Introduktion til en engelsk tradition
Forfattere: Rigmor Bækholm
Tidsskrift: kok (1979-08-19)

## Rigmor Bekholm

## Introduktion til en engelsk tradition

I de sene 50'ere og i 60'erne har den danske litteraturteon vzret under stzrk indflydelse fra den angelsaksiske verden. Især Johan Fjord  Jensens .Den ny  kritik«  og Torben  Brostr4ms skrifter viderebragte ideer  om  det  autonome vzrk,  og medvirkede til  at fØre  dansk litteraturteori  ind  i en ahistorisk fase. Dogmet om det litteraere  vzrks  autonomi  slog igennem i  en  stor  del af  universitetsundervisningen, ikke  blot  inden  for  faget  engelsk,  men  også i  danskfaget,  og  har  dermed  påvirket  mange  senere  gymnasielzreres  litteratursyn. Dette  teoretiske perspektiv slog derfor også igennem  i  gymnasieundervisningen og har  vzret med til at  nedbryde  den  kronologiske, litteraturhistoriske og biografiske tradition fra Vilhelm Andersen.

Denne ahistonske tilgang til litteraturbesk~ftigelsen har utvivlsomt også vceret  med  til at bane vejen for den senere Bpragmatiske&lt; fase  i  dansk-faget -og  til  dels  også  i  fremmedsprogene i gymnasium og HF. En udvikling, som f.eks. kan aflzses i den nye vejledning for undervisningen i gymnasiet fra 1971 og i vejledningen for HF-undervisningen fra 1974.

Den ny kritik, forstaet som en litteraturkritisk bevzgelse, havde koldkrigsovertoner af  anti-materialisme og anti-marxisme. I £remstiilinger  som  f.eks.  den  indflydelsesrige Daiches' &amp;ritical Approaches  to  Literature*  (1956)  blev  hele  den  materialistisk orienterede litteraturkritik,  som  interesserede sig for forholdet  mel- lem forfatter, vzrk og samtid, slået sammen i ét og  afvist som sovjetisk  dogmatik.

Denne  litterzre koldkngsholdning er siden  blegnet  i takt  med den politiske  kolde krig og erstattet af  en mere udbredt  accept af Bkontekstanalysera  inden  for  den  engelske  litteraturkritik.  Det betyder,  at  der  nu  eksisterer  en  bredere  vifte  af  tilgange  omfattende  forskellige  grader  af  &gt;materialisme«,  fra  litteratursociologi i  mere  traditionel  forstand  til forsØg på at udvikle  Bmarxistiskea analyser.

Mange af  de yngre litteraturkritikere i England er begrebsmzssigt  påvirket  af  fransk  strukturalisme  (Goldmann  og Althusser); men  samtidig -og heldigvis -bzrer deres analyser maske  endnu stærkere  przg  af  påvirkning  fra  den  udviklede,  szregne socialhistoriske tradition, som findes i England.

IndfØjningen  af  litterzre,  kulturelle  analyser  i  denne  socialhistoriske  tradition  har  vist  sig meget  perspektivrig,  iszr for den zldre litteraturs  vedkommende.  Det  er netop  den  szregne sammensmeltning  af  socialhistorisk  og litterzr  analyse,  der  påkalder sig interesse i vores sammenhzng, dvs. i forbindelse med forsØget på at diskutere og udvikle det historiske perspektiv  i danskstudiet og danskfaget i skolen.

Jeg vil  derfor  fØrst kort  introducere denne socialhistoriske  tradition  (iszr  med E. P.  Thompson  som eksempel) og dens litteraturhistoriske modstykke (ud fra Raymond  Williams). Dernzst vil jeg,  ved  hjzlp  af  et  nyere  eksempel  hentet  fra  Terry  Eagletons kritiske forfatterskab, prØve at vise, hvorledes denne socialhistoriske tradition  kan  frugtbarggire den  litterzre  analyse.  Og endelig vil  jeg  kort  diskutere,  hvorledes  disse tendenser  kunne  anvendes .  -i en dansk sammenhzng.

## DEN ENGELSKE SOCIALHISTORISKE TRADITION

Mange har,  uden  at tznke nzrmere over  det,  allerede indirekte stiftet bekendtskab  med  denne  socialhistoriske  tradition.  Det har de  gjort  ved  at lzse  Jirgen  Habermas'  ,Borgerlig  Offentligheta (1962).  Habennas  kunne  nzppe  have  skrevet  sin  bog  uden  at trække så kraftigt på denne tradition, som han  faktisk gor. Men det er ikke en retfærdig repræsentation, for stoffet er lagt til rette, s5 det tjener Habermas' egne interesser.

