I virkeligheden startede historien… - om NFI
Forfattere: Bo Vestergård Madsen
Tidsskrift: forumforidraet (2005-07-01)

## I virkeligheden startede historien ... - om NFI

Af Bo Vestergård Madsen

## Prolog

Historien starter jo et sted - eller gør den? Ideen til  NFI  -  Netværk  for  Folkelig Idrætshistorie - blev undfanget i Jylland, i Egtved for nu at være helt præcis, for ca. fem år siden for at være noget upræcis. Jeg befandt  mig  i  et  pakhus,  i  Danske  Gymnastik- og Idrætsforeningers (DGI) fjernlager.  I  min  søgen  efter  nogle  gamle  gymnastikfilm, som jeg håbede stadig eksisterede, havde jeg besøgt DGI's hovedkvarter i Vingsted ved Vejle. En af de hjælpsomme ansatte havde kørt mig videre til Egtved i min  søgen.  Jeg  havde  spurgt  forskellige mennesker  om,  hvor  disse  film  kunne være. Til sidst kom vi frem til pakhuset i Egtved. Det var vistnok her, de var.

De var der også, 8 mm.-filmene, lagt i en stor palle sammen med alt muligt andet i den store hal med alle mulighed effekter, redskaber og gamle mapper. Min chauffør satte sig ind i en gaffeltruck, hentede pallen  ned  til  mig  og  forlod  gerningsstedet. Her - i pallen - lå filmene i flotte, gamle kassetter med små mærkater udenpå. De lå ikke særlig ordentligt eller systematiseret, de lå der bare. På med pilen! Jeg gravede dem frem én for én, noterede titler, og hvad der ellers var af oplysninger. Fornemmelsen husker jeg tydeligt. Denne blanding af ensomhed i den store hal, glæde ved at stå med de historiske materialer mellem hænderne og forundring over, hvordan vi for- valter vidnesbyrd om dem og det, der var engang. Alt dette liv! - Nedpakket, gemt og glemt? - et sted i Danmark. Jeg slukkede lyset og smækkede døren efter mig, da jeg  gik.  Filmene  med  kraftfyldte  flikflak, store indmarcher, fnisende piger i opstillinger, den selvhøjtidelige gymnastikleder Bukh, var lagt behørigt til hvile igen. Der blev igen mørkt og stille i pakhuset.

Jeg traskede ned mod byen, gik ind til en bager og spiste brød til, mens jeg ventede på bussen. Hvordan var jeg endt her - og ikke  mindst:  Hvorfor  tog  ingen  hånd  om disse  film,  fik  dem  frem,  fik  dem  brugt? Og hvorfor var der ikke et sted, man kunne søge  oplysninger  om  sådanne  materialer? »Sig mig engang«, sagde jeg til mig selv, »er  der  overhovedet  nogen,  der  har  overblik over disse for mig at se vigtige sager? Kunne man ikke ...«

I  virkeligheden startede historien et andet sted, i Ollerup på Fyn. Her havde jeg taget tog og bus fra Odense for at komme til det, der dengang hed Nornesalen med undertitlen: - Forskningscenter for Folkelig Livsoplysning.  I  forbindelse  med  mit  ph.d.projekt om kropskultur og demokrati i den folkelige gymnastik havde jeg brug for at dykke ned i DGI's arkiver, der dengang delvis(!) - befandt sig her. Jeg tog en dyb indånding  og  gik  ned  under  Den  Frie Lærerskole, hvor Nornesalen havde til huse  i  nogle  små  kælderlokaler.  Her  brugte jeg en del dage med at gennemgå utallige arkivkasser, som blev hentet fra et fjernlager og derefter kørt tilbage igen. Til sidst satte jeg mig for at løbe de gamle årgange af bladet Ungdom og Idræt igennem, helt tilbage fra starten i 1897 og læse mere intensivt fra 1920'erne, som var rammen for min undersøgelse. Fingerspidsfornemmelsen igen. De, der har prøver det, kender oplevelsen. Opslugtheden af materialet. Kilder, der bliver til rigtige mennesker, der har levet,  åndet  og  kæmpet  for  en  sag.  Man aner konturerne af personligheder, der støder  sammen,  de  historiske  forandringer, som former diskussionerne, stoltheden over at bidrage til et nationalt fællesskab, skuffelsen over tidsånden, der aldrig rigtig synes at være helt rigtig, glæden over at det frivillige  foreningsarbejde  har  betydning for  så  mange  mennesker,  bekymringen over fremtiden, at arbejdet har været spildt, at verden skal blive uoverskuelig, ubegribelig, uformelig. Ungdom og Idræt skifter udseende - layout, som det hedder på nudansk - redaktører og skribenter kommer og går, krige bryder ud, og folk glider langsomt ind i glemslen.

