Den digitale dobbeltgænger
Forfattere: Peter Lauritsen
Tidsskrift: politik (2015-09-11)

## den digitale dobbeltgænger

## Peter Lauritsen

Lektor, Institut for Kommunikation og Kultur - Informationsvidenskab, Aarhus universitet 1

Artiklens udgangspunkt er, at digital overvågning ( dataveillance ) indebærer konstruktion og brug af digitale  dobbeltgængere,  og  den  forsøger  i  forlængelse  heraf  at  indkredse  dette  fænomen. Konkret foreslås, at digitale dobbeltgængere forstås i lyset af begreberne surveillant assemblages og oligoptikon . Dermed opnås bl.a. en analytisk, neutral forståelse frem for den normative og for det  meste  kritiske  attitude,  som  traditionelt  har præget overvågningsforskningen.

## Introduktion

Det er en triviel kendsgerning, at vi lever i et gennemdigitaliseret samfund. Der er, som det ofte udtrykkes, it i  alting,  hvilket  medfører  en  række  smarte  teknologier, medier og services, som vi bruger konstant og med stor fornøjelse.  Men  med  informationsteknologiens  udbredelse følger også en øget mulighed for overvågning - det der i forskningen ofte betegnes som dataveillance (Clarke 1988).

Den  forstærkede  overvågningsmulighed  knytter  sig til to forhold: For det første afsætter vi en enorm mængde digitale spor, når vi bruger it (færdes på internettet, bruger  vores  telefon,  betaler  med  kreditkort  etc.).  For  det andet gør informationsteknologien det muligt for andre at  opsamle disse spor, lagre dem i enorme mængder og effektivt søge i dem. Der findes således i dag kartoteker og registre af enhver slags, både i offentligt og privat regi, som  indeholder  oplysninger  om  vores  bopæl,  job,  indtægt, sundhed, sociale forhold, forbrug og meget mere.

Med informationsteknologien er overvågningen blevet indvævet i vores hverdag, og det er ikke mindst dette forhold, der gør, at det flere steder fremhæves, at vi i dag lever  i  et  overvågningssamfund  (Lauritsen  2011;  Lyon 1994; Lyon 2008):

'It is not just that CCTV may capture our image several hundred times a day, that check-out clerks want to see our loyalty cards in the supermarket or that we need a coded access card to get into the office in the morning. It is that these systems represent a basic, complex infrastructure which assumes that gathering and processing personal data is vital to contemporary living. Surveillance is part of the way we run the world in the twenty-first century' (Lyon 2008, 1).

Når  man,  som  Lyon,  definerer  overvågning  som  'gathering and processing personal data', opstår der en tæt kobling til brugen af it, der netop er karakteriseret ved effektivt at kunne indsamle og behandle information. Med informationsteknologien  øges  overvågningsmuligheden, hvilket rejser en række udfordringer i forhold til, hvordan vi  kan og bør gebærde os, men samtidig udfordres den udbredte forståelse, at overvågning næsten per automatik truer vores privatliv, autonomi og frihed, og at bevægelsen mod øget overvågning følgelig må give anledning til uro. For med udbredelsen følger den indsigt, at selvom overvågning naturligvis kan have negative implikationer, så kan den også kan have modsatte og mere positive konsekvenser, f.eks. i form af bedre service, øget omsorg og velfærd.

Denne dobbelthed er erkendt flere steder i overvågningsforskningen og har medført et behov for at udvikle analytiske overvågningsforståelser, som ikke automatisk hæfter sig op på en overvågningskritik, men som gør det muligt  at  se  nuanceret  på  overvågning  som  dybt  integreret i det samfund, vi lever i (Gad &amp; Lauritsen 2009; Lyon 2006).

Formålet  med  denne  artikel  er  netop  at  bidrage  til udviklingen  af  analytiske  og  ikke-normative  overvågningsforståelser.  Omdrejningspunktet  er  den  digitale overvågning, og hovedargumentet vil være, at et særligt kendetegn ved denne er en løbende produktion og brug af digitale dobbeltgængere . Disse dobbeltgængere opstår, når myndigheder eller firmaer konsulterer registreringer om os for bedre at kunne vurdere vores helbred, købekraft, sociale status etc. F.eks. lytter hospitalslægen ikke kun til den patient, der sidder foran ham, men kigger også på de oplysninger, som findes i patientjournalen. Bankrådgiveren undersøger registreringerne om vores økonomi, inden hun bevilger et lån. Politiet tjekker vores straffeattest før ansættelse. Arbejdsgiveren registrerer vores indsats og udbetaler løn derefter. Og SKAT ser på bl.a. indtægt, bopæl, familie og sociale forhold, inden de udsender årsopgørelsen. Vi er på den måde mere end os selv - vi er også vores digitale dobbeltgængere (Deleuze 1992).

At  digital  overvågning  implicerer  produktionen  af dobbeltgængere er ikke nogen ny indsigt (Clarke 1994, Solove 2004). Men som indikeret tilknyttes de ofte en bekymret  overvågningsforståelse,  der  ikke  har  tilstrækkeligt  blik  for,  at  overvågning  er  et  multifacetteret  fænomen, som både kan have destruktive og konstruktive konsekvenser.