Karakteristisk for traditionen er interessen for historiske udviklingsforklaringer, der  samtidig  omfatter  detaljerede  analyser  af Økonomiske,  klasse-  og  bevidsthedsmæssige forhold.  Det  er  en tradition,  der  har  en lang historie bag sig, og  den skal bl.a.  forklares ved,  at England  som bekendt var det fØrste land,  der oplevede  industrialiseringen og  dens  fØlger  (allerede  fra  omkring 1780).

Der  opstod  allerede tidligt  i  forrige århundrede  stor  national og international interesse for at få beskrevet denne udvikling, såvel  i de store træk som i detaljen. Det vil være en misforståelse at tro,  at  kun Marx og Engels analyserede  udviklingen  i  denne .Workshop of the  Worlda.  Som  det  £remgår a f deres  analyser, forelå der allerede da materialer til en samfundsanalyse  i moderne forstand,  i  form  af regerings-  og  administrationsrapporter,  betænkninger og statistikker.

En del  af  grundlaget for  en  moderne  samfundsvidenskab var hermed til stede, og det blev  anvendt af  både tilhængere og kritikere  a f   den  industrielle kapitalisme -af   både positivister  og socialister. På tilsvarende vis  blev  der  alierede tidligt  udstukket to tendenser, som siden -i forskellige former -har præget den engelske  socialhistoriske tradition:  tilhængerne  a f forbedringstesen og  tilhængerne  af forarmelsestesen. De  fØrste  ansa  udviklingen under  selve  industrialiseringsprocessen for  at have forbedret  vilkarene  for  samfundets lavere lag, for  arbejderklassen. De  sidste mente,  at  industrialiseringsprocessen medf~rte  en  stadig  forringelse a f   levevilkårene.

Tilhængerne a f   forarmelsestesen har fra starten interesseret sig for både Økonomiske, klassemæssige  og  bevidsthedmæssige  forhold, for livssituationen som sådan, mens den anden f l ~ j har været mere Økonomisk-kvantitativt orienteret. I begyndelsen af dette århundrede  fik  debatten  et nyt  opsving.  Den  havde  hvilet i  perioden  siden  18607eme  p.g.a.  den  relative fremgang i  levevilkarene, som  fulgte det  ~konomiske opsving i disse år.

I  1920'rne udspillede  kontroversen  sig  bl.a.  mellem  histonkerne J .  H. Clapham og J .  L. Hammond. Clapham tilsluttede sig forbedringstesen på grundlag af  nogle  kvantitative reallØnsopgØrelser, mens Hammond lagde vægt på den generelle forringelse a£ levevilkårene og dermed tilsluttede sig forarmelsestesen. I 30'rnes marxistiske  miljØ  i  bl.a. Cambridge  fik  debatten  yderligere  liv under  indflydelse af  krisen og arbejdsl~sheden, men også på baggrund af  den industrielle udvikling i Sovjet. I modsætning til den tyske Frankfurter-skole var diskussionerne i det %tilsvarende&lt; engelske miljo udpræget praksisorienterede (omend lige så isolerede internationalt set).

Efter  Anden  Verdenskrig fortsættes diskussionen, og den forstærkes  nu  af efterkrigstids-Økonomernes  store  interesse  for  at bestemme forudsætningerne for  Økonomisk vækst -således som det, på forskellig måde, fremgår af Maurice Dobbs og Joan  Robinsons arbejder.

Interessen var endnu engang praktisk betinget. SpØrgsmålet om, hvorledes  den  industrielle  udvikling  ville  forme  sig  i  u-landene, var  blevet  et  væsentligt  udgangspunkt.  Og  igen  rettedes blikket tilbage mod den industrielle revolution og dens fØlger for England. Deane og Cole skriver  ~Bntish Economic Growth  1688-1959~ (1962) og Deane ~ T h e First Industrial Revolutionu (1965), hvori de p&amp;  et  kvantitativt grundlag endnu engang fØjer  argumenter til forbedringstesen.

