Det hemmelige og det hellige i Twin Peaks
Forfattere: Ove Christensen, Claus K. Kristiansen
Tidsskrift: kok (1992-02-18)

## Ove Christensen og Claus K. Kristiansen

## Det hemmelige og det hellige i Twin Peaks

»Kun fordi man elsker sandhed pa den made, at enliver, der elsker noget andet, gerne vil have, at det han elsker, skal vzre sandhed; og fordi inan ikke Onsker at blive bedraget, vil man ikke lade sig overbevise om, at nian tager fejl. Derfor hader man sandheden p2 grund af det, man elsker i stedet for sandheden. Man elsker dens oplysning,  hader dens afsl@ring«.

Sct. Augustin.

Twin Peaks er fordoblingemes sted. Det er tvesynets -twin peeks -sted. Vi bliver hurtigt klar over, at alt her har en dunkel bagside; vi skal ikke tro, hvad vi ser, men altid vzre skeptiske nar noget prmenterer sig som indlysende. »The owls are not what they seem« er deri lxresatning, vi forlzngst har taget til os. I Twin Peaks kan vi ikke blot som passive tilskuere folge detektivens skarpsindige opklaring af forbrydelsen; vi m6 selv vare detektiver, altid opmzrksornme p2 de mindste detaljer -det kunne vxre spor, der senere viser sig at v z r e  betydningsfulde.  Eller niaske e r  de det ikke. Twin Peaks folger ikke noget fast monster, som, nar vi fmst er blevet fortrolige med det, gor, at vi kan forudsige, hvad der nu vil ske. Twin Peaks er det konsekvente genrebrud; s2 snart vi mener at have etableret genrens konventioner, brydes de, og vi m2 igen bruge vort tvesyn og oiujustere vore ~ j n e til et nyt ufonidsigeligt trzk.

Noget af stilen i Twin Peaks kan illustreres ved helten, FBI Speciel Agent Dale Cooper. Han etableres som en lettere excentrisk, men skarpsindig detektiv. Hans deduktioner er ikke altid lige gennemskuelige, men vi ved fra utallige krimier, at vi nok skal f2 den indlysende, stringente udredning til sidst, s2 vi kan sige: 'ja, selvf~lgelig'. Ingen problenier her. Men s i   begynder Cooper at tale om en d r ~ m om Tibet og Dalai Lama, og hvordan han i denne d r ~ m havde tilegnet sig en metode, hvor man gennem sjael-krop-koordination, kan f A svar p A   spØrgsmA1. Cooper demonstrerer metoden i praksis.  De mistznkte nzvnes efter tur, og ved hvert navns ncevnelse kaster Cooper en sten efter en flaske. Rammer han flasken, s A   har vi den skyldige. Her m A   vi revidere vort syn p A   Cooper. Maske er han ikke blot excentrisk, men ligefrem gal. Maske er han morderen. Er han overhovedet FBI-agent? Hvordan gik det egentlig til, at han dukkede op i Twin Peaks kun fil timer efter mordet p A   Laura Palmer, tilsyneladende uden at nogen har sendt ham?

Ja, hvad er meningen? Den er maske et helt andet sted. Den nzvnte episode af Twin Peaks er instrueret af den ene af seriens to skabere: David Lynch. I Lynchs film Blue Velvet (1986) har Kyle MacLachlan, der spiller agent Cooper, hovedrollen som Jeffrey Beaumont. I Blue Velvet kaster han, ligesom i Twin Peaks, sten efter en flaske, hvilket f ~ r e r til at h a n   finder et afskaret Øre. Dette afskArne Øre leder til et kig ned  i den idylliske lillebys fortrzngte og depraverede lag. S A   for Lynch-kendere er den absurde stenkaster-episode i Twin Peaks et signal om, at ogsa det idylliske Twin Peaks vil f A   vendt vrangen ud.

Nu  skal man ikke tro, at har man gennemskuet de intertekstuelle referencer, har man samtidig fundet svaret. I T ~ i n Peaks gzlder det ogsa, at intertextualities ure not what they seem. To af de unge piger i serien -P-udrey Home og Donna Hayward -taler sammen; Audrey mener -ligesom Jeffrey i Blue Velvet -at hun med sin egen private  investigation kan bidrage til at opklare mordet. Hun spØrger Donna, om hun kender »One Eyed Jacks«. Donna svarer »Er det ikke den western med Marlon Brando~, og Audrey m A   s A   forklare, at none Eyed Jacks« er et kombineret casino og bordel. Den smarte seer har naturligvis gennemskuet referencen til Brandos western, men denne reference bliver nu naiv. Den uskyldige (Ma)Donna og den smarte seer er lige uvidende om none Eyed Jacks« noget mere k~delige realitet. Dermed er ogsA hentydet til, at Twin Peaks ikke blot er en intellektuel leg med sofistikerede referencer, men ogsA en kropslig-sanselig  oplevelse.

Twin Peaks forf~rer. Som man vil vide, sil peger Coopers tibetanske metode p A   Leo Johnson som Lauras morder. Men den virkelige inorder er Lauras far: b l a n d  Palmer. Forskellige teorier har vzret luftet om Arsagen til Coopers fejltagelse. Le-o kommer tzt p A Le-land; p A   det tidspunkt episoden blev optaget, vidste man ikke hvor lznge serien ville fortsaette, s A   man havde en alternativ slutning med Leo som morder. Cooper forsØgte sig kun med navne, der indeholdt bogstavet »J«; var han gaet videre med f.eks. »P« ville Leland vzre kommet med etc. Den mest indlysende forklaring -at Cooper ikke finder morderen, fordi man naturligvis ikke kan opklare forbrydelser ved at kaste sten efter en flaske -er der ingen der har bragt p2 bane. Twin Peaks irrationelle logik f o r f ~ r e r og far os til at acceptere de fornuftsstridige hzndelser i en grad s2 vi selv overtager dens logik.

## L~sningens hemmelighed

I det f ~ l g e n d e vil vi lade os forfØre af en rzkke figurer i Twin Peaks. Men gennem det spil, som opstar mellem Twin Peaks og vores lzsning af den, vil vi tillige forsØge at forfore T~liri Peaks. Enhver lzsning vil vzre indspundet i et s5dant szregent spil, hvor man ikke altid kan afgØre, hvem eller hvad der g@r  sig til objekt for forf~relsen.

Enhver lzsning er en gentagelse med en forskel. En lzsning er derfor et supplement til teksten. Lzsningen supplerer teksten i tre-dobbelt forstand. For det f ~ r s t e l z g g e r  lzsningen noget til teksten, noget teksten ikke selv gØr opmzrksom p&amp;,  men som nok i en eller anden forstand er i teksten. Lzsningen udfylder tekstens mangel. For det andet er lzsningen tekstens suppleant og pii den made erstatter lzsningen teksten. Og for det tredje supplerer lzsningen teksten i den betydning, at den er en overfl~dig gentagelse, fordobling. Lzsningen er savel en ud-lzgning af teksten som et ud-lzg i teksten, hvor den lzgger sig ud med teksten. Gennem ud-lag i teksten skal lzsningen samtig vzre et ud-kast, der giver et af-kast, en rente. Læsningen kommer af teksten som dennes af-kom.'

Der er  her tale om andet og mere end sofisterier, nemlig en przcisenng af, at forholdet mellem tekst og lzsning er principielt ubestemt. Ubestemmeligheden markerer samtidig en afstand til en forestilling om en bestemt intentionalitet i  teksten  savel som i lasningen. Man mil acceptere savel teksten som lzsningens a-destination og dis-tentionalitet, da teksten ikke besidder nogen (evt. centreret) mening, men kun er i sine effekter -i  sine lzsninger; disse kan s2 p2 deres side vzre nok s2 meningsfulde. Man kan kalde det en forskydning fra in-tention til tension; fra milrettethed til spznding, for at markere det arbejde teksten foretager for at holde  'dis-seminationen' nede og  for at sikre, at teksten kan fremsta som centreret omkring en mening; en meddelelse -evt. en op-klaring. Tekstens f o r s ~ g p i   at holde disseminationen  og polysemien nede skal ikke forstiis kritisk pil  den made, at lasningens opgave er at frig~re nogle 'ned- og  under-trykte'  elementer. Det  er snarere lzsningens opgave at spille med i tekstens spil med betydninger, og derved vEre med til at sztte et tekstens  'over-tryk':  exces, supplement  osv.

Termen 'dis-tentionalitet'  overtages  fra Sct. Aug~~stin, som anvender den i sin diskussion af tiden i  11. bog uf sin Bekendelser. Med termen Ønsker Au- gustin at markere, at som tiden er spredt og udstrakt, er 'jeg'et' splittet. »Mit i tider«, siger Augustin og viser, hvordan -, liv er splittet«, og »Jeg er o p l ~ s t 'jeg'et'  og tiden har en rakke fzllestrzek, hvor begge sager enheden -Gud der vil betyde en negation af savel tiden som 'jeg'et'.2

Med sine overvejelser over tiden og 'jeg'et' rammer Augustin en rzkke centrale forhold ved teksten. Teksten sØger en enhed: Gud. Men samtidig holdes teksten prxcis i gang af splittelse og udstrakthed. Det marginale er forudsztningen for, at teksten kan hzvde én  mening; disseminationen er forudsxtningen for det én-tydige. Samtidig forbliver tekstens  f o r s ~ g p2 at lukke sig og fastholde éntydigheden umuligt. Det marginaliserede vender konstant tilbage i teksten. Ikke fordi det er 'det fortrzngtes genkomst', men fordi  skriften ikke er og aldrig kan vzre en-tydig. Skriften er altid sat i et spil, og elementerne i spillet gar ikke op i en intenderet struktur, de lever et eget liv, kan man sige.