I  forlængelse  heraf  argumenterer  artiklen  for,  at  digitale dobbeltgængere ikke skal begribes normativt, men tværtimod  analytisk.  Konkret  foreslås,  at  den  digitale dobbeltgænger  forstås  i  lyset  af  Haggerty  og  Ericsons analyse af det Deleuze-inspirerede surveillant assemblages samt Latours begreb om oligoptikon (Haggerty &amp; Ericson 2000; Latour 2005; Latour &amp; Hermant 2004). En væsentlig konsekvens af dette er, at dobbeltgængerne betragtes som lokale begivenheder og som et resultat af netværksarbejde. Således opstår dobbeltgængeren først, idet lægen bringer oplysninger i patientjournalen og prøvesvar i  relation  til  patientens  aktuelle  symptomer  og  udsagn. Samtidig  fremhæver  begrebet  overvågningens  (og  dermed  dobbeltgængerens)  skrøbelighed  og  afgrænsethed. Endelig,  som  en  vigtig  implikation,  stilles  overvågningens indhold åbent. Overvågning er ikke kun kontrollerende og frihedsberøvende; den kan også være frisættende og velfærdsskabende.

Artiklen  er  disponeret  på  følgende  måde.  Først  beskrives  begrebet dataveillance, som er  den  lidt  kedelige betegnelse  for  digital  overvågning,  der  ofte  anvendes  i forskningen. Dernæst introduceres den digitale dobbeltgænger, og der gives nogle eksempler på dens udbredelse. Endelig gøres der i den tredje del et forsøg på teoretisk at indfange digital overvågning og produktionen af dobbeltgængere. Artiklen afsluttes med en diskussion.

## Dataveillance

Dataveillance betegner den særlige overvågning, som informationsteknologiens  spredning  giver  anledning  til.

Ofte  tilskrives  termen  Roger  Clarke,  som  analyserede begrebet sidst i firserne (Clarke 1988), men faktisk er det noget ældre. Allerede i 1973 skriver Donald R. Davis:

'The computer and the related sciences of cybernetics permit the manipulation and management of vast quantities of disparate bits of information and afford government officials the ability to conduct 'dataveillance' (review presently stored information on a particular subject) for the purpose of retrieving, collating or evaluating those bits of information relevant to the subject of the records check' (Davis i genosko &amp; Thompson 2006, 125).

Det er informationsteknologien, der gør det relevant at tale om dataveillance . I en ofte refereret artikel fra 1988 hæfter Clarke sig således ved de lagrings- og søgemuligheder, som informationsteknologien medfører. Samtidig gør han opmærksom på, hvor let det er at sammenkøre registre  og  databaser:  'Centralized  storage,  however,  is no longer a precondition of the dossier society'. Det skyldes,  siger  Clarke,  at  de  enkelte  registre  er  forbundet  til hinanden ved hjælp af et 'telecommunications network' (Clarke 1988).

Det var i 1988. Og som bekendt har informationsteknologien  udviklet  sig  hastigt  siden  da.  Computerne er blevet mange gange kraftigere. Lagringskapaciteten er mangedoblet.  Internettet  er  blevet  en  del  af  vores  dagligdag. Vi går alle rundt med tablets og mobiltelefoner. Og informationsteknologi bygges ind i biler, legetøj, ure, elmålere  og  alt  muligt  andet.  En  konsekvens  af  denne udvikling er, at det kun giver begrænset mening at tale om dataveillance som en særlig form for overvågning, der adskiller  sig  fra  f.eks.  biometrisk  overvågning  eller  videoovervågning. Der er masser af informationsteknologi i  f.eks.  automatisk  ansigtsgenkendelse  eller  registrering af fingeraftryk, ligesom overvågningskameraerne er digitale, billederne opbevares på store harddiske, og man kan lave digitale søgninger. Selvom informationsteknologien kan spille  en  større  eller  mindre  rolle,  må  man  således konstatere,  at dataveillance snarere  er  et  aspekt  ved  al overvågning  end  en  bestemt  type.  Overvågningen  er  i sandhed blevet digital (Solove 2004).

Tilbage i 1988 bemærker Clarke, at den digitale overvågning giver nye muligheder. Den kan selvfølgelig være rettet mod bestemte individer, som menes at udgøre en sikkerhedsrisiko,  eller  som  man  gerne  vil  sælge  ydelser eller varer til. Men digitaliseringen understøtter også en masseovervågning,  som  ikke  udspringer  af  en  specifik mistanke mod nogle bestemte personer, eller som måske ikke  engang  har  et  specificeret  formål.  Netop  dette  er blevet et iøjnefaldende kendetegn ved nutidens overvågning. Andrejevic og Gates citerer f.eks. en CIA-chef for det følgende:

'The value of any piece of information is only known when you can connect it with something else that arrives at a future point in time… Since you can't connect dots you don't have, it drives us into a mode of, we fundamentally try to collect everything and hang on to it forever' (Andrejevic &amp; gates 2014, 185).

I dag knytter dataveillance således også an til de forhåbninger, mange nærer til udnyttelsen af big data (Andrejevic &amp; Gates 2014; Lyon 2014). Enorme mængder af data indsamles og lagres, og først derefter  starter  en  jagt  på mistænkelige mønstre og afvigelser, som i nogle tilfælde kan  føre  til  en  mere  personrettet  overvågning.  Overvågningens  sindbillede  bør  således  ikke  så  meget  være overvågningskameraet, der i realtid følger mistænkelige personer  for  at  tjekke  deres  færden,  men  nærmere  den digitale  indsamling  af  informationer  om  enhver  borger og den senere organisering, profilering og udvælgelse af interessante hændelser og personer.

