Den politiske presse - En analyse af danske avisers politiske orientering
Forfattere: Stig Hjarvard
Tidsskrift: journalistica ()

## Den politiske presse

En analyse af danske avisers politiske orientering

## AF STIG HJARVARD

Nyere medie- og presseteorier er generelt enige om, at i takt med at mediesystemet bliver mere kommercielt, får avisernes tilknytning til partier eller politiske grundholdninger en stadig mindre betydning. I det omfang, at nyhedsmedier udøver politisk indflydelse sker det alene i kraft af deres rolle som en uafhængig nyhedsinstitution, der via journalistiske valg påvirker den politiske dagsorden. Udviklingen i det danske avismarked modsiger imidlertid disse antagelser: Her ser vi på én og samme tid en vækst i en kommerciel og politisk neutral presse og en udvikling i den publicistiske presse, hvor der lægges betydelig vægt på politiske holdninger og værdier.

Såvel pressehistoriske udredninger som nyere teoretiske bidrag til forståelsen af pressens politiske rolle synes at være enige om, at pressen i den vestlige verden bliver mindre og mindre præget af politiske anskuelser og anknytninger til politiske partier. I USA begyndte afviklingen af 'the partisan press' allerede i 1800 -tallet, og kommercialisering og professionalisering af avisdrift og journalistik banede vejen for en massepresse præget af nyhedsorientering og objektivitet som journalistisk ideal (Schudson, 1978 ). I de nordiske lande begyndte løsrivelsen af aviserne fra de politiske partier ved begyndelsen af 1900 -tallet, men det var i realiteten først efter 2 . verdenskrig, at partipressen for alvor blev afviklet, og omnibuspressen - en presse for alle - blev det dominerende træk ved det samlede pressesystem (Høyer, 2005 ; Thomsen, 1981 ). Fælles træk ved denne udvikling var en øget uafhængighed af de politiske partier, en adskillelse af news fra views, en større markedsorientering og efterfølgende markedskoncentration, hvor den tidligere eksterne pluralisme mellem aviser af forskellig politisk  observans  blev  erstattet  af  en  intern  pluralisme.  Som konsekvens skulle  den  enkelte  avis  i  højere  grad  repræsentere forskellige synspunkter på opinionssiderne, og samtidig udvikledes  en  journalistisk  professionalisme  båret  af  idealerne  om  at rapportere upartisk og kritisk undersøge magtudøvelsen i samfundet, dvs. udøve rollen som fjerde statsmagt.

Nyere teoretiske bidrag har udviklet vores forståelse af forholdet mellem pressen og det politiske system, men generelt synes de at bekræfte den nævnte historiske udviklingstendens. Timothy E. Cook ( 1998 ) argumenterer således for, at nyhedsmedierne har opnået en stor uafhængighed vis-à-vis de politiske institutioner (parlament, partier osv.), men frem for at se dette som et udtryk for en afpolitisering af nyhedsmedierne har de i stedet indtaget en ny politisk rolle i samfundet. Nyhedsmedierne er selv blevet en slags politisk institution, og journalister kan betragtes som politiske aktører, fordi de nu udfylder en vigtig politisk funktion: De formidler ikke alene politisk relevant information, men bidrager dagligt til konstruktionen af den politiske dagsorden. I konsekvens heraf må de andre politiske aktører og institutioner i et vist omfang indrette sig efter de normer og rutiner, der kendetegner nyhedsmedierne. Paradokset er ifølge Cook, at nyhedsmediernes politiske indflydelse er et resultat af deres adskillelse fra de politiske institutioner:

[…] the political role of newspersons is that their political influence may emerge not in spite of, but because of, their principled adherence to norms of objectivity, deference to factuality  and  authority,  and  a  let-the-chips-fall-werethey-may  distance  from  the  political  and  social  consequence of their coverage (Cook, 1998 : 85 ).