Men i opposition hertil fremstår en ny generation af  historikere -E. P. Thompson, E. J. Hobsbawm, Ch. Hill, Asa Briggs -som tilslutter  sig  forarmelsestesen.  De  ser  det  som  deres  opgave  at gØre  op  med  forestillingerne om,  at fremgang og tilbageslag for arbejderklassen alene kan måles ved hjælp af  reall~nsindekser.  De Ønsker  at gØre  rede for de undertryktes historie og dermed også for nederlagenes  historie,  for  de  drØrnrne og  håb,  som  var  med til  at udvikle  arbejderklassens kamp mod  kapitalismen. I indledningen  til  E.  P.  Thompsons kæmpeværk fra  1963, ~ T h e Making of   the English Working Classu, som dækker perioden 1780-1832, hedder det programmatisk:

%Jeg  forsØger at befri den fattige hosebinder, maskinstormeren, den  &gt;forældede« håndvzver,  den  ~utopiskea  håndvzrker (.  . . ) fra eftertidens uhyrlige nedladenhed.  Deres håndværk  og traditioner  var ganske vist ved at u d d ~ . Deres fjendtlighed over for industrialismen tilbageskuende. Deres  fzllesskabs-idealer fantasier. Deres opr~rssammensværgelser  dumdristige.  Men det var dem og ikke os, der gennemlevede denne tid med intens social uro. Deres forhåbninger var gyldige set i forhold til deres egne erfaringer; og hvis  de blev  ofre for historien,  så er  de ofre,  f o r d ~ m t under  det liv, der var deres og ikke vort. Vort eneste bed~mmelseskriterium bØr  ikke  være,  om  et  menneskes handlinger  bØr  retfzrdigg~res i lyset  af  den efterf~lgende udvikling. Når alt kommer til alt, s A   er vi  ikke selv nået til  slutpunktet for den  sociale udvikling. Måske kan vi gennem en indsigt i de tabte mzrkesager, som optog menneskene  under  den industrielle  revolution,få  forståelse for sociale onder, som endnu ikke er fjernet. Desuden  er stflrstedelen af  verden idag stadigvæk i fzrd med at gennemleve problemer omkring industrialiseringen og  dannelsen af demokratiske  institutioner, som på mange måder er analoge med  vores egen erfaring under den  industrielle  revolution. De mzrkesager,  som blev  tabt i England, har endnu mulighed for at blive vundet  i Asien og Afrika.« (S. 13).

Thompsons vzrk bringer  os vidt omkring i perioden:  Økonomi og  arbejdssituation for  forskellige  fraktioner  inden  for  arbejderklassen, levevilkår, klassebevidsthed, religion og meget mere. Stofligt  er bogen  altså meget bred,  men perspektivet,  det samles i, er en klassebevidsthedsanalyse. Dette  viser sig ikke blot  i interessen for  ~nederlagenes  historie«; også Thompsons  opfattelse af  begrebet  klasse  er  central  for  sigtet  i  hans  analyse.  Han  stiller  sig  i opposition,  både  til  en  klasseopfattelse,  hvor  begrebet  opfattes stmktur eller en  kategori,  og til  en opfattelse, der  bygger  på den  borgerlige  sociologis sociale  lagdelingsmodelfznomen, et historisk  forhold som  altid  er legemliggjort i  virkelige mennesker  og  i  en  virkelig

som  en  fastt~mret ler.  For ham  er klasse  et historisk omverden (kontekst).

Klasseerfaring &gt;er i  hØj  grad  determineret  af  de produktionsforhold, som  mennesker  fØdes under -eller  indgår ufrivilligt i«.

Klassebevidsthed &gt;er den måde, hvorpil disse erfaringer bliver behandlet  i kulturelle  udtryk:  levendegjort  i traditioner,  værdisystemer,  ideer  og  institutionelle  former.  Hvis  erfaringen  fremtræder som  determineret, så ggr klassebevidstheden  det  ikke. Vi kan se en logik i reaktionerne  hos erhvervsgrupper  af  samme slags, som gennemgår  de  samme erfaringer, men  vi  kan  ikke  udsige nogen lovmæssighed.  Klassebevidsthed  opstår på  samme  måde  til  forskellige tider og på forskellige steder, men aldrig på helt den samme måde«.  (s. 10).

I  denne  opfattelse  af  klasse  og  klassebevidsthed  ligger saledes den  teoretiske  begrundelse  for  den  detaljerede  analyse,  som  er karakteristisk for Thompson.