## Oligoptiske dobbeltgængere

Det er i forhold til denne 'databasering' af overvågningen (både den personrettede og masseovervågningen), at det bliver relevant at tale om eksistensen af en digital dobbeltgænger. Roger Clarke bruger betegnelsen digital persona , som han definerer på følgende måde:

'The digital persona is a model of an individual's public personality based on data and maintained by transactions, and intended for use as proxy for the individual' (Clarke 1994, 2. Kursivering i original).

Skattefastsættelse er et oplagt eksempel. Tidligere måtte enhver  voksen  dansker  samle  dokumenter  og  lave  udregninger  og  indberette  til  skattevæsenet.  I  dag  trækker SKAT langt de fleste oplysninger ud af eksisterende databaser og gør dermed det meste af arbejdet for os. I denne proces dannes en digital dobbeltgænger, som gør det muligt at fastsætte, hvor meget vi skal betale i skat. Som nævnt sker noget lignende, når en læge diagnosticerer en patient. Dette sker selvfølgelig ofte ved, at lægen taler  med  og  føler  på  patienten,  men  det  sker  også  og måske især  ved,  at  lægen  kigger  på  prøvesvar,  tidligere sygdomme, medicinforbrug etc., som alt sammen er re- gistreret  i  den  elektroniske  patientjournal.  Dermed  har patienten i sin journal en digital dobbeltgænger, der agerer som proxy for individet.

At der oprettes registre med personlige oplysninger, er  ikke  nyt  (Pedersen  2014),  men  med  digitaliseringen sker  der  et  kvantespring,  som  netop  gør  dannelsen  af dobbeltgængere til et særligt kendetegn ved det overvågningssamfund, vi lever i. Daniel Solove udtrykker det på følgende måde:

'Digital technology enables the preservation of the minutia of our everyday comings and goings, of our likes and dislikes, of who we are and what we own. It is ever more possible to create an electronic collage that covers much of a person's life - a life captured in records, a digital person composed in the collective computer networks of the world' (Solove 2004, 1).

Solove  viser  i  en  amerikansk  kontekst,  hvordan  denne form for overvågning dominerer inden for en række felter og benyttes af både offentlige myndigheder og private virksomheder. Selvom der er visse forskelle, bl.a. i kraft af de nationale lovgivninger, er der ingen tvivl om, at den digitale overvågning og produktion af dobbeltgængere også er udbredt i Danmark.

Det kan man f.eks. se i en rækker praksisser, som er etableret for at tage vare på vores sikkerhed. I Danmark registreres oplysninger om alle telefonopkald, og hvis politiet har mistanke til en bestemt person, kan de få adgang til dette register og dermed få indsigt i, hvordan den mistænktes telefon er blevet brugt, og hvor den har befundet sig. I nogenlunde samme boldgade har Edward Snowden afsløret, hvordan især den amerikanske efterretningstjeneste NSA udfører en verdensomspændende overvågning af  elektronisk  kommunikation  (Greenwald  2014;  Lyon 2014; se også Haggerty &amp; Gazso 2005). Overvågningen udføres efter mottoet 'collect it all', hvilket ikke er noget  beskedent  formål,  når  det  er  den  samlede  mængde af  information i verden, vi taler om (Greenwald 2014). I princippet giver  de  mange  indhøstede  data  mulighed for, at NSA (og andre efterretningstjenester) kan lave ret nuancerede personprofiler, men på trods af Snowdens afsløringer ved vi meget lidt om, hvordan informationerne bliver brugt.

Brugen af  digitale  dobbeltgængere  er  også  tydelig  i kommercielle praksisser. En af de mest udbredte forretningsmodeller på internettet er således at kommercialisere viden om købere og brugere. Ved at stille gratis services til rådighed får f.eks. Facebook og Google adgang til brugernes personlige informationer, som lagres og danner grundlag  for  mere  personaliserede  reklamer  og  ydelser (Palmås 2011). Men igen er pointen, at disse services er baseret på brugerens digitale spor.

Endelig  kan  man  som  et  tredje  eksempel  pege  på velfærdsstaten  som  ramme  for  et  væld  af  digitale  overvågningstiltag  med  tilknyttet  produktion  af  digitale dobbeltgængere.  Som  nævnt  baserer  skatteforhold  og sundhedsarbejde sig i vid udstrækning på digitale repræsentationer af borgeren (Lupton 2012). Det samme gør tildelingen af sociale ydelser og en række andre forhold, som  står  centralt  i  velfærdsstatens  virke.  En  væsentlig krumtap i dette arbejde er CPR og personnummeret, som i hvert fald i en dansk kontekst fungerer som nøglen til det meget store antal registre, som alle borgere er repræsenteret i (Lauritsen 2011).

Som disse eksempler viser, opererer de digitale dobbeltgængere således ikke kun i forholdet mellem borger og  stat,  men  bruges  også  af  private  virksomheder.  De knytter  sig  heller  ikke  alene  til  opretholdelsen  af  sikkerhed, lov og orden, men også til velfærd, omsorg og i nogle situationer også til underholdning (Albrechtslund &amp; Dubbeld 2005). En første erkendelse er således, at produktionen af digitale dobbeltgængere følger den digitale overvågning ud i alle hjørner af vores tilværelse.