Ud fra dette synspunkt er det netop pressens apolitiske karakter, der giver den politisk indflydelse, ikke mindst ved at nyhedsværdier bliver en vigtig faktor i den politiske dagsordenssætning. I en dansk sammenhæng har Cooks tilgang inspireret studier hos ek- sempelvis Lund ( 2002 ) og Pedersen et al. ( 2000 ). Cooks argument er et vigtigt korrektiv til den opfattelse, at partipressens afvikling nødvendigvis skulle være synonym med en tilsvarende reduktion i pressens politiske betydning. Selv den mest objektive journalistik  kan  få  politiske  konsekvenser,  og  professionelle  journalistiske  normer  kan  blive  indoptaget  som  et  vigtigt  hensyn  i  de politiske institutioners virkemåde. Ikke desto mindre bekræfter Cooks tilgang opfattelsen af, at nyhedsmedierne generelt set er blevet afpolitiseret, i den forstand at de alene styres af professionelle og kommercielle motiver. Det kan muligvis forklares ved, at han alene beskæftiger sig med nyhedsmedier i USA, der generelt har været drevet ud fra kommercielle snarere end politiske motiver. Nyere udviklingstendenser i USA modsiger dog delvist denne antagelse, hvor Fox News er et tydeligt eksempel på, at også meget  kommercielle  nyhedsmedier  kan  praktisere  en  holdningspræget journalistik og tiltrække sit publikum i kraft af politiske præferencer (Lyengar and Hahn, 2007 ). Analyser viser også, at tilsyneladende neutrale og mainstream aviser i USA kan udvise en systematisk politisk drejning af nyhederne (Kahn &amp; Kenny, 2002 ).

Daniel Hallin &amp; Paolo Mancini's ( 2004 ) konstruktion af regionale modeller, for hvordan forholdet mellem medier og politik har udviklet sig over tid, er en frugtbar måde at skabe en overordnet forklaringsramme som afsæt for at udforske nationale forskelle. Deres tre regionale modeller, den polariserede pluralisme model for  Sydeuropa, den  demokratisk  korporative  model for Nordvesteuropa og den liberale model for Nordamerika og Storbritannien, vidner om, at vi bør se nærmere på de specifikke relationer  mellem  det  politiske  system  og  mediesystemet  for  at kunne forstå de nationale karakteristika for pressen. De nordiske lande er prototypiske for den demokratisk korporative model, og her er der nogle afgørende forskelle sammenlignet med de to andre modeller, hvoraf vi her primært skal fokusere på spørgsmålet om politisk parallelisme mellem pressen og det politiske system, dvs. hvorvidt nyhedsmedier grupperer sig i forhold til skillelinjer mellem de politiske partier og ideologier.

I  den  polariserede  pluralistiske  model  finder  man  typisk  en stærk politisk parallelisme og en mindre grad af journalistisk professionalisme, hvor det modsatte er tilfældet i den liberale model.

//

I Sydeuropa finder man med andre ord en stærkere politisk stillingtagen  i  journalistikken  end  man  typisk  finder  i  USA,  hvor nyhedsjournalistikkens professionalisme er mere i højsædet. Tilsvarende er den polariserede pluralisme model kendetegnet ved en mere eliteorienteret avispresse og stærkere statslig påvirkning af mediesystemet, hvorimod den liberale model på et tidligt tidspunkt var præget af en massepresse og ringe statslig regulering af mediesystemet. På denne måde er den polariserede pluralisme model og liberale model hinandens modsætninger. Sammenlignet med disse træk udgør de nordiske lande en afvigelse: I den demokratisk korporative model finder man på én og samme tid en tidlig massepresse, en udvikling af journalistisk professionalisme, en høj grad af statslig regulering af mediesystemet og en vis grad af politisk parallelisme. Ifølge logikken fra de to andre modeller skulle alle disse træk ikke kunne være til stede på samme tid, da de forstås som modstridende faktorer: En massepresse og journalistisk professionalisme burde i princippet ikke sameksistere  med  politisk  parallelisme  og  større  statslig  regulering  af mediesystemet. Med andre ord udgør de nordiske landes pressesystem ikke kun en slags mellemting mellem de to andre modeller, men også en anomali.