Det er en bevægende oplevelse - og frustrerende, fordi man netop kun aner sammenhænge og tidligt må opgive at få det hele med. Den banale og samtidig gang på gang nye erfaring, at der skal vælges. Der skal i den grad vælges - også fordi man let kommer til at læse videre, ud over emnet. Se nu gymnastikdragterne! Eller annoncerne, der efterlyser piger og karle til gårdene rundt omkring i landet - »gerne en delingsfører, der kan lede gymnastikken i vinter«! Eller mindeordene over dem, der døde, de hårde verbale angreb fra både militærnægtere  og  de  forsvarsvenlige, kampene mellem videnskaben og praktikerne. Det burde man skrive om engang ... eller det ... eller ...  Ærgrelsen  over,  at  stemningen  er  så

svær at få med. - Og dermed måske egentlig forståelsen. Bevidstheden om, at balancen  mellem  at  være  åben  og  at  fastholde sigtet er vigtig. Men først og fremmest: At »historien«  aldrig  kan  fortælles  i  sin  helhed, at vi er hinandens historier, at trådene mellem os og dem, der var engang, er det levede liv, som kun anes og giver mening, hvis  vi  beskæftiger  os  med  det.  Giver  os tid, i tide, i tiden.

I og for sig ubetydeligt, emnet. Frivillige skydeøvelser, gymnastik og senere mange andre former for idræt. Hvad er det overfor kongers gøren og laden, storpolitiske traktater  og  krigs-  og  fredsudbrud?  Frivilligt foreningsarbejde, landsstævner og opførelsen af svømmehaller. Hvad er det overfor finanslove, krisepakker og ...

Bestyrelsesmøder i den lokale, erotiske længsler ved den årlige opvisning og samtaler om livet, som det udfolder sig. Hvad er det ... Ganske ubetydeligt, vel? Ikke, når man  sidder  der  og  bladrer  i  materialet, mærker, hvordan det emmer af liv, det daglige liv, det lige ved hånden, de små og store  begivenheder.  Som  når  man  læser  en deltagers oplevelse ved opvisningen i gymnastik til landsstævnet i Ollerup 1935:

»Nu er vi stillet op, blaafrosne, men rolige; inderst inde er vi nervøse, men vore Ansigter røber intet; jeg bøjer lidt angst mit daarlige Knæ, men nu kommanderer Agnes:  Ret!  Og  vi  staar  som  en  Flok Soldater  -  saa  marcherer  vi  ind;  ved Indgangen  faar  jeg  et  Glimt  af  nogle Karle fra Aarhus Amt, de smiler og nikker til os; nu gaar jeg ind paa Gulvet og alt rundt omkring mig bliver ligegyldigt, kun Takten tænker jeg paa, Takten, Takten; vi marcherer rundt og finder tilsidst vor Plads. Agnes hopper op paa en Plint og begynder at kommandere; hvad hun siger,  kan  jeg  overhovedet  ikke  høre, men jeg kan min Timeplan, og rent mekanisk gør jeg Øvelserne; da Ligevægten kommer, staar jeg roligt baade paa højre og venstre Ben, jeg hører, at Folk klapper, men det rører mig ikke, jeg synger, naar vi skal synge, og staar til Slut Ret,  da  Grete  gaar  frem  og  hilser  med Fanen - saa er det forbi, og vi marcherer  ud,  ud,  ud,  det  er  forbi,  det  vi  har slidt med et halvt Aar, det vi har levet og aandet for hele Sommeren, det er forbi. Jeg  vaagner  pludseligt  op  som  af  en Drøm, og jeg føler en Klump i min Hals, men nu raaber vi for Agnes, vi  raaber hurra  og  bærer  hende  i  Guldstol,  saa hun er grædefærdig, men vi bliver ved, jeg raaber med, saa min Stemme bliver hæs,  og  vi  siger  Agnes  Tak  og  trykker hende i Næven; Agnes smiler med Taarer i Øjnene og siger »Selv Tak, Piger«. 1

Ollerup 1935. Det er 65 år siden og kun et par hundrede meter bag mig, hvor jeg dengang sad og læste, at pigen »fik et glimt af nogle  karle«  ...,  at  hun  bemærkede  sit dårlige  knæ,  at  hun  glemte  sig  selv  fuldstændigt, at hun gav sig hen og vågnede op som af en drøm, bevæget, da det hele var slut. Ubetydeligt? Kom igen! Om igen!