Samtidig med opmzrksomheden mod det kontraintentionale i teksten m2 enhver lzsning imidlertid vare fuldkoinmen forpligtet p2 teksten. Der er kun teksten som udgangspunkt for Izsningen. Man kan ogs2 sige, at samtidig med at Izsningen er en skrift, er ogsa skriften en lzsning. Det er umuligt at fastholde rigide skillelinjer mellem de to procedurer, da der egentlig ikke er tale om to procedurer, men snarere en og samme (evt. dobbelte eller flerdobbelte) at be-

procedure, hvis uhandterlighed  en vesterlandsk metafysik har fors~gt herske gennem opsplitning og prioritering.

Nar der i den her foretagne Icesning findes en lang rzkke eksplicitte henvisninger til psykoanalysen,  skal dette ikke forstas saledes, at meningen er at finde i en psykonalayse af det 'manifeste indhold', hvorved man kommer til det meningsgivende 'latente lag'.  Tvzrtimod er det lasningen, der sztter meningen. Det latente er dermed en effekt af lzsningen; det latente er kun nacht r g g l i ~ h . ~ Det latente findes ikke uden for lzsningen. Samtidig er de psykoanalytiske referencer ikke tilfzldige, udefrakommende. De findes alle p2 det manifeste plan som figurer eller intertekstuelle referencer, der er i spil. Selve forestillingen om en opdeling i manifest og latent n 1 3   saledes omtydes. Det latente er netop kun nachttrgglich  som effekt og bliver derved et supplement til og i teksten. Det latente er sat i det samme spil som det sakaldte manifeste lag, hvilket svarer til en helt almindelig sprogeffekt: sproget sztter tilsyneladende altid en forestilling om sin egen grxnse og 'et noget' hinsides denne grznse, men netop som effekter af sproget. Det hinsidige -eksempelvis som 'det Hellige',  eller 'det Gode' og 'det Onde' -er saledes selv en sproglig effekt.

En af de f~rste til at pege p i .supplcrnentcts betydning i Izsningen af levende billeder var nok Roland Barthes, som bl.a. i  »Den tredie mening« fra 1970 f o r s ~ g e r at Izse nogle »still-billeder« fra Eisensteins film.4  Rarthes taler om tre niveauer eller typer af meddelelser. Det f ~ r s t e   r kommunikationens niveau. Dette er meningens eller denotatiunens niveau. Det andet niveau er det syn~bolske, hvor meningen er tilstede som konnotation. Denne meddelelsestype er stzrkt afhzngig af de kulturelle koder for lzsning. Barthes omtaler dette niveau som betydningens, sigrzifikationens niveau.

Efter at have redegjort for de to fprste meddelelsestyper  skriver Barthes i 'Den tredie mening': »Er dette alt? Nej, for  jeg kan endnu ikke losrive mig fra billedet. Jeg I ~ s e r , jeg  modtager (muligvis allerede fra starten) tydeligt, uregelmzssigt og stzdigt en tredie mening. Jeg ved ikke, hvad dens indhold er, -i det mindste kan jeg  ikke benzvne det, -men jeg  ser nok de trzk, de betydningsbzrende tilfzldigheder, som damier dette -f~lgelig ufuldstzndige -tegn. /.../I  modsztning til de to f ~ r s t e niveauer, kommunikationens og betydningens, er dette tredie niveau -selv om det endnu er voveligt at Izse det -betydningstilblivelsens [signifiance] niveau; dette ord har den fordel, at det refererer til udtrykkets [signifiant] felt, og ikke til betydningen~cc.~

Det interessante i vor sammenhleng er Barthes begreb om signifiance. I forhold til den symbolske, kulturelle betydning, som Barthes kalder for 'den Abenbare mening' (le sens obvie), er 'den  tredje mening' en 'stump'  mening (le sens obtus), som star uden for det kulturelle og kodede. Den tredje mening kan i vores sarnrnenhzng ses som et udtryk for det tekstens supplement, som analysen udgor. Og Barthes peger videre pa en mulig metafor for en sadan lzsningens strategi, nemlig ~nagramrnet.~ Anagrammet besidder en rzkke interessante egenskaber i tekst-lxsningen, hvoraf en af det mest interessante maske er anagrammets placering mellem 'indenfor' og 'udenfor' teksten. Saledes kan Windom Earle eksempelvis lxses anagrammatisk som: Random e "il. Her viser fordoblingen af 'e' og 'v' hen til, at Windom Earle i starten af e v serien i sit fravzr var langt riiere foruroligende, mens han bliver tydeligere, mindre ubestemt og mindre foruroligende senere i serien. Han bliver be-nzvnt og indgar da i en fastere, mindre excessiv struktur. Men det kan ikke afgores om anagrammet er indre eller ydre i forhold til Twin Peaks. P A   den ene side kan man ikke komme uden om, at navnet 'Windom Earle' findes  i teksten, og at det kan deles op p A   den angivne made. Anagranimet er saledes 'indre' i forhold til teksten. P2 den anden side er anagrammet et indbrud i teksten. Det er et indgreb som zndrer den 'foregivende' mening. Arbejdet med at splitte 'w' til to  'v'-er er en udmzrket illustration af  'Ireserens rolle' i lzsningen, som dermed er med til at konstituere teksten. Anagrammet er altsA samtidig ydre. Anagrammet nedbryder forestillingen om, at det kan afgores om Izsninger er indre eller ydre. Med eller mod Barthes kan man sige, at lzsningens supplement svarer til punktum i fotografiet: »hvadenten det er indkredset eller ej, s A er det et supplen~ent: det som jeg  tilfojer til fotoet og som imidlertid allerede er der«.7 I lzsningens strategi forbliver det ubestemt, hvor betydningen kommer fra. Den opstar i et spil mellein lxsniilg og tekst, hvor lzsningen er skrift og skriit er lasning.

Hvad der kan siges om anagrammet, kan tillige siges om ordspil. Ordspil er ofte associative betydninger, hvor associationens udspring er uafg~rligt, eller hvor savel lzsningens skrivearbejde p i  teksten og tekstens skrivearbejde p2 lzesningen virker sammen. En sxrlig art af ordspil er inter-tekstualitet, som netop fungerer efter samme principper som ord-spillene. Referencer ind-poder nye betydninger, men de stammer egentlig fra teksten selv: De er altsa p A   en gang ydre og indre, ligesom lzerredet eller skxrmen i sig selv p A   en og samme tid er ydre og indre.

## Hemmelighedens orden

»It's  like I'm having the most beautiful dream and the most horrible nightmare at the same time«, siger Donna Hayward p i  et tidspunkt til sin mor. Denne fornemmelse er meget rammende i forliold til, hvad man feler ved at se Twin Peaks. Fortzllingen og billederne veksler inellem det behageligt ~stetiske pi den ene side og det foruroligende og morbide p A   den anden. Den nydelige overflade er hele tiden ved at krakelere  og dermed Abne op for allehande modbydeligheder. Savel p3 fortxlleplaiiet som p2 billedplanet er der en evig tilstedevzrende usikkerhed; en 'un-ease',  som maske nzrmere er en 'disease'.  Det hemmelige  er sygdommen.

Denne dobbelthed  i Twin Peaks markeres af titlen, hvis homonym, som sagt, er 'twin peeks': et tvesyn eller dobbeltblik, hvilket gar igen i navnet Cooper, hvor de to o'er kan lxses som to  (ugle)~jne.~ Cooper bliver derved i stand til at foretage dobbeltblik p A   de hemmeligheder, som Twin Peaks dzekker over.

»Diane, en lille by er ikke ulig en flod, inasser af skjulte strernrne og hvirvler, som hver har sine egne hemmeligheder. Jeg gzetter pa, at jeg  ikke engang har brudt overfladen endnu«, siger Cooper til den for os ukendte Diane. Som alle detektiver er det Coopers opgave at afdxkke de skjulte stremme og hvirvler. En kriminalfortzlling drives bl.a. frem af dette spil, der foregar mellem det skjulte og det kendte. Nar dette kxdes sainmen med gyset eller 'the thrill'  får man en cocktail, der p2 mange mider minder oin Sigmund Freuds definition p A   det uhyggelige: 'Das  Unhein~liclie'.~ 'Das Heimliche', det hyggelige, hjemlige, fortrolige, rummer i sig noget 'heimlich',  hemmeligt, skjult, fortrzengt. Det er nar dette fortrxngte bliver gjort 'unheimlich',  uhemmeligt, blotlagt, at det bliver 'Das Unheimliche', det uhyggelige, fremmede. Det som er uhygge- ligt, er altsi ikke at det er noget fremmed, det andet, men netop at det uhyggelige er alt for velkendt.

d

For David Lynch er floden s o 1 1 1  nietafor for det hemmelige et genkornnlende trak. I Blue Velvet er  hemmelighedenies sted sangerinden Dorothy Vallens lejlighed.1°  Det er her de forskellige henuneligheder  samles og kondenseres til en betydningsfuldhed. Det er derfor signifikant, at beboelsesejendommen, hvor Dorothy bor, hedder »Deep River Apartmentw. Udover at vzre metonym for hemmelighed er det dybe vand i floden dels symbol for seksualiteten og begarets strom, og dels symbol for den endelige fortabelse i intetheden: Doden. Floden symboliserer derfor sarnmenhzngen mellem begær og d ~ -seksualitet og destmktion.