På tværs af den endnu ret sparsomme litteratur, som engagerer  sig  i  udfoldede  diskussioner  om  overvågning og  digitale  dobbeltgængere,  kan  man  fremdrage  nogle væsentlige punkter, som yderligere medvirker til at indkredse  dobbeltgængerens  natur  (Clarke  1994;  Solove 2004).

Det ene er, at en digital dobbeltgænger er en dynamisk  konstruktion.  I  en  diskussion  af  dobbeltgængere inden for sundhedsvæsenet siger Lupton:

'While the abstracted 'data-double'… may be categorised as a virtual cyberbody, this data-double feeds back information to the user in ways that are intended to encourage the user's body to act in certain ways. The flow of information, therefore, is not one-way or static: it is part of a continual loop of the production of health-related data and response to these data' (Lupton 2012, 237).

I  denne og mange andre situationer er der således ikke tale om, at dobbeltgængeren konstrueres og derefter blot ligger passivt hen. Tværtimod føjes der løbende nye informationer til, ligesom dobbeltgængeren kan virke tilbage på subjektet. I dette tilfælde i form af recepter og øvelser, i andre tilfælde i form af f.eks. økonomiske råd eller restriktioner eller som forbud mod at flyve eller bevæge sig bestemte steder hen. Det er ikke sikkert, at dobbelt- gængeren virker tilbage på individet på denne måde, men muligheden foreligger.

Et  andet  forhold  er,  at  selvom  digitale  dobbeltgængere konstrueres på baggrund af afsatte spor og således er historiske konstruktioner, er målet ofte at kunne forudsige  fremtidige handlinger og hændelser (Solove 2004). Efterretningstjenesterne  gennemsøger  enorme  mængder data for at kunne afværge et terrorangreb, før det sker. De store firmaer vil forudsige vores behov, måske endda skabe  dem,  for  bedre  at  kunne  sælge  os  ydelser  og  varer.  Og  sundhedsvæsenet  vil  gerne  kunne  forudsige,  at bestemte  sygdomme  opstår,  og  dermed  sætte  ind  med forebyggende behandling.

Endelig for det tredje kan dobbeltgængeren udmærket blive dannet, uden at vi ved det (Solove 2004). Der er med andre ord mulighed for, at der et eller andet sted sidder nogen og tegner profiler af os - for at hjælpe eller  udnytte  os,  for  at  sælge  os  varer  og  ydelser  eller  for at  sikre  sig,  at  vi  ikke  er  kriminelle  eller  udgør  en  sikkerhedsrisiko.  Og  selv  i  de  situationer,  hvor  vi  faktisk er vidende om konstruktionen, kan det være vanskeligt for os at gøre noget ved det. Man kan selvfølgelig kryptere sin kommunikation, og man bestemmer selv, hvilke informationer man lægger ud på Facebook. Måske har man ligefrem en bevidst  strategi  for  selvfremstillingen. Til  gengæld  har  man  langt  ringere  kontrol  over,  hvor informationerne ender, og man er sikkert heller ikke klar over, efter hvilke algoritmer data behandles, og derfor har man kun begrænset mulighed for at påvirke, hvordan den digitale  dobbeltgænger  dannes  og  kommer  til  at  se  ud (Clarke 2014; Lyon 2014).

Som nævnt optræder begrebet om den digitale dobbeltgænger  (i  forskellige  variationer)  relativt  hyppigt  i overvågningslitteraturen. Men desværre nævnes det ofte kun en passant og uden grundige analyser af, hvori dobbeltgængeren består, hvordan den dannes, hvordan den anvendes og med hvilke implikationer.

En undtagelse fra dette overordnede indtryk er imidlertid Clarkes analyser af dataveillance og digital personas (Clarke 1988; 1994). Et gennemgående tema i dette arbejde er en udtalt bekymring for de konsekvenser, som konstruktionen af digitale dobbeltgængere har. Godt nok understreger  Clarke,  at  han  ikke  ser  overvågning  som noget negativt, men alligevel sporer man en tydelig pessimisme: 'Nevertheless, dataveillance is, by its very nature intrusive  and  threatening'  (Clarke  1988,  506).  Clarke nævner blandt andet:

- Et problem er validiteten af de data, som opbevares. Man kan opleve, at data vedrører en anden person, eller  at  de  bruges  i  en  kontekst,  hvor  de  ikke  giver mening.

- Det er heller ikke altid klart, hvorfor der kastes mistanke på en person - nogle gange sker det på grund af en bestemt algoritme, som man ikke kan få indsigt i.
- Det er dem, 'der stikker ud', der mistænkes. Men ikke alle idiosynkrasier er ulovlige, og det kan være vanskeligt at overbevise bureaukratiet om, at selvom man ikke  følger  normalen,  så  bør  man  ikke  være  under mistanke.
- De data, som gemmes i registrene, bliver måske ikke misbrugt  af  en  demokratisk  regering,  men  de  kan være et effektivt redskab i hænderne på et fremtidigt totalitært regime.

Dårlig  datakvalitet,  misfortolkninger,  mistillidskultur, muligheder for et totalitært regime er således blandt de risici,  der  følger  med  den  digitale  overvågning  og  den tilhørende dobbeltgænger, hvis man følger Clarke. På et mere principielt niveau siger han:

'A digital persona is a model of an individual, and hence a simplified representation of only some aspects of the reality. The efficacy of the model depends on the extent to which it captures those features of the reality which are relevant to the model's use. As with any modeling activity, it suffers the weaknesses of the reductionist approach: individuals are treated not holistically, but as though a relatively simple set of data structures was adequate to represent their pertinent characteristics' (Clarke 1994, 4).