Kollegaen  Hobsbawm  har  fulgt  en  tilsvarende  linje.  I  bogen »Bandits&lt;&lt; (1969)l skriver han om de undertrykte, individuelle oprgrere i bondesamfund over hele verden, de ædle rgvere af  Robin Hood-typen,  hævnerne  og de primitive  frihedskzmpere. Han har været  den  centrale  skikkelse  blandt  »forarmelsesteoretikerne« i levevilkårsdebatten  i  efterkrigstiden.  I  den  forbindelse  har  han gjort  op  med  reallgnsindeks-betragtningen  og  fremhæver  &gt;livskvalitet« i bredere forstand (madvarers kvalitet, forurening, boligforhold  etc.)  som  det  centrale i bedgmmelsen  af  industrialiseringens fglger. Han har også fremhzvet n~dvendigheden af  at afbalancere nationalbetragtninger med  regionale  studier af  levevilkår.

Diskussionerne inden for denne del af  den engelske socialhistoriske  tradition  har  silledes altid  vzret præget  af  en  kombination af  interessen  for de store udviklingslinjer og disses betydning for specielt arbejderklassens levevilkår og bevidsthed. Analyserne har tilstræbt  at  behandle  såvel  gkonomiske  som  klasse-  og  bevidsthedsmæssige forhold i et historisk  udviklingsperspektiv. Og det er gjort  uden  at  slække på kravet  om  en fremstillingsform,  der var detaljeret,  eksempelrig  og relativt  let  tilgængelig.  De marxistiske begreber,  der anvendes,  virker  snarere formidlende end tyngende på fremstillingen, fordi de forstås og anvendes som begreber,  der må udvikles historisk.  Det er dog fØrst  efter Anden Verdenskrig, at bestemmelsen af begreberne klasse og klassebevidsthed er fremstået som  et  egentligt og erkendt videnskabeligt  diskussionsemne

inden for forarmelsestraditionen.

Med  Thompson,  Hobsbawm med flere findes der således idag en gruppe engelske socialhistorikere, som dels anvender et historisk-materialistisk  klasse-  og  klassebevidsthedsbegreb,  dels  er  i stand til  at forbinde  analyser  af  generelle udviklingsperspektiver af  produktionsforhold og klassebevidsthed, og dels beskæftiger sig med

med mere detaljerede analyser -herunder lokalanalyser -historien  ud  fra et  anvendelses- eller praksisperspektiv.

## DEN MATERIALISTISKE LITTERATURKRITIK

Det er især det stærke element af  kulturhistoriske og bevidsthedsmæssige  analyser,  der  har  betinget,  at  denne  marxistisk orienterede,  socialhistoriske tradition  også har  ber~ringsflader  ud  mod dele af  den engelske litteraturkritik.  I Øvrigt kan det være temmelig  svært at holde  de to  ude  fra hinanden,  for de omtalte  socialhistorikere  inddrager gerne skgnlitteratur  i deres bevidsthedsanalyser.

Hvad  der  yderligere har  bidraget  til  at  ggre  forbindelsen  tæt imellem dem er, som Perry  Anderson har gjort  opmærksom påY2 at ,disciplinen« litteratureller  kulturteori  i  England  indtager samme  plads  som  den  ,totalanalyse« -altså  analysen  af  samfundstotaliteten -der er sigtepunktet for f.eks. Frankfurterskolen. Men samtidig er det et faktum,  at den engelske litteraturkritik  (i snævrere forstand) nok  i  realiteten har  færre impulser at give os på  området historisk-materialistiske bevidsthedsanalyse, end  s e cialhistorien har.

## A. RAYMOND WILLIAMS

Raymond  Williams' forfatterskab  er  nok  det  mest  markante  udtryk  for denne  &gt;parallelle udviklinga, og samtidig det mest fremtrædende forsØg på at udvikle en litteratur-  og kulturteori, i efterkrigstidens  England.  Wiiiiarns  har  fra  sit  forfatterskabs begyndelse været  optaget af,  som  han  selv udtrykker  det,  at bestemme &gt;kultur« som  ,forholdene  mellem elementerne i hele livssituatie nena,3 set i et historisk perspektiv.

I sin nok hidtil mest kendte bog, ~Culture and Societya (1958), eftersporer  han  den historiske udvikling i opfattelsen af  begrebet kultur fra  1780 til  1950. Analysen  er bygget op på forestillingen kultur  og ideerne om  en sådan har været  under udvikling  siden  begyndelsen af  forrige  århundrede. Williams folger  denne udvikling gennem enkeltanalyser  af  tænkere og forfattere fra ,den  store engelske traditiona  som f.eks. John Stuart Mil1

om, at en felles og D. H. Lawrence.