Tillige kzdes hemmeligheder hos Lynch ofte sammen med dr~mme -der er ingen der ved, hvorfor vi i dromine vzlger prxcis de billeder, vi gor, som Cooper udtrykker det. Derfor udgor dr~mmeuniverset i sig selv en hemmelighedsfuldhed, hvor det gzlder, at vi m A   bryde koden for at forsta billederne. »Break the code, solve the crime«,  siger Cooper da han har d r ~ m t svaret p i mordgaden: hvem drzbte Laura Palmer? Lynchs betagelse af dr~mmeuniverset og, sarnrnenhzngende dermed, figurer fra Freuds psykoanalyse, skal nok mest af alt ses i et narratologisk perspektiv. Det er figurer der bringes i spil for dels at kzde fortzllende elementer sammen, men lige s i   meget for at spille p3 seernes forventninger.

Hemmeligheder findes forskellige steder i Twin Peaks. Der er forskellige typer af hemmeligheder, som hver isxr skal behandles p i  forskellige mader. Hemmeligheder har deres egne koder, men man kan dele dem op i forskellige hemmelighedstyper. I det folgende vil vi operere med fire forskellige typer af hemmeligheder i serien. Denne opdeling svarer p2 mange mader til en oplysningsdialektisk  isceneszttelse  af den vesterlandske rationalitet.

Pi mange mader kan rationalitetens historie betegnes som en proces, hvor tznkningen indsnzvres til det begribelige og dermed til det, der gar op i begrebet. Det konkrete, ikke-begrebslige, det som er for simpelt til at indeholdes i den sociale orden, save1 som det, der ligger hinsides eller 'over' et begrebsligt niveau, skzres p A   forhånd vzk. Demled opstar der to typer af hemmeligheder: det szregne og det metafysiske  (hellige; Andelige). Det begrebslig-videnskabelige fungerer ud fra en forestilling om, at sandheden ligger skjult, hvorfor det handler om at finde 'ned under'  de rene fremtrzdelser. Ud fra forskellige spor kan de skjulte 'arsager' findes frem. I Twin Peaks findes denne figur bl.a. i forhold til lzge-videnskaben og politiets efterforskning af forbrydelsen, som dermed giver to yderlige hemmelighedsstmkturer, men nu  i det, som ikke kan ses, men nok be-gribes. Hvor de to forste typer af hemnieligheder ligger uden for den civiliserede orden indgAr de to sidste przcis i denne or- den, ja  er en del af konstitutionsgrundlaget  for ordenen."

En type af hemmeligheder er den, der er et udslag af  'begzrets dunkle mal'. Hernrneligliedertle er her ofte perverse tilb@jeliglieder  og direkte sanullenh~nge mellem sex og vold eller mellem begxr og destruktion. Ikke alle typer af seksualitet er tabueret. Frivillig sex blandt ligesindede og voksne mennesker er social acceptabel, s i   lzenge den begrznses til det intime og private -'Das Heimliche'.  Den seksualitet,  der ikke er acceptabel, er pervers. Det er tilfredsstillelse afdrifter som ikke finder social accept. Fzlles for perversioner er ofte, at de kan ses som udtryk for infantil seksualitet. Det er en seksualitet, som ikke er reguleret socialt gennem 'den Andens Lov', hvilket p2 individets plan vil sige symbolsk. Individet trzder ind i en socialreguleret sfzre, nar det har anerkendt adskillelsen i 'jeg' og 'mig'; i 'jeg'  og 'du' og i 'jeg' og 'det' -alts2 niir barnet Izrer, at det er adskilt fra sin mor og at verden bestar af fznomener, som er 'ikke-jeg'.

Den infantile, prz-~dipale seksualitet er ikke reguleret, da der for barnet ikke er nogen instanser til at regulere, og da barnet ikke (aner)kender grznser. Saledes lever mor og barn fra barnets synsvinkel i en fuldstzndig symbiose, hvor barnets drifter tilfredsstilles -barnet er kun lyst-jeg. Nar pervers seksualitet ses som infantile driftsbesxttelser skyldes det, at sammenknytningen mellem lyst-tilfredsstillelse og destruktion er direkte for barnet, som netop Ønsker at destmere et begzrsobjekt, der forholdes det.

En anden hemrnelighedsstruktur er den, der udgores af 'det andet':  materien, den fysiske verden, det naturlovmxssige. Her projiceres orden ind i naturen i modsztning til den forstnzevnte amorfe og uregulerede natur. Naturen bliver til unatur; et udtryk  for menneskelig  (eller Guds) rationalitet. Naturvidenskaben beskzeftiger sig med, hvordan naturen kan aflokkes sine hernrneligheder, for dermed at kunne beherske og forudsige den, hvorved den trzkkes ud af  sin 'andethed'.  'Nature  to command must be obeyed', sagde allerede Francis Bacon. Og selv om man kan diskutere betydningen af disse ord, ligger der en klar (an)erkendelse af, at viden om naturen er vejen til at kunne indrette sig efter den. Bacons indsigt gir pi, at der er en direkte forbindelse mellem viden og magt: Viden er magt.

Ogsa den menneskelige krop er for videnskaben et stykke natur. Mennesker er dermed underlagt naturlovn~zessigheder.  Medicinen udgor derfor et omrade, hvor man samtidigt med at udforske naturen udforsker en del af mennesket. Lzgeme kigger p i   hemmeligheder -skjulte lovmzessigheder for menneskets legeme; psykiatreme sindets lov~nxssigheder osv. Men psykiatrien udgor tillige et mellemfelt mellem  det nat~irlovmzssige og det socialt lovmzssige; mellem naturvidenskab og humanvidenskab.

Dermed er der peget p i   et tredje omriide, hvor forhold er skjulte og hernrne- lige. Den sociale orden bygger pi, at vi alle n12  indre~te os efter de fzlles regler og konventioner, som er san~fundsi-iixssigt anerkendte; indstiftelsen af 'Faderens lov'.  Den sociale ordcii skal regulere og sette grEnser saledes at en kollektiv opretsholdelsesdrift erstatter selvopi-etholdelsesdriften.  Den sociale orden skal saledes sztte love og regler, som kan gore den menneskelige energi anvendelig i civilisatorisk retning fremfor en alles kamp mod alle. At den sociale orden er s i   vigtig skyldes ikke mindst de drifter af begxrsmxssig art, som alle mennesker qua mennesker er i besiddelse af. Freud nrevner tre g m d lzggende (asociale) drifter: at s12 ihjel (fadermordet), kannibalisme (at a d e sine egne bom) og incest (at besidde sin egen mor).'' De tre grundkggende drifter modsvares af tre grundlxggende tabuer, der for Freud er kulturens egentlige grundlag. Den sociale regulering star sliledes i modsztning til menneskets umiddelbare driftsm~ssige konstitution, hvilket er Arsagen til 'kulturens byrde', som Freud hxvder.

Hemmeligheder i dette felt er ulovliglieder, kriminalitet.  Det er her den sociale grznsedragning foretages. Den perverse seksualitet bliver forst direkte forbudt, nar den overskrider deil sociale regulering af seksualiteten -og dermed anfxgter den sociale orden.

Kriminalitet som brud p2 den sociale orden ses som en regression til en forsocial handlings-typus. Berigelsesforbiydelser er eksempelvis f o r s ~ g p A at lade den individuelle opretholdelsesdrift g5 forud for en kollektiv, hvorfor de m A   straffes. Denne forestilling oillkring 'den sociale orden' er ideel eller principiel, ikke reel. Den sociale orden bygger pli autoritets- og magtstrukturer, hvorved det kollektive og individ~ielle allerede er blandet sammen. Det samme kan siges om forvaltningen og opr.etholdelsen af  den sociale orden, hvor individuelle interesser star overfor kollektive og sociale. Det er modsxtningen mellem det enkelte, sxregne og det tolale, helheden, der er p A   spil. Men som ideel forestilling kan den sociale orden reprasentere den kollektive opretholdelsesdrift.