Clarkes  bekymrede  indstilling  til  den  digitale  dobbeltgænger opstår, fordi han knytter dobbeltgængeren til en overvågningsforståelse,  der  netop  betoner  overvågningens mulige negative implikationer - altså en forståelse, hvor overvågning i bund og grund ses som en trussel mod individets  frihed,  autonomi  og privacy .  At  overvågning lige  så  vel  kan  have  andre  og  mere  positive  virkninger, overses her og i mange andre sammenhænge.

## Oligoptisk overvågning

Den  normative  (og  bekymrede)  overvågningsforståelse er  langt  fra  noget  særsyn.  Tværtimod  baserer  diskussioner af overvågning sig ofte på metaforer og begreber, der vægter overvågningens totalitære og undertrykkende aspekter  (Albrechtslund  2008).  I  mange  tilfælde  er  det således  muligt  at  trække  linjer  fra  aktuel  forskning  til George Orwells roman 1984 og dens beskrivelser af Big Brothers styre, der undertrykker kærlighed og frihed og bruger avanceret overvågningsteknologi til at opretholde dette styre (Orwell 2007). Mere eksplicitte er imidlertid referencerne  til  Foucaults  analyse  af  panoptikon,  hvor læsningerne ofte vægter disciplineringens negative implikationer og den konstante, ubehagelige overvågning, som fangerne i det panoptiske fængsel er udsat for (Bentham &amp; Bozovic 1995; Foucault 1977; Gad &amp; Lauritsen 2009). Om denne normative  attitude  inden  for  overvågningsforskningen siger Kevin Haggerty:

'Surveillance studies replicate this normative orientation. The approach of many surveillance scholars involves a form of hermenutics of suspicion whereby new developments are read negatively as involving inevitable and often cunningly devious expansions and intensifications of surveillance in the service of social control. Consequently, surveillance initiatives are routinely presented as raising disconcerting civil libertarian issues. Such studies are important, but in terms of developing an appreciation for the operation of the totality of contemporary surveillance, they are also severely limited. Once we recognize the incredible range of projects in which surveillance is deployed, it is apparent that surveillance studies tend to neglect surveillance practices that might be accepted as a positive development' (Haggerty 2006, 35).

Retfærdigvis  skal  det  imidlertid  tages  med,  at  der  i  de senere år er dukket konceptualiseringer og begreber op, som netop forsøger at udvikle mere nuancerede overvågningsforståelser (Aas et al. 2009; Lyon 2006). Et tydeligt eksempel  på  dette  er  Lyons  beskrivelse  af  overvågning som et Janusansigt. På den ene side lurer faren for kontrol og undertrykkelse. På den anden ønsket om at anvende overvågningen som del af en omsorgspraksis (Lyon 1994; 2007).  Forældre  overvåger  deres  børn  for  omsorgsfuldt at tage sig af dem og bruger i den forbindelse f.eks. babyalarmer og apps på mobiltelefoner, men spørgsmålet er, hvornår denne overvågning slår over til at blive kontrollerende  og  uhensigtsmæssig  -  altså  fratager  børnene  et nødvendigt frirum. På lignende vis drager velfærdsstaten omsorg for sine borgere, men udsættes i den forbindelse for kritik af, at omsorgen ikke er tilstrækkelig omfattende eller modsat for, at der ikke længere er tale om omsorg, men om kontrol og overskridelse af borgernes privatliv. Hvorvidt  en  given  overvågningspraksis  er  omsorgsfuld eller kontrollerende er således ikke altid enkelt at afgøre, men ikke desto mindre er erkendelsen vigtig: Overvågning har også tydelige omsorgsfulde aspekter.

Lyons  diskussion  af  overvågningens  omsorgsrelaterede potentiale peger ikke så meget på behovet for endnu et  normativt  overvågningsbegreb,  nu  blot  med  modsat fortegn, eller på en forståelse af digitale dobbeltgængere som per definition værende enten konstruktive eller destruktive. Behovet er nærmere begreber og forståelser, der fremhæver, at overvågning netop ikke skal indholdsbestemmes på forhånd, men tilgås analytisk og åbent.

Et velkvalificeret bud på et sådant perspektiv findes hos  Haggerty  og  Ericson  (2000),  der  med  inspiration fra  Deleuze  har  foreslået surveillant  assemblage som  en ressource  for  overvågningsforskningen.  Dette  skal  forstås  som  et  heterogent  patchwork  eller  en  mosaik,  som forbinder mennesker, artefakter, teknologi etc. Samtidig signalerer begrebet proces fremfor produkt:

'To speak of the surveillant assemblage risks fostering the impression that we are concerned with a stable entity with its own fixed boundaries. In contrast, to the extent that the surveillant assemblage exists, it does so as a potentiality, one that resides at the intersections of various media that can be connected for diverse purposes' (Haggerty &amp; Ericson 2000, 609).