Fornemmelsen på fingrene, når man har været opslugt af materialet og kommer op igen.  Man  kan  mærke  fingerspidserne  på en anden måde. De er mere følsomme, for følsomme  til  sidst.  Og  fedtede,  nej  ikke fedtede,  støvede,  som  efter  en  rejse  man ikke længere kan huske. Ryggen værker og vil  gerne  op  til  nutiden,  væk  fra  stolen. Halsen er lidt tør, man skal lige fordøje det hele. Hvad man så ikke kan. Vi skal jo videre. Man kan jo ikke hænge sig i fortiden. Det bedes man gøre i nutiden.

Fremtiden  ser  alligevel  lidt  anderledes ud, da jeg bevæger mig ud og op i den. Jeg passerer Gymnastikhøjskolen, hvor lands- stævnet  fandt  sted  dengang.  Der  er  stille nu.  Mon  ikke  elever  har  middagspause? Mens de slapper af, taler, griner og kysser med hinanden og igen tager fat på undervisningen, måske lidt træge til at begynde med, skaber de historie, fordi de er en del af den, fordi de er mennesker, i en tid, på en skole, som blev startet af en gymnastikleder, der i 1914 begyndte at ...

Nå, ja. Hvorfor var det nu, at historien i virkeligheden  startede  her?  I  Ollerup.  Jo, det var her, i Ungdom og Idræt , at jeg læste de små notitser om gymnastikfilmene, der kunne lejes i foreningerne til en symbolsk pris. Det var her, i arkivmaterialet, jeg havde læst om forhandlingerne vedrørende filmen »Den danske delingsfører« fra 1956, om hvordan man fandt det vigtigt, at den lille  »reklamefilm«  skulle  forme  sig  som en  fortælling  om  to  unge  mennesker,  der tog  en  lederuddannelse  på  en  højskole.  Med  klip  fra  ældre  gymnastikfilm,  så  de unge kunne se, at de var en del af en rodfæstet  og  stolt  tradition.  Og  hvem  skulle speake? Hvad med Ove Sprogø? Ham kender alle. Ham spørger vi!

Senere fandt jeg ud af, at filmene ikke var helt glemt. Man skal ofte blot være en del af miljøet eller kende til det, så dukker oplysningerne  måske  op.  Måske.  Hvorfor dog egentlig? Hvorfor sørger vi ikke for at sikre  den  viden  og  få  et  overblik  over  de mange materialer, der ligger rundt omkring på højskoler etc. Hvorfor udnytter vi ikke de  tekniske  muligheder,  vi  har  i  dag,  så materialet igen kan blive levende? Hvorfor udnytter  vi  ikke  de  forskellige  vidensformer, som forskningsinstitutionerne, de folkelige miljøer og arkivsamlingerne tilsammen besidder? Hvorfor begynder vi ikke at få inddraget billederne, filmene og teksterne  mere  i  undervisningen,  i  forskningen? Hvorfor bruger vi ikke fotografierne mere som kilder - og overvejer, hvad det betyder? Hvorfor bruger vi ikke Nettet til at levendegøre materialet og samtidig lede folk derud, hvor de rigtige arkivalier er? - Bruger den digitale motorvej til at komme ud i landets afkroge? Hvorfor opfordrer vi ikke folk selv til at bidrage med oplysninger om spændende materialer?

Der er ingen, der ejer historien. Jo, de, der gider.

I virkeligheden startede historien ...

## Opstarten og visionen

Min  daværende  kollega,  Troels  Rasmussen, arbejdede også med historiske analyser af idrætten i de folkelige miljøer, nærmere bestemt historien bag Gymnastik- og Idrætshøjskolen ved Viborg. 2 Også her var erfaringen, at der lå meget »gråt« kildemateriale rundt omkring i idrætsforeninger og -organisationer, på højskoler og hos privatpersoner. Det var karakteristisk, at materialet ikke var afleveret til de lokale eller centrale  arkiver,  dels  på  grund  af  usikkerhed omkring dets status, dels pga. af et ønske om at  bibeholde  kilderne  der,  hvor  de  er skabt: i de folkelige miljøer, som er kendetegnet  ved  personlig  engagement  og  en stærk »civil« selvbevidsthed.

