verset  af  Kong  Lear  er »kommet ham tilpas«  i  en  Stemning  af Resignation  og Ro  i  Foraar  og  For­ sommer  1838. Derfor kan Stemningen jo imidlertid udmærket i dette Tidsrum have  været  en  tilsvarende;  det  er  kun  umuligt,  at  han  kan  have  givet  den dette formelle Udtryk før  på et langt senere Tidspunkt.

Ligeledes kan II A 805  (den egenti. Jordrystelsesopt.) ikke, som af P. C. Kgd. antaget, være skrevet »i Dagene efter Faders Død«, da dette, som af Fr. Brandt bemærket,  vilde  forudsætte  en  helt  akavet  Maade  at  udfylde  et  Ark  Brev­ papir paa. -  Saameget derom.

- 2) Uanset dette kunde man muligvis ogsaa trods en nødvendig Indrømmelse af,  at Nedskrivningen er sket senere,  naa til  P.  C.  Kgd.s  og Sejer Kühles  Re­ sultat.  »Den  »umiskendelig  stærkt  rystede  Stemning«  i  805  kunde  vel  nok tænkes  at  være  en  reproduceret,  en  Erindrings-Stemning,  og  den  sene  Ned­ skrivning  kunde  saaledes  ikke  i  sig  være  til  Hinder  for  selve  Begivenhedens Henlæggelse  til  engang  i  Sommeren  1838,  hvadenten  i  Maj  eller  i  August. Saaledes  som  Sejer  Kühle  argumenterer,  med  Henvisning  ikke  blot  til  P.  C. Kgd.s Brev, men ogsaa til Søren Kgd.s Udtalelse fra  1848, maa man imidlertid gaa ud fra, at hans Resultat er det, at det var Faderens Død  [9.8. 38], der blev »den store Jordrystelse«  for  ham,  at m.  a.  O.  Tidspunktet  for  »d.  st.  Jordr.« er  9.8.  1838.  En  saadan  Antagelse  lader  sig  imidlertid  ikke  forlige  med  Be­ skrivelsen af Jordrystelsen  i  805.  Hvad enten vi med  P.  C.  Kgd.  regner  med, at 805 er nedskrevet i August 1838 eller -  som vi nu er nødt til -  langt senere, kan vi jo dog ikke  forlige 805' s Udtalelse om,  at Faderen  skulde overleve de andre,  med det,  at han  den  9.8.  var afgaaet ved Døden. Og det er  jo  »Over­ levelsen«, der er en saa karakteristisk Bestanddel af Søren Kgd.s Beskrivelse af »den  store  Jordrystelse«  i  II  A  805.  Sejer  Kühles  Fortolkning  maa  saaledes nødvendigvis forkastes. Naar Sejer K. er naaet til det nævnte Resultat, lægger han herved aabenbart en vis Vægt paa, at der er samme Ordvalg i Pp. IX A 70 fra  1848 som i II A  805  (»rystende Begivenhed«  »Jordrystelse«).  Men paa en saadan rent partiel Lighed i Sprogbrugen 9 Aar efter kan der næppe bygges særlig meget. Baade »Jordrystelsen« og Faderens Død kan jo hver for sig have været  »rystende«  Begivenheder uden  at være identiske.  Afgørende maa  være, om S. Kgd.s nærmere Beskrivelse tillader en Identifikation, og det er der ingen Mulighed for.

Et andet Spørgsmaal er det, om P. C. Kgd.s »glidende« Fortolkning kan ram­ mes af de samme Indvendinger. P. C. Kgd. inddrager jo ikke Opt. E. P. I 424 ( =   Pp. IX A 70), og samme formelle Indvending kan derfor ikke gøres mod ham.  Sagligt  synes  hans  Forstaaelse  imidlertid  at  rammes  af  de  samme  Ind­ vendinger.

- Efter P. C. Kgd.s psykologiske Udviklinger, der lader S . Kgd.s »Undergangs­ stemning«  være dannet i Efteraaret  1837,  skal  nemlig selve  »den  store  Jord­ rystelse«  med  den  »ufejlbarlige«  Forstaaelse  være  knyttet  til  Faderens Død. Men efter S. Kgd.s Beskrivelse i 805  er dette jo en Umulighed. Efter denne er

til  »Jordrystelsen«  knyttet  en  Formodning  om,  at  Faderen  skulde  overleve Sønnerne,  en  Forvisning,  som  Faderens  Død  nødvendigvis  netop  maa  have knust. Og at det som P. C. Kgd. siger skulde være den ved Faderens Død vakte »Forstaaelse«,  der  finder  sit  psykologiske Udtryk  i  Opt.  806  (»Sønderrevet«) kan  ikke  være  rigtigt.  Der  er  mangfoldige  Vidnesbyrd  om,  at  Søren  Kgd.s Stemning  efter  Faderens  Død  overvejende  gik  ud  paa  efter  hans  Ønske  at ordne sig borgerligt.  Og at knytte  »Sønderrevetheden«  og dennes  Følger, som de er beskrevet i  806, til  Dødsfaldet i August  1838 maa derfor være en  Fejlforstaaelse  fra  P.  C.  Kgd.s  Side.  P.  C.  Kgd.s  egen  Udredning  peger  paa  en Deling, og forsaavidt hans Brev skal læses saaledes, at Parentesen med »Brøde« og »Dom« skulde høre til den stedfundne »Skærpelse« ved Faderens Dødsfald, kan dette ikke være rigtigt.  »Brøden«  og »Dommen«  er  jo tydeligt med i Be­ skrivelsen af den i 805  skildrede Begivenhed. Brøden og Dommen maa derfor høre  til  den  almindelige  Karakteristik:  »i  et  helt  langt  Stykke  var  den  sam­ me -«, omend dette sprogligt er uklart udtrykt i P. C. Kgd.s Brev.  Hele P.  C. Kgd.s skarpsindige psykologiske Udredning kan  saaledes  saavidt ses  ikke  staa for Kritik,  naar  den  konfronteres  med  Indholdet og Ordlyden af  Opt.  805  omend med nødvendig Erkendelse af, at ogsaa Faderens Død har, med S . Kgd.s Ord, været  »en frygtelig rystende  Begivenhed«.