Et 'overvågningsassemblage' er altså at forstå som en proces, hvor forskellige data og processer forbindes, hvorved den digitale dobbeltgænger opstår. Haggerty og Ericson beskriver processen på denne måde: 'The observed body is … broken down by being abstracted from its territorial  setting.  It  is  then  reassembled  in  different  settings through  a  series  of  data  flows'  (Haggerty  &amp;  Ericson 2000,  611).  Med  andre  ord  medfører  overvågning,  at data om individet fjernes og gemmes et andet sted og i en anden kontekst end der, hvor de blev udtaget. Skulle der opstå behov for det, kan disse data findes frem igen, de kan eventuelt kobles til andre data, og resultatet er, at der dannes en digital dobbeltgænger. Om denne så er god eller slet, effektiv eller ineffektiv, siger begrebet ikke noget om.  Sådanne  spørgsmål  må  afgøres  gennem  specifikke empiriske undersøgelser.

Denne skitse kan udvikles yderligere ved at inddrage begrebet om oligoptikon , der er udviklet af Bruno Latour (Latour  &amp;  Hermant  2004;  Latour  2005).  Oligoptikon kan siges at være aktørnetværksteoriens (ANT) overvågningsbegreb  og  deler  dermed  tydelige  fællestræk  med surveillant assemblages , bl.a. fordi også ANT har tråde til Deleuzes arbejde.

Man kan sammenfatte den oligoptiske overvågningsforståelse i følgende punkter: Overvågning er 1) et resultat af netværksarbejde, 2) principielt skrøbelig og 3) afgrænset. Endelig er begrebet analytisk orienteret og åbent for, at overvågning kan have mangfoldige implikationer

(for en grundigere gennemgang se f.eks. Bøge 2015; Gad &amp; Lauritsen 2009).

At  overvågningen  er  et  resultat  af  netværksarbejde, indebærer,  at  forskellige  aktører  (det  være  sig  mennesker eller teknologier) arbejder sammen på en mere eller mindre velkoordineret måde. F.eks. kræver effektiv videoovervågning, at bl.a. kameraer, politifolk og i virkeligheden også forbryderne hver især bidrager (Lauritsen 2015). Overvågning handler således ikke alene om at se, men i lige så høj grad om at arbejde og konstruere. Pointen er ikke  mindst  interessant  i  forhold  til  den  digitale  overvågning. Registre etableres, udvides og konsulteres, men resultatet er ikke, at man kan iagttage en levende krop, men derimod en repræsentation af personen, altså en digital persona eller en digital dobbeltgænger (Los 2006).

Det forhold, at overvågningen er netværksproduceret, tilfører den en principiel skrøbelighed, eller som Latour udtrykker det, 'the tiniest bug can blind oligoptica' (Latour 2005, 181). Hvis koordineringen af aktørernes samarbejde ikke er tilstrækkelig, eller en aktør ikke udfører sit arbejde, vil det forandre overvågningen.

For konstruktionen af den digitale dobbeltgænger betyder det, at hvis de rigtige ressourcer er til rådighed, og netværksarbejdet lykkes, så kan man etablere en dobbeltgænger, som kan udfylde den rolle, som den var tiltænkt. Men succesen er ikke garanteret, fordi dobbeltgængeren netop kræver, at arbejde koordineres. Er der ikke adgang til et register, eller er de indtastede data forkerte, er det ikke  sikkert,  at  dobbeltgængeren  fungerer  efter  hensigten. Dette kan man i nogle situationer vælge at ignorere, i  andre  situationer  må  man  starte  forfra  eller  ligefrem opgive.

Et tredje kendetegn ved et oligoptikon er, at overvågningen ikke er total, men lokal og begrænset. Herved adskiller den oligoptiske overvågningsforståelse sig fra både Orwells Big Brother og panoptikon. I begge tilfælde ses overvågeren som altseende. Man kan ikke gemme sig for Big  Brother,  uanset  hvor  meget  man  forsøger,  og  hele ideen  i  det  panoptiske  fængsel  er,  at  fangerne  ikke  har noget sted at skjule sig. Anderledes med et oligoptikon:

Oligoptica [...] do exactly the opposite of the panoptica: they see much too little to feed the megalomania of the inspector or the paranoia of the inspected, but what they see, they see it well... (Latour 2005, 181).

Selvom  den  oligoptiske  overvågning  således  er  afgrænset og fokuseret, kan den udmærket være effektiv. Lægen bliver i stand til at behandle patienten, skatteinddrivelsen bliver rimelig, og forbryderen fanges. Men det sker ikke, fordi  overvågeren  ser  alt,  men  fordi  det  er  lykkedes  at etablere en dobbeltgænger med tilstrækkelige karakteristika.

Endelig som et fjerde kendetegn indebærer den oligoptiske  forståelse  en  analytisk  åbenhed  over  for  overvågningens formål og konsekvenser. Det udelukkes ikke, at overvågningen kan være kontrollerende og undertrykkende,  men  den  kan  lige  så  vel  være  omsorgsfuld  eller underholdende  (Albrechtslund  &amp;  Dubbeld  2005).  Om overvågningen er det ene eller det andet (eller sandsynligvis flere ting på en gang), må afgøres gennem en konkret, empirisk analyse.

Med de  ovenstående  kendetegn  tilbyder  surveillant assemblages og oligoptikon en interessant kvalificering af den digitale overvågning og den tilknyttede produktion af digitale dobbeltgængere. Sidstnævnte opstår således i specifikke  situationer,  når  bestemte  ressourcer  trækkes sammen og danner en mere eller mindre stabil repræsentation af os. Dette sker ikke en gang for alle, men kan tværtimod bedre forstås som en række paralleller processer, hvor dobbeltgængere løbende konstrueres i forskellige sammenhænge med forskellige formål. Nogle bliver skabt i sikkerhedspraksisser, andre af kommercielle firmaer og endnu andre på vores vej gennem velfærdssamfundet.