Mens socialhistorikere  som Thompson  og Hobsbawm  allerede tidligt fulgte i Marx'  og  Engels' fodspor og anvendte deres klassebegreb, har Williams haft vanskeligere ved at nå frem til en historisk-materialistisk  analyx af  det forhold, der optager ham: kultur og samfund. Begreber som klasse og kultur har haft svært ved  at også selv om forfatkan ses som ét  stort forsØg på at bearbejde

fungere  sammen  i Williams' forfatterskab -terskabet i retrospektiv forholdet imellem dem.

Williams' del- og enkeltanalyser har været mere historisk-materialistiske. De har vist hans sans for at afdække klassemæssige betingelser for litterære og kulturelle  udtryk,  og det er i denne forbindelse,  man kan spore påvirkninger fra den socialhistoriske tradition.  Men  i  sine  generelle  teorier  om  den  kulturelle  udvikling og har

har han fremlagt et optimistisk, populistisk udviklingssyn -haft  tilsvarende  vanskeligt ved at få hold på klasseaspektet.

Som allerede antydet har han i sin kulturteori snarere lagt vægt på  at  vise,  hvordan  den  samfundsmæssige  udvikling  fgrer  hen imod  et mere  udbredt  demokrati,  og hvorledes  den  stØrre udbremassekommunikationsmidlerne  bringer  et  stgrre fællesskab og en evt. stØrre lighed nærmere. Han formulerer sig dermed

delse  af i opposition  til kulturpessimister  som f.eks. T. S. Eliot.

I Kulture and Societyc gjorde Williams en del ud af  at erklære sig som ikke-marxist, men idag står Williams med bogen :&gt;Marxism and  Literaturea  (1977)  på  et  langt  mere  marxistisk inspireret  grundlag.  Hans  udvikling er symptomatisk  for den  engelske  materialistisk orienterede  litteraturteori i  efterkrigstiden, ikke mindst fordi Williams nzsten har været identisk  med denne, eller i hvert fald været dens mest fremtrædende repræsentant gennem  hele  perioden.  Williams'  forfatterskab og position  har  groft taget  gennemgaet tre faser: en radikal, populistisk  fase i 50'eme, en fase tilknyttet det ny  venstre i 60'erne -med en tiltagende radikalisering af  synspunkterne -og endelig en marxistisk  arekonstruktionsfasec i 70'erne.

Selv om  denne rekonstruktionsfase i England har  været meget abstrakt  i sin teoretiske orientering (Goldmann, Althusser) -mAske som reaktion på den hidtidigt fremherskende, ateoretiske tendens inden for engelsk litteraturkritik -så er den også resulteret i flere heldige konkrete litterære analyser, der sØger at sammenkæde den nyvundne marxistiske indsigt med  den socialhistoriske tradition.

## B. TERRY EAGLETON

Terry  Eagletons analysle af   Brontë-sØstrenes -især  af  Charlotte Brontes -forfatterskab  i  bogen  ~Myths of  Power -A  Marxist Study of  the  Brontesc (1975), er  et nyere eksempel på,  hvordan socialhistorisk indsigt  kan  anvendes i  litterære analyser. Som  s A mange  andre  engelske  marxistisk  orienterede  litterater  idag  er Eagleton  i  sine teoretiske skrifter4 påvirket  a f   bade  Williams og den franske strukturalisme. Men han  er samtidig kritisk over for begge og optaget af  at udvikle en  marxistisk litteraturteori.

hans forfatterskab vil næppe sige en veldenne engelske udgave af  fransk strukturalisme vil snarest forvirre. Derimod er hans konkrete litterære analyser bemærkelsesværdige ved  deres socialhistoriske ind-

Den teoretiske side a f informeret dansk læser meget -sigt.

Bronte-s~strenes  forfatterskab blev i mange A r opfattet som  et resultat  af en  totalt  isoleret tilværelse i  den  fattige præstegård  i Yorkshire.  Myten passer  sammen med  den  borgerlige  kunstnermyte om det ensomme individ, som  alene skaber ud fra sin enestaende genialitet. Myten om det ensomme liv p A   Yorkshires heder har  ganske vist  bund  i virkeligheden, men  samtidig er  det  langt fra hele sandheden.