Vi gik derfor videre med ideen om »NFI - Netværk for Folkelig Idrætshistorie«, et projekt som skulle skabe et overblik over dette  spændende  og  ukendte  materiale, gøre  det  synligt  og  levende  igen.  Dette skulle ske ad to veje, dels ved opbygningen af et netværk bestående af relevante forskningsmiljøer på universitetet, arkivsamlinger og folk med rødder i det folkelige arbejde,  dels  ved  opbygningen  af  en  hjemmeside  med  databaser  og  adgang  til  tekster, billeder og film. Derved skulle idræts- og oplysningshistorien sættes i spil på en moderne, teknologiformidlet måde, der samtidig tog hensyn til de - om man vil folkelige  traditioner  på  dette  felt,  nemlig det aktivitets- og lokalforankrede. NFI var ikke et projekt, der søgte at samle materialet centralt, ej heller være de lokale- eller statslige arkivers forlængede arm. Materialet skulle i første omgang gøres synligt dér, hvor det var, og opbygningen af databaserne måtte - på sigt - ske ved hjælp af folk selv. Samtidig skulle det sikres, at materialet var forsvarligt opbevaret og - gennem den involverende samarbejdsform - sikre, at materialet blev afleveret til de rette arkiver, når tiden var til det. Folk er forskellige - og ofte har efterkommere andre interesser eller forsøger måske selv at være arkivarer. At man bryder et arkiv op og smider det ud, der ikke synes at have relevans for en  selv  eller  familie,  er  enhver  arkivars mareridt. Ofte bliver det gode venner af familien eller folk, der har delt den samme interesse i det frivillige arbejde, som sættes til at sortere i papirerne. Og ofte smides det væk, som ikke passer ind i  billedet,  eller synes  uinteressant  for  Historien.  Dermed kan de idrætshistoriske undersøgelser forfalde til at blive jubilæumsskrivning. Og i samme boldgade: De idrætshistoriske kilder, tekster, fotografier og film er rent faktisk  derude.  Det  hele  kan  selvsagt  ikke skannes  og  digitaliseres,  men noget kan. Og dette noget kan måske animere til, at vi f.eks. dels læser de originale tekster i stedet for at reproducere sekundært materiale, og dels får en større åbenhed overfor den mangfoldighed af kilder, der er til rådighed - når og hvis vi finder og sikrer dem. 3 NFI skal således også ses som et bidrag til, at vi i højere grad får øjnene op for andre kilder end  lige  bestyrelsesprotokoller  og  medlemslister. Det er kulturhistorie, vi her har at gøre med, og emnet lægger i den grad op til inddragelse af billeder og film, der igen kan være med til at skabe større interesse for emnet og undersøgelserne - og få flere nuancer i dem.

Visionen var og er altså at bruge Internettet og databaserne for at sætte det idrætshistoriske område i bevægelse, i spil . At  gøre  NFI's  hjemmeside  til  det  »sted«, man søger hen, når man vil undersøge, udforske eller bidrage til sagen, ja oplyse om den. At henvise videre dertil, hvor materialet er. At lette arbejdet med at finde frem, så tiden kan bruges til at gå i dybden og i bredden med undersøgelserne. At inspirere til  at  genskabe  en  slags  ny  samtale  om idrætten  i  dens  hverdagslige  udformning. At løfte de ofte indforståede og for nogle lukkede  miljøer  ind  i  en  anden  sammenhæng og samtidig respektere de præmisser, der ligger til grund for denne kultur: at det er  vigtigt  at  gøre  tingene  selv  -  i  fællesskab. Denne for så vidt sympatiske selvforvaltningstanke, har dog også bagsider. En af dem er, at den forudsætter, at der er en vis kulturel sammenhængskraft, som bygger  på  en  historisk  bevidsthed  om  et  vist skæbnefællesskab. Denne kulturelle reproduktion på godt og ondt er ikke længere givet.  Det  frivillige  idræts-  og  foreningsarbejde pågår til stadighed, men ikke i folkelighedens eller i folkets navn. Det kan man begræde eller bifalde, tilbage står faren for, at de såkaldte folkelige miljøer lukker sig om sig  selv  og  bliver  selvtilstrækkelige  i stedet for selvforvaltende eller - omvendt - at organisationerne afskriver sig det demokratiske aspekt og budskab, der ligger i begrebet om det folkelige i forsøget på at blive strømlinede. - Og dermed: at det materiale,  de  erindringer  og  erfaringer,  der knytter  sig  til  idrætsudøvelsen  og  det  frivillige foreningsarbejde, går tabt enten ved protektionisme eller ved ligegyldighed. De ældre  ledere  og  udøvere,  der  har  oplevet forrige  århundredes  idrætsliv,  helt  tilbage til f.eks. landsstævnet i Ollerup 1935 bliver færre og færre. Og desværre: kun få af dem har nedfældet eller fortalt deres små historier. Som pigen i prologen.