Det er klart, at vi skal følge disse processer med en kritisk opmærksomhed, men en af styrkerne ved den oligoptiske overvågningsforståelse er, at den ikke som udgangspunkt betragter de digitale dobbeltgængere som en trussel. De er tværtimod et vilkår og en forudsætning for det samfund, vi lever i.

## Diskussion

Udgangspunktet for denne artikel har været, at med den øgede digitalisering følger også en øget overvågning. Vi afsætter digitale spor, som kan samles op, analyseres og danne grundlag for interventioner af den ene eller  den anden art. Heraf følger opfordringen til at rette opmærksomheden mod den produktion af digitale dobbeltgængere, som overvågningen giver anledning til.

Dobbeltgængerne  konstrueres  ved,  at  ressourcer  af forskellige typer føjes sammen. Når vores skat beregnes, sker det ved, at oplysninger om arbejdsforhold, boligsituation,  kørsel,  økonomi  og  meget  andet  trækkes  sammen i et billede af os, hvilket gør det muligt at handle i forhold til netop dette formål. På samme måde bruger lægen  oplysninger  fra  journaler,  forskning,  laboratorier og  eventuelt  patientens  egne  oplevelser  til  at  danne  en dobbeltgænger, som kan medvirke til at stille en diagnose. Dobbeltgængeren kan så virke tilbage på patienten i form af råd og vejledning til, hvad han eller hun skal og bør foretage sig.

Hvordan  man  analytisk  tilgår  den  digitale  dobbeltgænger  afhænger  af,  hvilken  overvågningsforståelse man  knytter  den  til.  Her  vil  et  udgangspunkt  i  klassiske overvågningsforståelser som Big Brother og panoptikon  medføre,  at  dobbeltgængeren  mødes  med  mistro og bekymring. Der er noget uafvendeligt og farligt ved, at  spor opsamles og sættes sammen til dobbeltgængere. Selvom  der  absolut  er  grund  til  at  fastholde  en  kritisk opmærksomhed, overser sådanne forståelser imidlertid, at overvågning også har en række 'positive' implikationer; de  digitale  dobbeltgængere  bruges  også  i  velfærdssammenhænge og til at sikre tryghed.

En af styrkerne ved den oligoptiske overvågningsforståelse er, at den undlader en gang for alle at indholdsbestemme  overvågningen.  I  stedet  peger  den  på  nogle overordnede vilkår for overvågningen og de dobbeltgængere, som knytter sig til den: Der kræves arbejde, overvågningen er principielt skrøbelig, og den er ikke total, men afgrænset. Det betyder, at  vi  ikke  skal  frygte  den digitale overvågning som sådan, men i stedet engagere os i grundige, empiriske analyser af den.

Sådanne analyser er nødvendige, for den udbredte og stadig mere gennemtrængende digitale overvågning har konsekvenser. En af dem er, at den medfører en sortering af  mennesker. For nogle åbner der sig døre, fordi deres digitale dobbeltgænger har bestemte kendetegn. Andre er ikke så heldige, og dørene lukker i. Om dette siger Lyon:

'The surveillance concerned is a form of social sorting, of categorizing persons and groups in ways that appear to be accurate, scientific, but which in many ways accentuate difference and reinforce existing inequalities' (Lyon 2001, 173).

Lyons pointe er, at de algoritmer og kategorier, som dobbeltgængeren baseres på, ikke er neutrale, men tvært  imod udtrykker  fordomme,  politik  og  etiske  forestillinger. Dette er en vigtig erkendelse, fordi det retter fokus mod disse kategorier, som nødvendigvis må udtages til inspektion.  For  Lyon  er  det  således  vigtigt,  at  forskeren  (eller enhver anden) løbende stiller spørgsmål til den overvågningspraksis, som de digitale dobbeltgængere er en del af.

At se den digitale dobbeltgænger som et konstrueret oligoptikon,  der  både  er  skrøbeligt  og  begrænset,  tvinger  netop  opmærksomheden  hen  imod  den  specifikke overvågningspraksis.  Begrebet  indeholder  en  åbenhed over  for,  at  overvågning  kan  have  totalitære  og  undertrykkende konsekvenser. Den kan imidlertid lige så vel være omsorgsfuld og frihedsskabende. Men en vigtig oligoptisk pointe er, at man ikke én gang for alle skal tage stilling til,  om overvågning via digitale dobbeltgængere er  det  ene  eller  det  andet.  Begrebet  er  ikke  normativt, men analytisk  og  empirisk  orienteret.  Konsekvensen  er dermed ikke en fast forestilling om overvågningens natur, men et  presserende  forskningsmæssigt  engagement  i  at undersøge, hvordan og med hvilke konsekvenser digitale