Et fjerde felt for hemn~eligl-ieder udgores af det, der ligger hinsides menneskelig forstiielse og fornuft; det der unddrliger sig begrebets beherskelse, men som samtidigt ikke er det szregne. Det er det religigse, det mystiske, det vi senere vil kalde 'det Hellige';  det man defainerende har kaldt det over-naturlige, for at underminere dets realitetsstritus. »Der er mere i himlen og p A   jorden, end vor filosofi har d r ~ m t om&lt;&lt;, siger major Briggs i en samtale umiddelbart efter Lelands d ~ d , hvor emnet er 'det Gode' overfor 'det Onde'.  P A   sarnme made som det sanseligt-kropslige er dette ikke en (verdslig) orden. Orden skabes i menneskers begrebslige on1g;ing med ting og forhold, og som sociale konventioner. Det man ikke begrebsligt kan organisere benzgtes eller fortrznges (som 'Das Unheimliche') -dette har i det mindste vreret en kraftig tendens indenfor den vesterlandske taenkning, og det er przcis det, der kendetegner oplysnirigs- og beherskelsesparadigmet, som stadig er hegemonisk.13 Men netop ben~gtelseil og fortrailgiiirigeii udggr her -som i de Øvrige felter -tillige fascinationen, den perverse nysgerrighed.

Vi far altsa fire felter -Natur, Videnskab, Lov og Det Hellige -der pil hver sin made rummer og organiserer hemmeligheder, der positivt eller negativt er konstitutive for Orden. De fire felter er naturligvis ikke skarpt afgrznselige; tvzrtimod er det deres sammenblanding, der er interessant -ikke mindst nar det angar Twin Peaks.

I Twin Peaks er det Dale Cooper, der i egenskab af den hidkaldte FBI-agent star i centrum for disse hernrnelighedsstrukturer,  som han til en vis grad tillige star udenfor. Alt og alle synes at kommunikere med Cooper. Hvis Cooper u d g ~ r et centrum, kan de fire heminelighedsfelter skitseres p A   f~lgende made:

1

Cooper inkarnerer for savidt elementer fra alle fire sfaerer. Han er kropsligtsanselig i sin made at indsuge indtryk p3: douglas-granerne, den rene luft, kaffe, cherry-pies osv. sanses alle soin unikke sansninger med hele kroppen. Han bruger krop-ånd koordination i sin tibetanske metode; modtager hjzlp fra kzmpen; han folger loveri og bruger videnskab. For at opklare forbrydelsen og afdzkke de hemmeligheder -der reprxseiiterer alle fire sfzrer -den rummer, m2 han bruge hele registret: »As a rneniber of the bureau I spend most of my time seeking simple answers to difficult questions. In the pursuit of Laura's killer I've imployed bureau-guidelines, deductive technique, tibetean method, instinct and luck. But now I find myself in need of  something new, which in lack of  a better word, we shall call rnagic~.'~

I Twin Peaks finder vi forholdet melleiii orden og uorden spaendt ud mellem dimensioner, som reprmenterer u-orden. Derme linje gir fra det for-begrebslige, som psykoanalytisk kan reprxsenteres ved det præ-odipale, det der ligger for struktureringen ved  'Faderens  lov',  til det over-begrebslige, det metafysiske, som vi lader reprxsenteres ved 'Det Hellige'.  Den socio-kulturel- le orden er derimod reprasenteret ved forskellige instanser, der sØger at opretholde ordnen. Linjen for opretholdelseri af ordnen er derfor ikke udspændt mellem nogle yderpunkter, men er kontiiiuei-lig ud fra uendeligheden af mulige opretholdelsesinstanser. Mari kan rnAske hzvde, at den grundlæggende konflikt i Twin Peaks er konflikten mellen1 disse to linjer, som ogsA kan markeres ved to forskellige ordiler: forestillingen om en kosmisk orden mellem det gode og det onde; det hoje og det lave; sjzl og krop osv. Denne stir over for en verdslig forestilling om social orden, reprmenteret ved en ~ d i p a l orden, der ikke anerkender en anden og mere fundamental orden, hvori den sociale orden blot er en lille brik i kampen mellem det gode og det onde.

Vi finder i Twin Peaks markante og differentierede reprmentationer for de forskellige sfzrer for hemmeligheder:

I figuren er de reneste inkarnationer af en instans fremh~vet, siiledes er Jacques deri mest kropsligt-sanselige, hvilket vises i  scenen, hvor han beretter for Cooper, hvad der skete de11 aften Laura blev drcebt. Man ser et close-up-billede af Jacques mund i slow-motion, da liaii beretter detaljer fra aftenen, hvor beostzreri Waldo hakkede i Lauras skulder. Linierrie markerer, at vedkommendes karakter forskydes i  retningen af et andet felt. Andys motorik viser, at han har nogle problemer med kroppen. Hawk har tnek, soin viser ind i det An- delige felt. Osv.

Det er ikke noget tilfzelde,  at reprzesentatioileine er maskuline. Den kvindelige sfaere er maske den mest hemmeligliedsfulde af dein alle i Twin Peaks. »In the grand design, women were drawn from a different set of blueprints«, forklarer Cooper. Nar den kvindelige heinmelighedssfzre griber ind i den maskuline orden, er det at kaos opstar -jvf.  dr. Jacobys »Laura had secrets«. Coopers, nar det kommer til stykket, ikke szrligt vellykkede opklaringsarbejde -han overser spor, og niir han endelig ser dem, er det snarere fordi sporene kommer til ham, end fordi han finder dem -har miske at gore med denne sammenblanding.

## Ordenens henznzeligheder

Det eneste der er galt med Dale Cooper, er -siger Audrey -Men det er ogsi som om, der mangler noget.

at han erperfecf.

Cooper er pafaldende u-erotisk. I-Inns stzrke sanselighed -hvadenten det gzlder kaffe, cherry-pies eller douglas-graner -er mest af alt przget af en barnlig umiddelbarhed. P3 den anden side viser scenen p i   skydebanen sublim dnftsbeherskelse. Symptomalt nok s2 har Cooper og betjentene netop diskuteret kvinder, hvorpa Cooper affyrer sit potente vAben, med respektindgydende pracision. At det tager s A   lang tid for Cooper at opklare mordet, og at han overser flere spor, skyldes m2ske en blindhed, der netop har med det erotiske og seksuelle at gore. For selvf@lgelig Ilar ogsA Cooper sine hemmeligheder: er

han a detective or a pervert.I5

Kernen i plottet: hvem drzbte L;iuia Palmer? er incest. Laura blev myrdet af sin far Leland Palmer (der ganske vist var besat af den onde ånd BOB, om hvem Laura skriver i sin dagbog: »Isn't sex weird ... This guy can really light my F-I-R-E«). Der er altsi ikke kun tale om drab, men om brud p i   et fundamentalt tabu og denned p A   den herskende orden.16  Dette ved Cooper godt. I en drom har Laura hvisket ham svaret i @ret. Men som det ofte gAr, s5 har Cooper nzste morgen glemt det igen. Nu er der jo en grund til at man glemmer dramme. I sovnen sznkes den censurtzrskel, der i vigen tilstand forhindrer fortrangt materiale i  at n A   frem til bevidstheden. Men i dromrnen kan det fortrzngte trzde frem, dog for igen at blive foitrzngt, nar censuren atter er agtpigivende. Nar Cooper glemmer svaret fra drc~mmen, s2 kan det skyldes fortrzngning af incesten, noget der tilsyneladende er for smerteligt for Cooper. Selv efter at Leland er afsl~ret, er det ikke incesten Cooper taler om. Han fastholder, at Leland var besat af BOB, for »er det lettere at forsti, at en far voldtager og drzber sin datter? Er det mere betryggende?«

OgsA Cooper har sine hemmeligheder, og som alle andre hemmeligheder i Twin Peaks, kommer de langsomt op til overfladen. I smA bidder far vi indblik i Coopers fortid. Allerede tidligt erfarer vi, at et eller andet afgorende skete i Pittsburg. Pittsburg antager eftcshhden karakter af urscene, den fundamentale kerne Coopers handlinger er bygget op om.17

Cooper har i overfort betydning to fxdre. Gordon Cole er hans overordnede i FBI. Cole spilles af David Lyrich, Twin Peaks', og  dermed ogsA Coopers, skaber. AltsA en fader af mere Andelig eller metafysisk karakter. Den anden far er Windom Earle, Coopers gamle partner fra FBI, den der har lzrt ham alt; men som nu er blevet gal. De to fzedre er metonymisk forbundet i Shelly/ Shelley. Den starrkt tunghore Gordon Cole kan p2 mirakulos vis hore servitricen Shelly Johnson, selv uden h@reapparat.18 Windom Earle h@rer  Audrey recitere et digt af Shelley. Vi fAr fglgeilde opstilling:

Antallet af o'er i navnene angiver en rangorden. Cole er Skaberen (med en treenighed af o'er og naturligvis bogstaverne G-O-D), Cooper er sgnnen (hvis to o'er  angiver hans  savel jordiske som Andelige herkomst), og Earle den frafaldne Lucifer.

Bogstavet o far tydeligvis en sammenknyttende funktion. Den diagonale relation er Fader-SØ~, altsa det familiale. Den vertikale relation -Faderen -understreger sonnens mangel. Det dobbelte o i Coopers navn peger p A   det potentielt kritiske bos Cooper: hvilken vej vil han svinge -op eller ned? (herom senere). Der er tilsyrieladende et c for meget i Windom Earles navn. Det kunne strengt taget undvzeres -er ove?jl@digt. Men lzser man hans navn som et anagram for random evil (og Eai-le  er  jo  ikke den virkelig onde), ser vi at w mA  splittes op i to enkelte v. Anagrammet kan demled skrives: Random ,""'il. Det overfl~dige e peger altsA p3 overskuddet, det excessive -eller med Batailles udtryk: den ford0mte del -det onde (vi vender tilbage til dette).