P.  C.  Kgd.s  Brev  leder m.  a.  O.  Tanken  hen  paa  en  vis  Rigtighed  i Troels Lunds  »Deling«  af de  »rystende«  Begivenheder.  Men en Deling paa hver  sin Maade:  P. C. Kgd. med »den store Jordrystelse«  paa eller omkr.  5.5.  1838 og »skærpet«  til  »Sønderrevethed«  ved  Dødsfaldet  i  August  s.  A.,  Troels  Lund med  »Salomos Drøm  «-Begivenheden  i  1835  og saa  »den  st.  Jordr.«  fuldt og helt 5.5.  1838 og kun med en Slags  »rystende«  »Skuffelse«  eller Overraskelse over  Faderens  Død  i  August  1838,  knyttet  til  Tanken  om  Sønnernes  tidlige

Død -  der fortsætter i Ideen om, at de ikke skulde naa op over 33 Aars Alderen.

Medens vi hos Sejer Kühle (paa Grundlag af P. C. Kgd.)  har en Udvikling fra en  tidligere  Datering  af  »den  store  Jordrystelse«  (1935) til en  Datering knyttet  til  1838,  nærmere  August  1838,  har  vi  hos  den  centrale  Skikkelse  i Kierkegaardforskningen,  P.  A.  Heiberg,  en  Udvikling  i  modsat  Retning.  Vi saa,  at han  1895  daterer  »Jordrystelsen«  til  1838,  selvom  visse  »Anelser«  er gaaet forud. I  »En Episode«,  1912,  er Tidspunktet flyttet til  »Begyndelsen  af Aaret  1837«  (p.  46),  idet  Jordrystelsen  nu  er  knyttet  til  »Anelserne«.  I  »Et Segment«,  1918,  (p.  78- 80)  endelig  bestemmer  han  derimod,  idet  han  nu knytter »Da var det - «  til Opt. II A 803, »Ungdom«, Jordrystelsens Tidspunkt til  omkr.  1 .  September  1835.  Og  dette  Synspunkt er  fastholdt  i  Hovedværket »S. Kgd.s religiøse Udvikling«,  1925  (p.  12  f.).  P.  A.  Heiberg slutter saaledes med et Standpunkt, der i det væsentlige falder sammen med Ellekildes  1916 uden at han dog nævner denne; det er efter hans Sædvane, og hans store Selv­ stændighed i Undersøgelsen har med en vis Ret kunnet fritage ham herfor.

Vi har  i  »Jordrystelses«-Forskningen  saaledes  to  modgaaende  og  modstaaende Retninger:  Den ene gaaende fra  1838 tilbage i Tiden til  1835, den anden vendende  om  for  paany  at  gaa  Vejen  tilbage  tidsmæssigt  fremefter  fra 1835  til  1838.  Og  imellem  disse  Standpunkter  eller  Vej-»Retninger«  staar saa Troels Lunds Delingsstandpunkt:  i  1835  er  der  sket  noget,  som  senere er skildret i  »Salomos«  Drøm«;  men det er  ikke  »den store Jordrystelse«, det er ikke »Da var det -«. Dette er knyttet til  1838, maaske til 5. Maj d. A.:  »Anel­ sen« om en »Brøde« er blevet til Visheden om »Forbandelsen paa Heden«, der efter P. C. Kgd.s Udtalelse til Barfod  1865  er:  »Min Faders Historie -  og vor med«  (1 1 1 .   Tid.  4.3.  1888;  Mindeskr.  om  Biskop  P.  C.  Kgd.  1888,  p.  13). P. C. Kgd. har ikke med eet Ord i sit Brev nævnt dette Grundlag for den Kierkegaardske Families Historie, der i 1877 i ca.  12 Aar havde været ham bekendt i Broderens Gengivelse i Dagbogen for  1846, rent bortset fra, at Begivenheden selv formentlig var ham bekendt fra tidligere Tid. Grunden til denne Tavshed er sandsynligvis dels at selve  Foranledningen til  Brevet var  Problemet om det seksuelle, dels at P. C. Kgd. ikke ønskede »Forbandelsen paa Heden«  frem for Offentligheden. Dette skete som nævnt først efter  P.  C.  Kgd.s Død,  idet Bar­ fod af »Pietet«  overfor P. C. Kgd. undlod at tage »Forbandelses«-Optegnelsen med i E. P. II,  1872, hvor den skulde have staaet p. 334, jfr. nu Pp. VII,1  A 5. -  I Kierkegaard-Litteraturen inddrages denne Begivenhed første Gang af Høffding  1892  (S.  Kgd.  som  Filosof,  p.  29  og  36),  men  som  foran  nævnt  uden Drøftelse af dens  Forhold til  »Jordrystelsen«  og dennes  Tidspunkt.1

1  F.  Brandt,  der i  1935  (Kgd.  og Pengene,  p.  73)  nærmest slutter sig til Ellekilde og Heiberg (jfr.  ogsaa  S.  Kgd.,  1955,  p.  12  f.,  87),  har  u.  h.  meddelt,  at  han  har  fortsat  sine  Studier over  »Jordrystelsen« (Theoria,  1949),  og  at  Resultaterne  heraf  kan  ventes  offentliggjort i  Løbet  af  1962.