Sgstrene Brontes hjem  i Haworth 1A tæt ved  et vigtigt centrum for  uldindustrien  i  Yorkshire,  og  i  deres  levetid  gennemgik  det engelske  samfund  nogle  af  de  voldsomste  klassekampe  nogensinde. Mens de var bØrn,  forsvandt livsgrundlaget for tusinder af handvævere, som fattigdommen siden drev fra landet ind til byerne.  De  levede  kort  sagt  på  nært  hold  af  de  begivenheder,  som Marx  i  &gt;Kapitalen« omtaler  som  den  frygteligste tragedie  i  engelsk  historie. Arbejderklassens reaktioner p&amp;  industrialiseringen: maskinstorm,  kampen  mod  den  ny  fattiglov, Chartismen  (valgretsbevægelsen), agitationen mod korniovene og for  10-timers arbejdsdagen -alt dette foregik i deres tid, og måske stærkest i det omrade, de boede i, West Riding. I selve Haworth, som langt fra var nogen idyllisk, f~rindustriel oase, var der adskillige kamgamsfabrikker, og sØstrene har givetvis oplevet den fattigdom og elendighed, som fulgte med industrialiseringen  og vandringen fra land til by.

Det  viser  sig  da  og&amp;,  at f.eks.  Charlotte Bronte  berØrer  disse begivenheder  mere  elier  mindre  eksplicit  i  sine  romaner.  Men hvad der er vigtigere for Eagleton er, at det, han -med et Goldmam-udtryk -kalder  værkernes  kategoriale  eller  ideologiske struktur, springer ud  af  disse samfundsforhold, eller mere  specifikt:  ud  af en  konflikt  mellem  den  gamle  landadel  og  det  nye industriborgerskab. Romanerne udfolder en kamp mellem to flertydige værdisæt, som kan fØres tilbage til hhv. det industrielle borgerskab  og  landadelen  (eller  landaristokratiet).  Det  industrielle borgerskabs  værdisæt omfatter: rationalitet, kulde, egennytte, energisk individualisme, radikal  protest  og  oprgr. Landadelen er forbundet med:  fromhed, underkastelse, kultur, tradition og konservatisme. Romanens personiigheds- og kærlighedskonflikter for1Øber da %inden  i* disse klassekonflikter. I slutningen a f romanen %Shirley*,  eksempelvis,  %forenes c  de  to klassefraktioner gennem en forening på det personlige plan mellem personer, som hver for sig  personlighedsmæssigt repræsenterer  værdier  knyttet  til  de  to klasser.

Eagletons analyse af  disse historiske forhold bygger  på en righoldig  socialhistorisk  litteratur  om  klasseforholdene i Yorkshireområdet og er derfor et udmærket eksempel på en sammensmeltning af litterær og socialhistorisk analyse.  Socialhistorikerne fortæller  nemlig,  at Yorkshire nok  var  præget af konflikter mellem disse klassefraktioner, men ikke i nær s&amp;  stor en udstrækning som i  Sydengland.  Til  trods  for  konflikterne  var  der  en  forholdsvis de to fraktioner5 interesser, idet landadelen oprettede fabrikker på sine jorder  eller lejede og  industriborgerskabet  opkØbte kraftig  tendens  til  sammensmeltning a f dem  ud  til  industriherrerne -godser for at styrke familiens anseelse.

Eagleton  formår også at forklare, hvorfor disse  klassekonflikter,  og  den  delvise  klasseudsoning,  går s%  dybt  ned  i  værkernes ideologiske  struktur,  som  tilfzldet  er.  Konflikterne  mellem  klasserne blev  i  sØstrenes bevidsthed  særligt forstærket  a f   deres personlige situation. For det fØrste var de placeret i en pinagtig mellemstilling  i  den  sociale  struktur.  Som  dgtre  af  en  præst  uden avancementsmuligheder  og  formue  fØrte  de  en  stadig  kamp  for at  opretholde  en  nogenlunde  ,dannet levevisa  i  et  traditionelt .udannet« miijØ. For det andet var de som kvinder anbragt i en socialt  usikker  position.  Men de var ogsa kvinder med en uddannelse og dermed i klemme i en umulig situation mellem kultur og Økonomi -mellem forestillingen om  et bedre liv og forvisningen om at leve i et samfund, som kun kunne bruge dem som ~hgjerec: tjenere,  dvs.  som  guvernanter.  Og de var  isolerede,  savel socialt som geografisk, fra den  kulturens verden, som de alligevel stod i snæver  forbindelse med  gennem  deres Isning a f periodens  vigtigste  tidsskrifter,  romaner,  etc.  Samtidig  medfØrte  denne  isolation  en fglelsesmzssig  indadvendthed, enhver fØlelse blev tvunget tilbage  for  at  sØge  tilfredsstillelse i  sit eget udgangspunkt.