Bogstavets betydning ekspliciteres i serien selv: Da Cooper -med sin tibetanske metode -kaster sten efter flrisker, koncentrerer han sig om bogstavet &gt;&gt;J«, da det star a n f ~ r t i Laura dagbog. Det er da ogsA et hyppigt forekomrnende bogstav  i personernes navrie. Bogstavet »O« er imidlertid mindst lige s A

hyppigt; men da det optrzder i Coopers eget navn, er h a n   maske blind for dets betydning. Og Bob efterlader bogstaver som en signatur under sine ofres negle.

Denne bogstavleg er ikke tilfzldig i Lynchs vxrk. I Blue Velvet har vi -som ofte hos Lynch -en splittet familie. Dorothy Vallens' mand -Don -og barn -Donny -er bortfgrt af Frank Booth. Familiestrukturen understreges af navnene.

Igen ser vi bogstavet »o« som sammenknyttende i en diagonal, familial relation, mens faderen er indskrevet vertikalt. Men en del af Dorothy m2 ngdvendigvis falde udenfor familien, dri hun er market af sin sadomasochistiske relation til Frank Booth. Dorothy -Booth. Hun er bade indenfor (Das Heirnliche) og udenfor (Das Unheimliche).

At denne bogstavleg ikke er tilfzldig, understreges i filmen. Da politiet afspzrrer omradet, hvor Jeffrey har fundet det afskarne @re,  er det med de fra film s8 vekendte gule plasticbAnd: 'Police line -do not cross'. I et nzrbillede ser vi en saks klippe bandet over ned gennem ordet 'not' saledes: 'Do n/ot cross' -og navnet Don trader frei11. Det er jo faderens navn, den fravzrende Fader,19  ordenens garant. Uden Fademavnet bryder strukturen sammen. Et lignende forhold ggr sig gxldende i Twill Pcuks.

Det der hxndte i  Pittsburg -urscenen -var, at Cooper og Earle skulle beskytte en kvinde, der var vidne i en vigtig sag. Cooper forelskede sig imidlertid i kvinden, Caroline. tlaii var derfor ikke agtpagivende nok i sit arbejde, og hun blev myrdet. Caroline var ikke blot vidne, men tillige Windom Earles kone, og dermed symbolsk mor til Cooper. Altsfi incest igen. Derfor fortrznger Cooper svaret fra drgmmen.

Windom Earle blev vanvittig (af jalousi)  og var maske den, der drzbte Caroline. Nu har han s3 udtankt en afsindig plan for at hxvne sig p A   Cooper. Earle vil gennemspille urscenen igen; naclltriiglich som den burde have fundet sted: barnet der ser forzldrcnes samleje og derpil fortrarnger sit begzr efter moderen. Earle vil drxbe kvinden Cooper elsker -»and little Dale will have to watch~!

Coopers blindhed er altsa incesten, som han har fzlles med Leland. Leland kommer til at reprzsentere Coopers heinmelighed, hans morke bagside. At de to er forbundet, understreges af det tyggcguminimxrke de har til fzlles. For, som Cooper siger: »When two events occur sinlultaneously, pertaining to the same object of inquiry, we must always pay strict attention«. I dromrnen har en dvzrg fortalt Cooper, at »the gum you like is goirig to come back in style«. Da en senil tjener rzkker Cooper et stykke tyggegummi, udbryder Leland begejstret, at det tyggegummi husker han fra sin barndom, og tjeneren kan berolige ham med, at »the gum you like is going to come back in stylee. Dette forer s i   med sig, at Cooper pludselig husker svaret fra dromrnen: »My father killed me«. Tyggegummiet bliver altsa metonym for Cooper og Leland?'  og for incest.

Trods al sin leg med magi og det overnaturlige, s A   tematiserer Twin Peaks familien som 'det ondes' ophav: 'Das Heimliche' som 'Das Unheimliche'. Selv den mest harmoniske af familier-i-ie i Twin Peaks -Haywards -viser sig nu at have hemmeligheder.*' Det er et genkommende tema i hele Lynchs vzrk, at det er fortrzngte konflikter i familien, der kommer op til overfladen, sa snart den sarte facade af kemefainilieidyl begynder at krakelere. Pil åndernes og det ovematurliges plan kan man mc5ske godt skelne mellem det gode og det onde, men kommer man ned p A   menneskenes niveau, s A   bliver billedet mere sloret: savel den »onde«: Leland, som den gode: Cooper, bzrer pi frygtelige, tabuiserede hemmeligheder. Twin Peaks bliver saledes en kompleks fremstilling af  'det onde': metafysisk kan man arbejde med skarpt adskilte begreber -godt og ondt -, men i  det levede liv er sagen straks anderledes uhandterlig.  Selv de mest moralske, dem med de bedste intentioner er delagtige i  'det onde'. Som Albert Rosenfield, seriens kyniske menneskekender (han er retsmediciner og har dermed indblik i menneskene), siger: »Maybe that is what BOB is all about: The evil that man do«. Det er da ogsi signifikant, at Twin Peaks er filmet s c 5   de r@de  og brune farvetoner dominerer; som henligger byen i en evig skumringstime -Go~terdhmerung!

## Hemmelige ordner

Coopers egen hemmelighed, hans blindhed for sin egen m@rke  side, ffirer til slut til at han overmandes af deil. Cooper bes~ettes selv af BOB. Eller rettere -han fordobles i en god og en ond  Cooper. I bestrzebelseme pil at redde sin elskede Atmie Blackbum ud fra det ondes sted -The Black Lodge -konfronteres Cooper med den m@rke  side af alt -ogsa sig selv. I det suggestive slutbillede betragter en diabolsk grinende Cooper sit eget spejlbillede (supplement)

og ser -BOB. Hvilket er en gentagelse af en tidligere sekvens, hvor det er Leland, der i sit spejlbillede ser BOB. Dermed understreges  at Leland og Cooper er supplementrere. 'Dale' er en spejling af  'Leland'.  Hvis man staver Lelarid bagfra, og springer det umulige n og det sidste 1  over, stiir der: Dale. Kampen mod det Onde forfejles tilsyneladende -det Onde sejrer; ihvertfald siilznge vi ikke ser vor egen morke side i Øjnene -salznge Cooper ikke retter sit dobbeltblik -de to o'er -mod sig selv. De o'er hvis betydning han er blind for. Men da han endelig ser sig selv i ~jnene, er det for sent. Spejlet er knust, billedet  af  den perfekte  spejderdreng er krakeleret.  Da  Cooper vender sit unders~gende blik mod sig selv, ser han BOB.

Nu handler Twin Pcoks jo  ikke kun om Cooper, Leland og deres hcrnmeligheder; men om en hel bys hemmeligheder. Intrigerne og fortzllingerne er mange, og ikke alle kommer til c11 afslutning. Twin Peuk~ handler om en by, en En kultur, hvor forholdet niellem Orden og Hemmelighed ikke mindst er betydningsfuldt. Twin Penks er p i   sin vis ogsa et stykke antropologi. P2 sin egen twistede made handler Twin Peaks om hvordan vi hiindterer kriser og konfrontationen med det Onde.

Tematiseringen af det Gode og det Onde -og ikke mindst deres samrnenblanding -er i egentlig forstand en ternatiseiing af det Hellige.23  Det Hellige er det egentlige; det er f ~ r s t i  konfrontatiorieii med det Hellige, at de andre begreber opstar. Alt afhrengig af om det Hellige manifesterer sig som opbyggende eller destruktiv, vil  man tale om det gode eller onde. Silxnge  de to kan holdes

adskilt, er det OK; men blandes de sammen opstir der en krise.

Som allerede nrevnt er det i Twin Peuks svzrt at holde tingene adskilt. Det indre og det ydre, de levende og de dgde, det maskuline og det femininez4 -grznseme er udviskede. Deitil koniiner s% fordoblingerne som Twin Peaks er s i   rig pii. Lauras kusine Madelaine er en tro kopildobbeltgznger (spilles af den ,samme skuespillerinde). Laura vender tilbage som en ufrivillig erindring: Madelaille, der forer nied sig, at hele tragedien gentager sig, og tvinger Leland ud  i et nyt mord. Madelaine bliver vehikel for en Proust'sk Cjvf. madelainekagen hos Proust) 'wiederkehr des  Gleiclies', -en smertende erindring, der nachtraglich forlener det tornnie tegn Laum med betydning.

Heller ikke original og kopi er til at skille. Det er som om mordet pli Laura Palmer har faet den herskende orden til at bryde sammen, og nu hersker kaos -et kaos bl.a. Cooper uden held forsflpcr at bringe til orden igen. Man kan med Rene Girard tale om, at den lille by er ramt af en mimetisk krise.