Minervas ugle flyver først i skumringen.

## Udmøntningen

Efter en lang række møder med de implicerede  parter  fra  de  ovennævnte  miljøer, blev  der  i  2001  afholdt  en  konference  på Syddansk Universitet med oplæg fra historikere  og  folk  med  erfaring  indenfor  lignende netværksprojekter. Det viste sig muligt at fundere projektet i et formelt samarbejde  mellem tre  institutioner,  nemlig  Institut for Litteratur, Kultur og Medier, Institut for Idræt og Biomekanik, begge Syddansk Universitet i Odense, og Institut for Forskning i Idræt og Folkelig Oplysning i Gerlev.  Institut  for  Litteratur,  Kultur  og Medier på Syddansk Universitet påtog sig værtskabet for projektet.

NFI fik hjemsted på Syddansk Universitets  server  (www.nfi.sdu.dk), og projektet kunne realiseres gennem støtte fra Danske Gymnastik- og Idrætsforeninger (DGI) og Danmarks  Elektroniske  Forskningsbibliotek (DEF) i 2002. Herefter tog medarbejdergruppen og projektet form. Carsten Oxenvad  -  en  af  ophavsmændene  bag Grundtvig-Byen  på  Nettet  -  blev  ansat som  forskningsmedarbejder  ved  Institut for Litteratur, Kultur og Medier, Syddansk. Morten  Mortensen,  forskningsarkivar  på Vartov-Arkivet i København, blev tilknyttet som arkivfaglig konsulent. 4 Bo Vestergård  Madsen  blev  tilknyttet  som  faglig sparringspartner og koordinator for projektet, som fik følgende formål:

SYDDANSK

UNIVERSITET

Netværk for Folkelig Idrætshistorie

NFI

NETVÆRK FOR

IDRÆTSHISTORIE

FOLKELIG

Syddansk Universitet · University of Souther Denmark

kani 1 SOu Mome B

NFI

NETVERK FOR

FOLKELIG

Forsiden på www.nfi.sdu.dk.

NFI søger at fremme et netværksbaseret samarbejde mellem arkivsamlinger, folkelige foreninger og forskningsinstitutioner for at bevare, registrere og synliggøre arkivmateriale vedr. det lokale folkelige idrætsarbejde. NFI har til formål at fremme og understøtte undersøgelser af dette arbejde  via  oprettelse  af  en  hjemmeside samt opbygning af idrætshistoriske databaser, der bliver tilgængelige på Internettet.

havde interesse for sagen. Gennem de forskellige møder og konferencer søgte vi at opbygge  en  »kreds«  af  mennesker,  der skulle holdes orienteret, og som kunne bidrage til projektet, dels med ideer og dels ved at bringe sagen videre ud. Vi fik oprettet  en  adresseliste,  der  blev  udvidet  med nye navne efter hvert møde.

NFI var og er således et projekt med både forsknings-  og  formidlingsaspekter,  som kan  stimulere  forskningsinteressen  på  såvel videnskabs- som lægmandsniveau. Det »folkelige« knytter sig derfor i høj grad til den  formidlingsmæssige  og  involverende dimension i projektet, men også i perspektivet: idrætten skal ses i dens hverdagslige udformning og ramme som en del af det civile samfund. Det var vigtigt for os, at projektet fik en bred forankring og netop var med til at bygge bro mellem forskningsinstitutionerne, arkiverne og folk fra idrætsmiljøerne. Derfor startede vi med at kontakte en række mennesker, som vi vidste, Allerede tidligt havde vi fået oprettet en hjemmeside, og med den økonomiske sikring  kunne  vi  så  ansætte  dels  en  projektmedarbejder og dels studentermedhjælpere, der skulle arbejde videre med hjemmesiden, skanne tekster og billeder, formidle og  arbejde  videre  med  denne  metodeudvikling. - Gøre sig erfaringer. Det centrale spørgsmål i et sådan projekt er: hvor skal man starte, hvad skal man fokusere på? Et er  at  identificere  problemerne,  udfordringerne, noget andet er at finde den rette arbejdsform, der dels gør det muligt at få afprøvet  forskellige  tilgange,  dels  sikrer,  at man undgår spredt fægtning. Ikke mindst er det helt centralt at indse begrænsningerne,  når  man  har  med  sådan  et  digitaliserings- og formidlingsprojekt at gøre.