## litteratur

- Aas, KF, Gundhus, HO &amp; Lomell, HM (red.) 2009, Technologies of InSecurity. The Surveillance of Everyday Life , Routledge, Milton Park.
- Albrechtslund,  A,  &amp;  Dubbeld,  L  2005,  'The  Plays  and  Arts  of  Surveillance: Studying Surveillance as Entertainment', Surveillance &amp; Society , vol.  3, no. 2/3, pp. 216-21.
- Albrechtslund, A 2008, In the Eyes of the Beholder: Introducing Participation and Ethics to Surveillance , ph.d.-afhandling, Aalborg Universitet, Aalborg.
- Andrejevic, M &amp; Gates, K 2014, 'Big Data Surveillance: Introduction', Surveillance &amp; Society , vol. 12, no. 2, pp. 185-96.
- Bentham, J &amp; Bozovic, M 1995, The Panopticon Writings , Wo Es War, Verso, London ; New York.
- Bøge, AR 2015, Overvågningens DNA. En Aktør-Netværks-Teoretisk Undersøgelse Af DNA I Dansk Politiarbejde , ph.d.-afhandling, Aarhus Universitet, Aarhus.
- Clarke, R 1988, 'Information Technology and Dataveillance', Communication of the ACM , vol. 31, no. 5.
- Clarke, R 1994, 'The Digital Persona and its Application to Data Surveillance', The Information Society, vol. 10, no 2, pp. 77-92.
- Clarke,  R  2014,  'Promise  Unfulfilled:  The  Digital  Persona  Concept, Two Decades Later', Information Technology &amp; People, vol. 27, no. 2, pp. 182-207.
- Deleuze, G 1992, 'Postscript on the Societies of Control', October, vol. 59, pp. 3-7.
- Foucault, M 1977, Discipline and Punish: The Birth of the Prison , Allen Lane, London.
- Gad, C &amp; Lauritsen, P 2009, 'Situated Surveillance: An Ethnographic Study of Fisheries Inspection in Denmark', Surveillance &amp; Society vol. 7, no. 1, pp. 49-57.
- Genosko, G &amp; Thompson, S 2006, 'Tense Theory: The Temporalities of Surveillance', in D Lyon (red), Theorizing Surveillance. The Panopticon and beyond , Willan Publishing, Cullompton, Devon.
- Greenwald, G 2014, Overvåget. En Insiderberetning Om Edward Snowden, NSA Og Den Amerikanske Overvågningsstat , Informations forlag, København.
- Haggerty, KD &amp; Ericson, RV 2000, 'The Surveillant Assemblage', British Journal of Sociology , vol. 51, no. 4, pp. 605-22.
- Haggerty, KD 2006, 'Tear down the Walls: On Demolishing the Panopticon' in D Lyon (red), Theorizing Surveillance. The Panopticon and beyond , Willan Publishing, Cullompton, Devon.
- Haggerty, KD &amp; Gazso, A 2005, 'Seeing Beyond the Ruins: Surveillance as a Response to Terrorist Threats', Canadian Journal of Sociology , vol. 30, no. 2, pp. 169-87.

dobbeltgængere konstrueres, vedligeholdes, anvendes og eventuelt stedes til hvile.

- Latour, B &amp; Hermant, E 2004, Paris: Invisible City . Tilgået 6. august 2015 på: http://www.bruno-latour.fr/sites/default/files/downloads/ viii\_paris-city-gb.pdf
- Latour, B 2005, Reassembling the Social: An Introduction to Actor-Network-Theory , Oxford University Press, Oxford.
- Lauritsen, P 2011, Big Brother 2.0. Danmark Som Overvågningssamfund , Informations forlag, København.
- Lauritsen, P 2015, 'Identifying the Perpetrator: An Ethnographic Study of CCTV in Police Work',  in I van der Ploeg &amp; J Pridmore (red.), Digitizing Identities , Routledge, Oxon.
- Los,  M  2006  'Looking  into  the  Future:  Surveillance,  Globalization and the Totalitarian Potential', in D Lyon (red), Theorizing Surveillance. The Panopticon and beyond , Willan Publishing, Cullompton, Devon.
- Lupton, D 2012, 'M-Health and Health Promotion: The Digital Cyborg and Surveilance Society', Social Theory &amp; Health , vol. 10, no. 3, pp. 229-44.
- Lyon, D 1994, The Electronic Eye : The Rise of Surveillance Society , University of Minnesota Press, Minneapolis.
- Lyon, D 2001, 'Facing the Future: Seeking Ethics for Everyday Surveillance', Ethics and Information Technology , vol. 3, pp. 171-81.
- Lyon, D (red.) 2006, Theorizing Surveillance: The Panopticon and beyond , Willan Publishing, Culompton.
- Lyon, D 2007, Surveillance Studies : An Overview , Polity, Cambridge.
- Lyon, D 2008, Surveillance Society , præsentation på Festival del Diritto, Piacenza, Italien, 28. september 2008.
- Lyon, D 2014, 'Surveillance, Snowden, and Big Data: Capacities, Consequences, Critique', Big Data &amp; Society , vol. 1, no. 2, pp. 1-13. Orwell, G 2007, 1984 , Gyldendal, København.
- Palmås, K 2011, 'Predicting What You'll Do Tomorrow. Panspectric Surveillance  and  the  Contemporary  Corporation', Surveillance  &amp; Society, vol. 8, no. 3, pp. 338-54.
- Pedersen, KP 2014, Kontrol over København. Studier i den sene enevældes sikkerhedspoliti 1800-48 , Syddansk Universitetsforlag, Odense.
- Solove, DJ 2004, The Digital Person. Technology and Privacy in the Information Age , New York University Press, New York.

## noter

1. Forfatteren ønsker at takke en anonym reviewer samt redaktøren for gode, konstruktive kommentarer.