I f ~ l g e Girard er det kendetegliende for kulturen, at mennesker sØger at imitere hinanden; en art mimetisk b e g ~ r . ~ ' Fosudsxtningen for at kulturen kan opretholdes, er at det miinetiske begxr holdes i ave. Det er i orden at strcebe efter at blive som idealet -den anden, men opnies der lighed mellem de to, vil idealet st8 i vejen for den begrerende, som nu vil rette aggression mod idealet. Et forskelsl@st,  indifferent sainfund vil derfor g A   under i et kaos af vold. Det er her man taler om mimetisk krise. For at overvinde en sadan krise, vil en kultur udpege en syndebuk som ophav til knscn. Kulturen vil s i   kunne samles om en samlet aggression mod syndebukken, der altsa kommer til at udg@re  den forskel, der igen bringer orden i kulturen. Den sociale orden afloser alles kamp mod alle.

I Twin Peaks er det Leland, der forksager den minietiske krise. Hans incestuØse forhold til Laura er et tabubrud, et brud med den herskende orden. Han har udvisket en grrense, der skulle forhindre ham i at hengive sig til det Samme -sit eget kØd. Det kaos, der derpi griber den lillc by, personificeres i den onde And  BOB, der netop ikke respekterer grarnser.

Det er derfor ikke gjort med at gore Leland til syndebuk. Krisen er dybere og overskrider i virkeligheden ogsd individet. Det Onde har altid holdt til i skovene omkring Twin Peaks og man har altid foi.s@gt at holde det ude af byen -f.eks. The Bookhouse Boys. Men manifesterer det sig i byen er krisen eksplicit.

Der er i Girards teori visse paralleller til Freuds teori om urhorden.%  Det cr som bekendt Freuds tanke, at et broderforbund gjorde opror mod urfaderen og dennes monopol p8 stammens kvinder. Forbundet kunne samles mod urfaderen, men faldt de tilbage til at dyrke stammens egne kvinder, gerAdede ogs8 forbundet ud  i en rriirnetisk krise. Derfor n15tte kvinderne hentes ind udefra, mens forbundet blev holdt sarilnien af eii slags latent homoseksualitet, hvori Freud s i   grundlaget for det sociale.

I Twin Peaks finder man ogsi forskellige broderforbund. Det mest i~jnefaldende er naturligvis FBI, der reprmenteres ved Cooper, Gordon Cole og Albert Rosenfield. Kigger man nzrmere p9 de navne, afsl~res interessante ting:

Dale Arden

Dale

Coo

' 6

er

Albert

Rosenfield

Gordon Cole

Flash Gordon

(Albert) Porter '

Hash Gordons (Jens Lyn) kzereste hedder Dale Arden, hvilket kunne pcge p A   en latent homoseksualitet melleni Gordon Cole og Dale Cooper. Dette understreges af forbindelse11  til Cole Porter, der som bekendt var homoseksu- el (og hed Albert til n~ellernnavn). Den indre sammenhzng, der g@r  FBI til et broderforbund, er dermed understreget.

Men der er ogs5 andre broderforbund: Thc Bookhouse Boys og Project BIue Book (som Major Briggs er tilknyttet). Disse er hemmelige eller Iogeagtige forbund, der arbejder for ordenens opretholdelse (og er -naturIigvis -rent maskuline forbund). At de er hemmelige, gØr dem forskellige fra den herskende orden. Det er netop i kraft af denne forskellighed, at de kan opretholde orden. Men denne forskel har ogs8 andre implikationer. Det er igen bogstavet o, der kommer til at spille en rolle:

## B o o k h o u s e B o y s B l u e B o o k

Det dobbelte o peger pa den latente, miinetiske krise. Det dobbelte o bliver fordoblingens mrerke (o'erne imiterer hinanden) -det mrerke der er sat p8 byen Twin Peaks, hvor fordobliiigenie jo netop f l ~ r e r e r . ~ ~ Alliterationen i Blue Book og Bookhouse Boys forstxrker blot den mimetiske krise. Det ser altsi paradoksalt nok ud til at disse forbund, der opretholder orden ved at stå udenfor den, samtidigt er med til at nedbryde orden. Vi er dermed tilbage ved det Helliges ubestenunelige natur. Ikke alene er det pafaldende med de dobbelte o-er; ogsi bogstavet »B« er i~jnefrildende. Der er  en overflod eller exces af Oer og B-er. Vi har med andre ord bogstavkoinbinationen BOB -Urfaderen, hvis totem er Uglen! BOB holder da ogsa til i skoven G h o s t w ~ o d . ~ ~

Ved at gribe bag om den kategoriale opdeling i det Gode og det Onde og i stedet tematisere det Hellige2" fjerner Twirz Peuks sig radikalt fra det stereotype. De kategoriale opdelinger f ~ r e r til blindhed og potentielt til undergang.  De svzreste sandheder er ikke n~dvendigvis de bedste -som Benjamin Home m i erfare -men de11  onde sandhed er irnmeivrek  stadig sandheden, omend det er 'Das Unheimliche' sandhed. Coopers jagt p8 den gode sandhed ender som et Beckettsk slutspil, en absurd og nxsten uendelig (15 minutter!) l ~ b e n rundt p i det hellige sted -The Black Lodge -uden at komme ud af stedet og uden at kunne skelne godt fra ondt. Ved kun at strzbe mod den ene kategori, ved at negere den negative, udviskes forskellen og en eskalerende entropi truer.

I Batailles generelle ~ k o n o n ~ i ~ " skelnes der mellem konsumtions- og produktionssamfund; hvor det f~rste er kendetegnet ved ophobning af overskud, der s8 destrueres i religi~st-ekstatiske ofringer; mens det andet kendetegnes ved geninvestering og udveksling: overskuddet investeres p8 ny, szttes atter i cirkulation.

Konsumtionssamfundets destruktion af overskuddet (det excessive): ofringen -er p8 én  gang destruktion af objekt og produktion af symbol. Ofret bliver saledes en grznsetilstand mellem to betydningssystemer: ofret er det Hellige, det heterogene, den fordomte del. Konsunitionssarnfundet rummer saledes sin egen negation, det er hele tiden i fare for at g i   under: en undergang, der gennemspilles i ofringen, hvorved den reelle uridel.gang afvzrges. Ofres det overflodige ikke, vil samfundet bryde sammen under den ophobede masse. Det heterogene bliver i si3 fald det Onde.

Produktionssamfundet derimod indskriver Iiele tiden overskuddet p2 ny: det homogeniserer. Det heterogene fortramges ved at overskuddet -det potentielt onde -hele tiden reintegreres, og deniied cirkulerer i  samfundet. Samfundet er saledes blindt for sit tvetydige grundlag og deilned sin mulige undergang; som det naturligvis ikke kan forsvare sig mod.

Twin Peaks er et sAdant produktionssamfund,31 der star vzrgelost overfor sin fordomte del: BOB, der netop trxkker det excessive til sig. Det heterogenes 'usynlige' tilstedevzrelse i det homogene er i Twin Peaks markeret ved fordoblingeme, anagrammeme, signifiant-overskuddet i navne (f.eks. Windom Earle, se ovenfor) osv.: tvetydigheder, der er ubestemmelige.  Er anagrammet tilstede i teksten (indre), eller er det noget vi Leser ind i teksten (ydre)? Det er ikke til at a f g ~ r e -og skal ikke afg~res. Men dette overskud i Twin Peaks krzver, at man som seer har justeret  sit 'tvesyn'.  Lynch og  Frost giver ingen (entydige) svar. Det er op til os og vor fantasi at afgore, hvad Coopers mØrke side, den onde dobbeltgxnger vil kunne udrette i Twin Peaks.

~How's Annie? How's Annie!«

## Blikkets subversio~z

Det fascinerende ved Twin Peaks er ikke blot, at serien giver indblik i det skjulte og fortrzngte -altsi3 tilfredsstiller en voyeuristisk  lyst; men i nok s2 h ~ grad spillet med blikket, med det at se overhovedet -tvesynet, twin peeks. I Twin Peaks er seeren ikke den passive modtager, men er selv medspiller -og bliver selv spillet med.

Man har i forbindelse med den klassiske Hollywood-film talt om et mandligt respektive kvindeligt blik.32  Udgangspunktet er subjektets fundamentale splittelse i filmoplevelsen; dvs. den syn~bolske kastration som den erfares med spejlstadiet. Nar barnet ser sig selv i  spejlet, kan det identificere sig med sit eget spejlbillede og dermed erfare sig selv som helt, som individ. Samtidigt m2 det fraspalte sig sin imaginxre forestilling om at vzre ét  med verden, og -primzrt -at vzre ét  med moderen. Denne mangel-erfaring heles symbolsk med barnets identifikation med den Anden -dvs. Faderen, Loven eller Autoriteten -ved indtrzden i  den symbolske orden. Eller rettere: det gzlder for

j

drengen, der ved identifikation med deii magtfulde Anden og ved projektion af manglen over p A   det kvindelige subjekt fortrsnger sin egen spaltning. Han bliver subjekt (underkastet) ved at identificere sig nied den Anden; han far sin identitet under den Andens blik.