## Indsatsområder

Vi  fik  identificeret  flere  indsatsområder, som  gennem  forløbet  har  fået  mere  eller mindre opmærksomhed:

1. Udbygning af hjemmesiden
2. Skanning af film, billeder og tekster
3. Opsøgning af arkivalier
4. Udarbejdelse af arkiv-software til  »optegnelse« af materiale
5. Oprettelse af en database
6. Formidling af projektet

## 1.

Ret  tidligt  i  forløbet  blev  en  hjemmeside oprettet  på  Syddansk  Universitets  server. Den  er  senere  blevet  udvidet,  først  og fremmest  med  søgefunktionen  (5.)  Den sidste elektroniske del af NFI skal være et interaktivt debatforum. Der arbejdes her på at finde en økonomisk og teknisk holdbar model. Desuden skal hjemmesiden løbende udvikles, så den fremstår brugervenlig og indbyder til yderligere fordybelse i det spændende stof. På længere sigt er det - ikke mindst forskningsmæssigt - udfordrende at afprøve og reflektere over mulighederne og begrænsningerne ved denne form for formidling, videns- og erfaringsdeling.

## 2.

Her har vi gjort forskellige forsøg og erfaringer. En lang række film, billeder og tekster er allerede lagt ind, og vi har prøvet at drage  nytte  af  andre  projekter  og  tiltag. Skanningen bliver selvsagt aldrig afsluttet, men må foretages på baggrund af en række valg og prioriteringer. Se mere herom senere i artiklen.

3.

Hvor starter man, og hvor slutter man? For at  begynde med det sidste, så slutter man ikke ... Vi tog i første omgang fat i de mindre samlinger, som var relevante i forhold til de emner, vi selv var optaget af, nemlig skytte-  og  gymnastikbevægelsen.  Hos  De Danske Skytteforeninger (DDS) i Vingsted er  en  righoldig  samling,  der  på  det  tidspunkt også indeholdt dele af materialet fra gymnastiksiden.  Og  på  Gymnastik-  og Idrætshøjskolen  ved  Viborg  findes  Gymnastik-  og  Idrætshistorisk  Samling  (GIS), som  ligeledes  lå  inde  med  mange  spændende ting. Fælles for begge samlingerne var, at de ikke var så kendt på landsplan, at de i høj grad fungerede på personlig involvering, og at materialet var manuelt registreret og derfor ikke søgbart. Desuden befandt  arkivmaterialet  fra  Danske  Gymnastik- og Idrætsforeninger sig på Nornesalen  i  Ollerup  (i  2002  omdannet  til  Videns- og studiecenter for Fri Skole). Den store  spredning, der var og til dels stadig er,  viser  den  organisatoriske  mangfoldighed, der har præget den danske udvikling. Men den viser også, at der er brug for at finde nogle samarbejdsformer og -modeller,  som  gør  det  nemmere  at  finde  rundt, selvom man ikke kender de særlige forhold i  miljøet  og  de  historiske  brydninger,  der har  været.  I  2003  blev  Vartov-Arkivet  Arkiv  for  Folkelige  Bevægelser  oprettet. Arkivet  har  bl.a.  modtaget  DGI's  arkiver og en lang række materialer fra privatpersoner, efter- og højskoler. Der har været et tæt samarbejde mellem Vartov-Arkivet og NFI. - Et samarbejde, som bl.a. er helt afgørende for, at det arkivfaglige er i orden. Endvidere er Vartov-Arkivets arbejde med at etablere studiegrupper også særdeles relevant for NFI-projektet på længere sigt.

## 4.

NFI's mål er ikke en registrering, men snarere  en optegnelse (med  en  senere  arkivfaglig registrering til følge) af det materiale, der ligger ubemærket gemt eller glemt rundt omkring i foreninger, i institutioner og  hos  privatpersoner.  NFI-gruppen  har udviklet et stykke arkivsoftware, der ikke fylder ret meget, og som kan distribueres frit på en cd-rom eller hentes på hjemmesiden.  Der  er  også  udviklet  en  vejledning, som  følger  med  i  programpakken.  Programmet er afprøvet på materiale fra bl.a. Ryslinge Højskole. Også her er det hensigten at satse på frivillig arbejdskraft, hvilket også er grunden til, at NFI anvender begrebet »optegnelse« af materialet og ikke »registrering«.  Læs  mere  om  dette  i  artiklen »Digital folkelighed?«.