Charlotte Brontes  visioner af,  hvorledes hendes  kvindelige romanpersoners  problemer  som  isolerede  guvernanter  skulle  1 ~ ses,  sammenfatter hejst uensartede forestillinger om en aristokratisk,  velgØrende paternalisme og en  radikal  vision  af  åndelig frihed. Sammenfletningen a f disse vidtforskellige visioner bliver fgrst i  egentlig  forstand forståelig, nar  man  medreflekterer  savel  de usikre  interne  klassefraktionsforhoId i  Yorkshire,  som  hendes egen usikre  position  som isoleret, uddannet, ~konomisk afhængig kvinde.

Erkendelsen  i  denne  type  analyse  ligger  i  sin  karakter  ikke langt  fra  hjemlige  analyser af forrige århundredes danske litteratur,  som  f.eks. J@rgen  Holmgaards og Torben Grodals studier  i

%det  moderne gennembrudsc forfattere, men engelske, materialistiske  litteraturkritikere  som  Terry  Eagleton  har  som anfØrt en bred,  socialhistorisk  tradition  at  trække  på.  Bronte-analysen  er blevet  omtalt så relativt udforligt ud  fra det formål at vise,  hvor nyttig  denne tradition kan være. Analysen viser, hvor uomgængelig  en  socialhistorisk -og  i  dette  tilfælde  ogsi3  regionalhistorisk tilgang -er for en nærmere forståelse af  et forfatterskab.

## FORMIDLINGSPERSPEKTIVER

Man kan nu sporge sig, om vi også kan få mere umiddelbar nytte af denne socialhistoriske  og litteraturanalytiske tradition i gymna-

sie- og HF-undervisningen.

De her omtalte tekster kan nzppe anvendes direkte i undervisningen,  selv  om  f.eks.  historikeren  Hobsbawm  findes reprzsenteret  i  en  engelskbog til brug  for  gymasium  og HF.6 Men  traditionen kan give os vigtige impulser; den viser, at det kan lade sig gØre  at  forene  en  bred,  detaljeret  beskrivelse  af historiske livssituationer  med  et  historisk-materialistisk  udviklingsperspektiv, som vi f.eks. har set det hos E. P. Thompson.

Hermed er der skabt en historisk tilgang, som gennem kombinationen  a f det,  man  kunne  kalde  en  ny  form  for  %bred  sædeskildringa  og  begrebsligggrelsen  a f væsenstrzkkene  ved  den  historiske udvikling, åbner  for en  på én  gang oplevelsesm~ssig og begrebslig forholden sig  til  historien. I en  pzdagogisk  sammenhzng er det  overordentlig vigtigt  at  få begge  disse  sider  a f   den historiske beskzftigelse med. Det er en almindelig erfaring, at det ofte er  svzrt,  om  ikke umuligt,  at  motivere elever for historiske tekster. Måske skulle man ogsi3 i denne forbindelse tage ved lzre af  den engelske socialhistoriker.

Som  kan  flere  forskellige  ting.  John  Burnett  har  udgivet  en Økonomisk,  statistisk orienteret  ~History of  the  Cost  of  Livingu (1969),  som  til  trods  for sit  spzndende indhold næppe vil interessere andre end  Økonomiske historikere. Men han  har også udgivet  en  bog  med  arbejder-selvbiografier  fra  1820  til  1920.  I denne bog,  ~Useful Toilu  (1974)  fremlægger han  således en del af det kildemateriale, som har dannet grundlag for hans værk om levevilkårene.

Det er læsning, som vil  sige de fleste mere end alverdens terre tal.  På samme måde kan det være nedvendigt at befri ,historienu i fagene dansk,  historie, engelsk og tysk  for blokerende abstraktioner  ved  at tage  udgangspunkt i tekster og billeder, der går så tæt som muligt på den oplevede historie.

## NOTER

- 1  Dansk  udgave:  E.  J.  Hobsbawm:  »Banditter«.  Politisk  Revy,  1978.
- 2  Perry  Anderson:  »Components  of  the National  Culture«.  I: .New Left Reviewc&lt; 50, juli-august 1968.
- 3  Raymond  Williams: »Culture and Society«, s. 12.
- 4  Terry Eagleton:  »Criticism and Ideology«, 1976.
- 5  Rigmor  Bækholm,  m.fl.: »Paris  Today -London  Tomorrow«  (del  af tværfagligt  skolebogsprojekt  om  Pariserkommunen 1871).  Gyldendal, 1975.
- Af  E. J.  Hobsbawm  findes oversat  til  norsk  på Pax Forlag  ~Revolusjon i Europa  1789-1848~  1-2  og »Kapitalens epoke&lt; 1-2.