Filmoplevelsen bliver problematisk for manden, fordi han p i   den ene side, for overhovedet at f A   noget ud af filmeii, n 1 A   acceptere dens imaginare verden; p A   den anden side fremkalder en s5dai-i  hengivelse til den pra-~dipale imaginaritet kastrationsangst. For at filmoplevelsen skal kunne vare udholdelig, tilbyder den klassiske film en spaltning af fiktionens identifikationssubjekt. Det mandlige -helten -er karakteriseret ved at vzre blik, vare den der ser og organiserer verden ved sit blik; jvf.  detektiven som klassisk stereotyp. AltsA den magtfulde projektion. Manglen projiceres ud p A   den kvindelige figur, der er karakteriseret ved at vzre  blikkets genstand.

Det mandlige tilskuer- eller seer-subjekt kompenserer for selve seer-erfaringen af at vare passiv modtager af det imaginzre, ved en ny spaltning af blikket. Seeren m A   p A   én  gang vare naiv og vidende. Naiv for at kunne tro, at det sete er  virkeligt (altsa tro pa filmens handling); men samtidigt vidende om, at det sete er irnaginart. Seer-subjektet m5 alts5 identificere sig med den Andens blik, det blik der skaber og organiserer det sete. I spejlstadiet bliver subjektet bevidst om sig selv soni et 'jeg' ved at se sig selv i spejlet; altsA identificere sig selv: »Det er 'mig' der«. 'Jeg' ser 'mig'; men ser ogsA at 'mig' ser p A   'jeg'. 'Jeg' kan imidlertid ikke selv se det 'jeg',  som 'mig'  ser. Subjektet er dermed fundamentalt fremmedgjort for sig selv, skabt af den andens blik, der med indtrzeden i den symbolske orden, bliver den magtfulde Andens blik. Nar seersubjektet i film-erfaringen identificerer sig med den Andens autoritative blik, er det for voyeuristisk -at se uden selv at blive set -at tilegre sig den viden, der giver magt.33  Derfor ni5 filmen if@lge  de klassiske konventioner ikke g@re opmarksom p A   sig selv som film. C@r den det, ophzves illusion p A   tendentielt traumatiserende vis: man taler om at billedet  ser tilbage p A   seer-subjektet, -voyeuren bliver a f ~ l f l r e t . ~ ~ Den Ai-iden straffer subjektet for at have tilegnet sig et blik, der ikke tilh~rer det.

Twin Peaks undergraver p i  flere planer det autoritative blik. For det fgrste er det primare fiktionssubjekt -Dale Cooper -ikke selv noget udprzeget autoritativt blik. Han overser flere vigtige spor, er blind overfor Lelands mistzenkelige adfard; og fgrst og fremmest: l-ian finder sjaldent selv spor, sporene kommer s A   at sige til ham: fra andre personer, fra Kampen,  ja, sagar fra Lauras drgrnrne. Hans maskulinitet er heller ikke entydig: alene navnet peger p A det androgyne, men ogsa hans »kvindelige« intuition og sanselighed.

De mange genrebrud er med til at Twin Peuks peger p2 sig selv som fiktion. Nar man tror at have etableret sig i en sikker seer-position, hvorfra man -fordi man tror sig fortrolig med genren -kan organisere (forudse) handlingen, s A bryder serien med konventionerne, og bevidstg~r dermed seeren om sin position; Twin Peaks ser p i   seeren, der dermed er »afsl~ret« som voyeur, og derfor skyndsomt m A   krybe i  skjul i en ny seer-position; dvs. f A   skabt sig overblik over den nye genre, og derfra atter kunne organisere fiktionsrurnrnet.

Den mest foniroligende og chokerende scene i Twin Peaks er  Lelands drab p A   Maddy Ferguson, hvilket ikke mindst hrenger sammen med netop spillet med blikket. Vi ser Leland stA foran spejlet. Der klippes til ny indstilling, hvor vi ser Leland direkte i Øjnene; i sig selv et »forbudt« billede, da Leland jo samtidigt »ser« os. Synsvinklen er spejlets. Der klippes igen ud til f ~ r s t e indstilling med Leland foran spejlet, men nu  er spejlbilledet BOB. Klip tilbage til den direkte ojenkontakt med Leland. Men nu  ved vi, at vi ser p A   Leland fra Lelands spejlbillede; dvs. vort blik er identisk med BOBs. Vi  er BOB, den onde And  der har drevet Leland til incest og drab p A   sin datter; og som nu er klar til et nyt, bogstaveligt  talt bestialsk drab!

Det er et radikalt trxk af Lyiicli at ggre vor synsvinkel identisk med spejlets. Det er et »umuligt« blik: vi ser nu  det 'jeg'  som kun 'mig'  kan se; dvs. vi ser os selv -Leland -som den Anderi ser os: en incestu~s drabsmand. Men samtidigt ophzves identifikationen nied den Andens blik, vort blik bliver den Andens blik, vi skaber Leland med vort blik og skaber dermed den incest og det drab, der er plottets kerne. Distancen er ophzvet, den distance, der ved identifikationen  beskytter os mod kastrationen, er ophzvet i og med den Andens blik bliver gjort synligt som i sig selv imagin~rt: spejlbilledets synsvinkel.  Der sker med andre ord et sanlnlenbrud af den symbolske orden, og vi regrederer til det imaginxre: fiktionssubjektet, den Anden, seer-positionen -altsammen er det imaginart. Vi regrederer inod en primzr narcissisme, hvor vi ikke evner at spalte os ud fra det sete til en sikker seer-position; den position er allerede en del af  fiktionens imaginzre. Vi bliver kastet tilbage til den imaginzre enhed med moderkroppen, tilbage til den incestu~se nzrhed til

moderen.

Normalt vil fiktionen tilbyde en redning af seer-subjektet, nemlig ved projektion  af manglen p L i   det kvindelige subjekt. Drabet p A   Maddy Ferguson kunne vzre en sAdan redning, men ogs8 her er Lynch radikal. Da Leland overfalder Maddy, skifter billedet ved stadige overblrendinger mellem Leland og BOB. Nar det er BOB, der er i billedet, benyttes slow-motion og ogsA lyden kores ned i tempo. Men derved bliver ikke blot BOBs stemme til en art rovdyr-br~l; ogsA Maddys paniske angstskrig bliver dyriske. Der opstar altsA et skisma mellem det vi ser: Kvinden som det konventionelle  offer for den bestialske mand; og det vi horer: ofret so111 bestie.  Offer og boddel glider sammen i det bestialske, dyriske -det heterogene. Samtidigt vises mordet som en kannibalistisk fortzringsscene. BOB bider i og af Maddy, mens Leland s l b hende. Den eneste »redning« for seer-subjektet er en psykotisk3s  forkastelse af det setes realitet, en autistisk, cllokaglig t r ~ k k e i l sig tilbage i sig selv.

Det er ikke mindst det radikale spil med blikket, der gØr ovennzvnte scene s%  chokerende og foruroligende. Ikke alene bliver vi gjort delagtige i 'det onde'; ogsa vor identitet rokkes der ved. Er vor identitet, nar det kommer til stykket, ikke blot en skr~belig facade, der kan styrte sammen ved mindste rystelse, s% vor egen indre BOB slipper l ~ s ? Det synes at vzre Lynchs synspunkP6; men ogsa det Lynch fascineres af: de dunkle og skjulte sider ved mennesket. Der synes p2 den ene side at vrere en grundlaggende pessimisme i hele Lynchs vzrk; men p2 den anden side er Lynchs vzrk ogsa et dementi af pessimismen: det m ~ r k e og onde er der, men det er en del af The Grand Design. Det kan bruges produktivt, konstruktivt og kreativt. BOB -det heterogene -bliver en metafor for den kunstneriske skaben. Den pzne, tilforladelige -omend excentriske -Dale Cooper viser sig til slut selv at rumme det monstrose. Men Cooper er maske den lige s i   pzne og tilforladelige David Lynchs alter ego. For Lynch rummer jo ogsA disse sxre, groteske og stzrkt foruroligende film. S2 det er maske instrukt~rens diabolske latter, der lyder til slut i Twin Peaks.