## 5.

Alle tekster, billeder, film osv. er søgbare via  søgesystemet  på  NFI's  hjemmeside. Her har vi bestræbt os på at tænke i flere forskellige  modeller  til  søgning.  Udover søgning  på  stikord,  årstal  osv.  kan  man søge på bl.a. aktiviteter. Det er vigtigt, at historien  formidles  »fra  neden«  gennem aktiviteterne  og  ikke  »fra  oven«  gennem organisationerne. Derved sikres det, at både almindeligt interesserede og fagfolk kan søge på forskellig vis. Læs mere om dette i artiklen »Digital folkelighed?«

## 6.

I  opstartsfasen  har  der  været  afholdt  en række  møder  og  konferencer,  der  skulle kaste  lys  på  sagen  og  sætte  projektet  på skinner.  Desuden  har  projektet  været  beskrevet  i  Idrætshistorisk  Årbog,  og  nærværende publikation skal selvsagt ses som en bredere offentliggørelse af projektet og de  muligheder,  der  ligger  her. 5 Eftersom NFI-projektet er en metodeafprøvning og udvikling  er  der  tale  om  en  balancegang. Alle disse tiltag er kun en start, og vi har ikke ønsket at gå ud med de store armbevægelser, før et vist niveau var opnået. Pt. er  der  planer  om  at  oprette  et  kursus  på Syddansk Universitet, som tager udgangspunkt i NFI-projektet. Her kommer undervisningen  til  at  dreje  sig  om  baggrunden for  idrætten  som  folkelig  bevægelse,  refleksioner  over  historie-  og  kulturformidling via Nettet, kulturarvsdiskussionen og endelig  konkrete  undersøgelser  af  emner, der udgår fra NFI-projektet, og som kan bidrage til dets udbygning, herunder opsøgning og analyse af materialer fra f.eks. forskellige skoler og arkiver gennem afgrænsede  projekter.  Det  er  vores  håb,  at  også andre læreanstalter vil tage dette eller relaterede emner op.

## Erfaringer

Materialet  er  så  stort,  og  digitaliseringsprocessen  så  tidskrævende,  at  der  skal foretages mange (fra)valg og defineres relevanskriterier.  For  at  eksemplificere  problemstillingen kan skanningen af tidsskrifter fremdrages. At kunne søge elektronisk vil  være  en  stor  fordel,  da  materialet  er overvældende alene indenfor idrættens tidsskrifter.  Først  og  fremmest:  hvor  skal man  starte?  Et  stykke  udredningsarbejde senere har man dannet sig et overblik (så og  så  mange).  Næste  skridt:  udvælgelse, relevanskriterier.  Er  det  de  mindst  eksponerede,  de  mest  interessante  (og  hvad  er kriterierne  her?),  dem,  der  er  i  dårligst stand  og  derfor  kan  sikres,  dem,  der  er knyttet til nutidige organisationer eller dem, der er udgivet i flest år? Sideløbende med disse overvejelser: er der gjort andre forsøg, ligger der noget, som man kan arbejde videre på? Vi valgte i første omgang at  koncentrere  os  om  bladet Ungdom  og Idræt , fordi det opfyldte flere relevanskriterier.  Det  har  en  lang  tradition  bag  sig  det  første  nummer  udkom  som  nævnt  i 1897  -  det  er  et  særdeles  interessant  et stykke kulturhistorie, idet det har samlet et væld  af  diskussioner  om  det  nationale spørgsmål,  folkeoplysning  og  idræt,  skiftende tiders betydning for det frivillige foreningsarbejde etc.