## Ib Bondeb  jerg

## Historien, traditionen og

## arbejdererindringenl

den borgerlige kultur og arbejderkulturen  i

Om (1itteratur)historien

## HISTORIEN, DAGLIGDAGEN OG ERINDRINGEN

I  den marxistiske historieopfattelse har der bade traditionelt og i nyere tid -bl.a. fra agenopdagelsena: af  marxismen i universitetsmajgerne fra slutningen af  6O'erne -gjort sig tendenser gældende, der i deres fors~g på at overskride bade den platte empirisme og den  spekulative idealisme i  den  borgerlige historieopfattelse  har forholdt sig tii  historien ved  at  sgge at  afdække stærkt abstrakte og objektive-logiske træk i den historiske udvikling. I  deres mest ekstreme og rene form har disse tendenser f ~ r t til  en a-historisk, abstrakt  kategorisering  af historien,  men  i  deres  intention  har disse tendenser ikke som helhed været meningsl~se eller forkerte, men  peger  tværtimod pa  noget  centralt i  den materialistiske historieopfattelse: fors~gene på at trænge igennem den umiddelbare, konkrete og mangfoldige historiske overflade og afdække en række  væsenstræk  i  den ~konomiske, klassemæssige og bevidsthedsmæssige historie.

Men en sadan tilgang, der p A   den ene side er n~dvendig i den samlede strukturering a f   lange historiske forl~b, hvis f.eks. periodiseringen skal ramme  de  steder, hvor  de mere  dybtgående ændringer optræder, bliver p3 den anden side for udvendig og utiistrækkelig, nar man primært sØger at bearbejde bevidstheds-, kultur-  og  litteraturformer, der  måske nok  kan  ses  i  lyset  af  mere abstrakt  udledte historiske væsenstræk, men  som  f ~ r s t og  fremmest  i allerh~jeste grad er komplekse fortolkninger og bearbejd- ninger a£ den  subjektivt  erfarede,  historiske  dagligdag.  Det  er ikke mindst forholdet mellem denne mere overordnede, objektive historiske udvikling og den subjektivt erfarede dagligdag, der må stå  i  centrum  i  en  materialistisk litteraturhistorie, og  som  netop kan  d z s e s  i  de  litterzre tekster  som  historien  afsetter.  Fiktive og  erindrende tekster  giver  som  erfaringsberetninger udsagn  om kompleksiteten, uensartetheden, usamtidigheden,  modsigelseme  i den konkrete historiske virkelighed, og muligvis endda om de faktiske eller Ønskede alternativer -de muligheder og potentialer som a£ den  ene  eller  den  anden  grund  ikke  blev  fuldt  udfoldet  eller ikke satte sig dominerende igennem i historien. Det er imidlertid ikke meningen her  at fortsztte i et historiefiloso£isk spor eller at fremkomme med generelle metodiske bemzrkninger  om historien og  dagligdagen i  almindelighed, det  der skal  fokuseres på er  de undertryktes historie og deres erindring om og fortolkning af  d e res  egen  historie,  såiedes som  den kommer  til  udtryk  hos  arbejderklassen i det borgerlige samfund.

Når man  skal  skrive  en  litteraturhistorie  på materialistisk grundlag, så rejser det ikke bare det grundlzggende problem at få den historiske analyse til at bevzge sig ned fra en generel udviklingsskematik og f&amp; den til at opsuge og strukturere den konkrete ~~ocialhistoriske erfaringsverden, men  det  rejser  naturligvis  ogsii et  omfangs-  og  stofproblem  i  forhold til  den  traditionelle, overleverede litteraturhistorie, der i sidste instans hznger sammen med et andet syn pil historien og litteraturen. Selve den klassemzssige og  socialhistoriske vinkel på historien og litteraturen  flytter vzgten fra ~keglens top«, den litterzre k b o n  til  ~keglens brede foda, de udgrznsede traditioner. Udtrykket &gt;keglens  topa og dens ~brede fodu, der er et billedligt udtryk hentet fra Troels Lunds forord til Dagligt  liv  i  Norden, hvor  han argumenterer for at flytte vzgten fra historien om de store strukturer, personer og begivenheder og ned i &gt;historiens  understr~m«, det mere trzge, daglige liv i arbejde, familie og fritid osv., kan for så vidt overfgres polemisk på den  traditionelle  litteraturhistorie  (og  historieskrivning)  i  to  bet yd~inger:~ på den ene side angiver &gt;keglens  topa den fokusering, der  i  den  traditionelle litteraturhistorie er på rzekken  af  centrale