## Noter

1.  Ordspillet p9 afkom, afkast og reilte er en gentagelse af Platons ordspil i Staten (507A), hvor solen lxses som 'det godes'  afkom og rente: tokos.
2.  Se Sct. Augustin: Bekendelser; 11, 29. Skt. Ansgars Forlag, Kebenhavn, 1988.
3.  Nachtraglich er Freuds begreb for en senere bearbejdning og betydningstilskrivelse til en  'tidligere'  erfaring, hvilket ikke lader det konkrete indhoId i erfaringen uberert. Det er tillige den made, hvorp9 vi f9r vore dr@mme til  at betyde noget, p i trods af dremmenes tilsyneladende  anarkistiske struktureringsprincip. I denne samrnenhzng er det ikke uden betydning, at ilachtrfiglich ogs9 betyder et senere till a g , en udvidelse, et supplenzeilt.
4.  Giseejnene skal markere, at der ikke er stills i Eiseilsteins film, de er tvzrtimod supplementer til filnien i alle denne terms betydninger. Der kan imidlertid godt vzre stills i en film, men det vil  altid netop vxre en standsning inde i filmen, hvorimod de omtalte stills er uden for filnien. Men i og med, at de er stills 'fra' filmen,  virker de ind p9 filmen bredt fosst9et,  og deres eksterioritet kan derfor ikke fastholdes. Filmen virker ogs9 ind p9 Ixsningen af de udvalgte stills. Distinktion mellem det ydre og indre vises sig atter en gang at vrere problematisk.
5.  Roland Barthes: 'Den tredie  mening'.  I: K~iltur og klasse. Nr. 44 1983. S. 21 og 22. De skarpe parenteser er oversxtteren: Peter Larsens.
6.  Se Umberto Eco: ~Lreserens rolle«.  I: Michel Olsen (red): Vmrk og lmser. Borgen. 1981. Se ibid. s. 34. I bogen ScreeniPlay. Derrida and Film Theory forseger Peter Brunette og Davis Wills med udgangspuilkt i Jaques Derridas dekonstruktive

- tzenkning at oparbejde en anagranimatisk lzsestrategi  i  forhold til film.
7.  Roland Barthes: Det lyse kamnier. s. 71.
8.  Bogstavet '0' spiller i  det hele taget en vigtig rolle. Herom senere.
9.  Sigmund Freud: »Das Unheimliche«, Gesunzmelfe  Werke bd. XXII, Frankfurt a.M. 1978.
10. Lejligheden = Das Heimliche, hje~nmet. jvf.  ogs9 Freud: ens oprindelige hjem er moderskodet, som man lznges efter at vende tilbage til. Denne Izngsel er imidlertid fortrzengt, hvorfor moderskØdet -Das Heimliche -nu bliver uhyggeligt -Das Unheimliche. jvf. ogsi Anne Jerslev: »Rejsen til det mØrke kontinent -Blue Velvet«, Kultur &amp; Klasse nr. 64.
11. Det, der ligger uden for ordenen er naturligvis tillige med til negativt at konstituere ordenen ved at vzre det udgrxnsede andet. Dette er Foucaults pointe omkring italeszettelsen af det anomale, hvilket przcis skaber forestillingen oIri det normale.
12. Sigmund Freud: »En illusions fremtid«, in Krc.rlighedslivets  psykologi, KØbenhavn 1990.
13. En af de bedste refleksioner over dette er stadig Horkheimer &amp; Adomos: Oplysningens dialektik. Gyldendal. K@benhavii,  1972.
14. Jvf. The One-Armed Mans kryptiske: »In darkness of future past, the magician longs to see, one chance heard betweeri two worlds: Fire, walk with me!«
15. Navnet Dale er ogsi interessant, da det b9de kan vzre en mands og en kvindes navn. Cooper har da ogs9 flere »kvindelige« dyder, f.eks. hans sanselighed og intuition. P i   et tidspunkt dukker en af Coopers gamle bekendte op: Dennis Bryson, der nu er blevet til Denise Bryson. Skal vi s2 blot vente p i   at Cooper kommer ud  a f skabe  t?
16. Det uddyber vi andetsteds, se Ove Christensen &amp; Claus K. Kristiansen: Twin Peaks -en anderledes TV-kultur, iii Jens F. Jensen  (red.): Analyser  af tv og  tv-kultur, Medusa. KØbenhavn, 1991.
17. Pittsburg -pit:  brØnd. BrØnden er for Bataille et billede p i   det utilgzngelige og hemmelige: »den afgrund, soni erotismen og dØden har ibnet i os«.  Citeret fra Hans Alstrup Petersen:  »Georges Bataille og det hellige«, in: Religiorlsvidenskabeligt Tidsskrift N. 7, oktober 1987, s. 47.
18. Anne Jerslev har pipeget, at Coles tungliØr1ied kommer til at betyde, at Cole ikke kan have hemmeligheder: alt ni9 r9bes til ham, og han selv riber til andre. Anne Jerslev: David Lynch i vore Ojne, Frydenlund, KØbenhavn 1991, s. 167.
19. Ikke kun Don er frav~rende. Jeffreys egen far rammes i filmens start af et hjertetilfarlde og ligger lammet p9 hospitalet. Det er netop efter et besØg hos ham, at Jeffrey finder det afsk9rne Øre.
20. Navnet Leland kan igvrigt, som navnet Dale, vzre b9de mand- og kvindenavn!
21. Hvilket afslØres i endnu en urscene: Skjult oveivzrer Donna en samtale mellem sin mor og Benjamin Horne, hvoraf det fi.emg9r at Benjamin antagelig er Donnas far. Igen en nachtraglich urscene befordret  af Audrey Home, hvis voyeuristiske tilwjeligheder vi  allerede er fortrolige nied; hun er da ogsi mere vidende end den hidtil uskyldige halvsØster (Ma)Donna.

Da Benjamin i sine bestrxbelser p i  at blive et godt menneske beslutter sig for at forklle den svzreste sandhed fØrst -at han er Donnas far -drzbes han miske af den ellers gennemsympatiske og humane dr. Hayward. Sandheden og det Gode f ~ l g e s ikke ndvendigvis ad -Sandlieden kan vxre Ond. »Vi hader dens afslØnng«.

22. Kultur p9 flere planer. Den lille provinstlxkke (jvf. ogs9 Fredric Jameson:  »Film -Nostalgia for the present«, in Postnroder~zism or the cultural logic o f   late capital i m ,   London/New York  1991), amerikansk kultur, mediekultur etc.
23. Jvf. Laurits Lauritsen: »Det hellige hinsides det religiese«, in Paradigma, 3. Arg. nr. 4, 1989. Det Hellige m9 forst9s som en grznsetilstand mellem erkendelse og det uerkendelige.  Det Hellige domesticeres i de religifise forestillinger, men foreligger f@r  disse (a priori) som rxdslen for det ukendte. Det Hellige har saledes affinitet til det hemmelige (det Hellige som das Unheimliche).
24. Transvestitten DeiinisPenise er den eneste, der har et uproblematisk  forhold til sin dobbelte identitet: han/hun har erkendt sin kØnsmxssige ubestemmelighed og kan dermed leve med den.
25. Jvf. René  Girard:  »Heninlod en systematisk definition af  det hellige«, in Paradigma op.cit. s. 23-30, og Hans J. Lundager Jensen: Reni Girard. Anis. Frederiksberg, 1991.
26. Sigmund Freud: Totem og tabu, Kobenhavri 1983.
27. Jvf ogs9 den folkloristiske opf~ttelse af  dobbeltgxngeren som dØdsvarsler.
28. Cooper er geimem sit dobbelte o ligeledes nixrket, -og m9 saledes logisk nok ti1 slut forenes med det Onde: Cooper f&amp; selv en dobbeltganger. Det dobbelte o f i n der vi naturligvis ogs9 i Blue Velvet med psykopaten Frank Booth. Det er i Twin Peaks tillige fristende at bringe den legendariske FBI-chef J. Edgar Hoover p9 banen.
29. Hvor det Hellige altsa ikke nodvendigvis forer religiese forestillinger med sig. Der er da heller ikke explicitte religiose refei-encer i Twin Peuks, og i og for sig ingen grund til at tro, at s9danne skulle ligge bag. N i k vi opsporer det Onde i anagramnier og bogstavsspil, -altsi signifianternes spil -s9 understreges derimod, at det Gode og det Onde ikke har referentiel  status, men er signifianter i et tekstuelt univers.
30. Jvf. Alstrup Petersen op.cit.
31. Jvf. ogs9 Eva JØrholt: »I erotikkens vold«, Kosmorama nr. 195, 37. Arg.  1991. Her læses den Lynch'ske fremstilling af det erotiske i forlangelse af Bataille.
32. Se f.eks. Vibeke Pedersen: »Blik og billede, reprxsentation  og position«, og Anne Jerslev:  »George Cukor's »Gaslight« og det mØdrene rum«, begge i Kultur &amp; Klasse nr. 69, 1991.
33. Jvf. at Freud taler om en prx-Ødipal partial-drift:  syns- og vidensdrift, der netop f@rer  til barnets opdagelse af k0nsforskellen. Denne drift fortrzenges med Ødipuskomplekset, men spiller oplagt en rolle i voyeurismen, der alts9 er en regression til det prae-Ødipale.
34. AngSende det traumatiserende i illusionsbruddet, s9  jvf.  urscenen: barnet, der uset ser foraeldrenes samleje. Kastrationsangsten er en refleks  af angsten for at blive afsløret.
35. Terminologien skal ikke forst9s som en patologisk betegnelse: at man bliver psykotisk af at se Twin Pec~ks. Termen dakker seer-subjektets position, sadan som det er indskrevet i fiktionen; der n 1 3   altsi skelnes niellem seeren som empirisk individ og seer-subjektet, der er en fiktiv konsti-uktion.  jvf. Torben Kragh Grodal: »Fiktionsteori og underholdningeris  genrer«, Kultur &amp; Klasse nr. 58, 1987.
36. Jvf. ogs9 Blue Velvet, hvor det el-  usikkert, om handlingen og dermed ogs9 den gniopvzekkende psykopat Frank er 'virkelig'  eller et produkt af hovedpersonen  Jeffreys fantasi. Se Anne Jerslev: »Rejsen til det mcjrke kontinent«, op. cit.