På  DGI's  egen  hjemmeside  var  det  indtil for nylig - muligt at søge på tidsperiode, forfatter, overskrifter, og emneord i tidsskriftet på det Idrætshistoriske Artikelindeks . Et godt redskab, der dog også havde  sine  mangler.  Indekset  dækkede  kun numrene op til mellemkrigstiden, og man kunne ikke søge på ord inde i teksten - og ej heller fremkalde de konkrete artikler, da de ikke var skannet. Med hjælp fra to studentermedhjælpere satte NFI gang i skanningen  af  en  hel  årgang  af  tidsskriftet. Tidsforbruget  på  skanningerne  lå  på  ca. 100 timer. Dertil kommer 5-7 timer til klargøring etc. Digitaliseringsprocessen er kolossalt tidskrævende. Her skal der tænkes i frivillighedsbaner, hvilket jo passer fint ind i  NFI-sammenhæng.  Men  også  her  kan man støde på små og besynderlige besværligheder.  Universitetet,  hvor  projektet  er forankret, må ikke investere i udstyr ud af huset til frivillige. Og da DGI har omstruktureret og centraliseret hele redaktions- og informationsarbejdet,  kan  det  være  svært at komme videre med det Idrætshistoriske Artikelindeks, da der nu skal tænkes i helhedsløsninger, dvs. laves fælles kommunikations- og arkiveringspolitik, der kræver tid og ressourcemæssige indsatser. Sådanne problemer støder man på igen og igen, ligesom netværksideens styrker og svagheder også åbenbarer sig efterhånden. Og det er en svaghed, at man ikke har daglig kontakt,  og  at  det  er  tidskrævende at holde kontakten mellem de forskellige involverede institutioner og personer. I denne sammenhæng  skal  man  holde  sig  for  øje,  at NFI-projektet må ses som et laboratorium, en metodeudvikling, en læreplads ... Indtil det  engang  bliver  en  legeplads.  Det  er nemlig  også  erfaringen,  at  der  er  megen velvilje at spore hos de relevante institutioner  og  samlinger,  men  også  at  der  her  er tidsmæssige prioriteringer.  Det  kræver  en langt mere målrettet indsats at finde de engagerede personer, der har tiden til at bidrage til sagen og fastholde tiltagene. Og det  er  selvfølgelig  ikke  kun  et  spørgsmål om målrettethed, men også om økonomiske  ressourcer,  vilje  og  smidighed  fra  de involverede parter.

## Epilog

Fra Egtved til din egen computer og videre ud igen ...

Håbet er, at man en dag vil kunne sætte sig ved computeren, skrive et indlæg i debatforum,  se  oplysningerne  om  konferencer, nye tiltag, opdagelser og materialer på den virtuelle  opslagstavle,  søge  målrettet  på ord eller emner i databasen, der indeholder både klassiske idrætshistoriske tekster, billeder og film - og nye, just fundne. At man via  søgesystemet  bliver  ledt  videre  ud  til de  relevante  arkiver  og  samlinger,  og  at man hele tiden - sammen med andre interesserede - selv bidrager til opbygningen af databaserne. At man kan lytte til interviews med  idrætsledere  og  -udøvere  og  således arbejde på at sikre og skabe materiale, sætte det i spil, gøre det livfuldt og vedkommende. Og herigennem skærpe interessen og det kritiske blik for idrætshistorien. Kilder er ikke kun noget, der er derude, det er noget, vi skaber - og kan undersøge. I den forstand er det vores håb, at NFI-projektet kan  bidrage  til  at  gøre  historien  levende, billedskabende og inspirere til fornyet samtale, undersøgelse og udforskning.

I virkeligheden starter historien her ...

## Noter

1. En  deltager:  »I  Ilden«.  I: Ungdom  og  Idræt ,  nr. 37/1935 s. 454 f. Se Madsen 2003, p. 178.
2. Se Rasmussen 2001.
3. Ole  Christensen  fra  Syddansk  Universitetsbibliotek har skannet en lang række originale idrætshi-

## Litteratur

- J.  Hansen  &amp;  O.  Christensen:  »Idrætshistorisk  tekstsamling  fra  1600  til  1900  -  En  cd-rom  ved  Ole Christensen«.  I:  Idrætshistorisk  Årbog  2004,  pp. 259-261.  Inklusiv  cd-rom:  Idrætshistorisk  tekstsamling.
2. B.V. Madsen, Oplysning i bevægelse - kultur, krop og demokrati i den folkelige gymnastik (Århus 2003).
3. storiske tekster. Se Hansen/Christensen 2005, pp. 259.
4. Grundtvig-Byen:  http://www.nfs-grundtvig.dk  og Vartov-Arkivet: http://www.vartov.dk
5. B.V. Madsen &amp; T. Rasmussen 2001.
6. B.V. Madsen &amp; T. Rasmussen, »NFI - Netværk for Folkelig  Idrætshistorie«.  I:  Idrætshistorisk  Årbog 2000, pp. 195-197.
- T.  Rasmussen,  Lederuddannelse  og  demokrati  -  en gymnastikhøjskole historie (Odense 2001).