Selvom Hallin &amp; Mancini giver en systematisk og komparativ gennemgang  af  regionale  forskelle  mellem  mediesystemer  og politiske systemer, finder de, at udviklingen som helhed skubber det europæiske mediesystem i retning af den liberale model. Set i dette lys, vil de regionale forskelle ikke være vedvarende regionale  særtræk,  men  successivt  blive  af  historisk  interesse  som følge af, at kommercialiseringen præger de to andre regioner i den liberale models billede:

Commercialization,  in  the  first  place,  is  clearly  shifting European media systems away from the world of politics to the world of commerce. This changes the social function of journalism, as the journalist's main objective is no longer to disseminate ideas and create social consensus around them, but to produce entertainment and information that can be sold to individual consumers. (Hallin &amp; Mancini, 2004 : 277 ).

Der er ingen tvivl om, at kommercialisering af pressen er en generel udviklingstendens i de fleste lande, men det behøver ikke nødvendigvis eller entydigt presse udviklingen i retning af den liberale model, som Hallin &amp; Mancini antager. Desuden er idéen om, at kommercialisering uundgåeligt vil formindske avisernes politiske parallelisme baseret på en liberal pressemodel, der ikke fanger de specifikke og sammensatte relationer mellem politiske institutioner og medier i andre lande. Grundlæggende set er problemet hos dem, at deres teoretiske ramme placerer den liberale model og den polariserede pluralistiske model som hver sin yderpol, og andre pressesystemer skal så placeres og forklares inden for denne overordnede modsætning. Den samtidige tilstedeværelse  af  politisk  parallelisme  og  journalistisk  professionalisme behøver  imidlertid  ikke  være  en  anomali,  men  kan  udmærket forklares logisk ud fra den historiske og aktuelle politiske og mediemæssige kontekst. Kommercialisering og professionalisering fører ikke nødvendigvis til den politiske parallelismes forsvinden; specifikke kendetegn ved mediesystemet og det politiske system kan resultere i andre udviklingstendenser end den liberale model tilsiger.

For den danske presses udvikling vil vi argumentere for, at der på én og samme tid foregår en ekspansion af politisk neutrale aviser,  fortrinsvis  trafikomdelte gratisaviser, og en udvikling i den publicistiske presse, fortrinsvis de betalte morgen- og frokostaviser,  hvor  der  lægges  betydelig  vægt  på  politiske  holdninger  og værdier. Det danske pressesystem bevæger sig ikke entydigt i den retning, som den liberale model foreskriver; der er snarere tale om, at under givne politiske betingelser kan kommercialisering både understøtte fremvæksten af politisk neutrale aviser og fastholde og uddybe den politiske stillingtagen i andre aviser. Snarere end at se denne udvikling som et fortsat paradoks ved det danske (og nordiske) pressesystem, skal man forstå den som en funktionel differentiering ,  hvor  forskellige  avistyper  under  indtryk  af  såvel  den  politiske  som  den  mediemæssige  udvikling kommer til  at  varetage  forskellige  funktioner,  der  tidligere  var indeholdt i stort set alle aviser.

I det følgende skal vi belyse den politiske parallelisme i danske aviser for på den baggrund at revurdere såvel den danske dags-

//

presses udvikling som ovennævnte teorier om pressens politiske rolle, hvilket munder ud i en ny model for pressesystemets historiske  forandring.  Politisk  parallelisme  mellem  mediesystem  og politiske institutioner kan belyses på flere måder, og vi skal her skelne mellem tre niveauer for politisk parallelisme. For det første et organisatorisk niveau, hvor den politiske parallelisme viser sig i formelle, organisatoriske bånd eller personlige netværk mellem det politiske system og medierne. For det andet et indholdsmæssigt niveau, hvor den politiske parallelisme afspejler sig i avisernes indhold i forskellige genrer som leder, debatstof, nyheder, analyser m.fl. For det tredje et modtagerniveau , hvor den politiske parallelisme er synlig i form af systematiske politiske præferencer hos publikum for den ene eller anden avis som følge af deres opfattelse af avisens politiske ståsted.

Partipressens gradvise forsvinden i løbet af det 20 . århundrede har på afgørende vis svækket den politiske parallelisme mellem avis og enkeltpartier på det organisatoriske niveau. Praktisk talt alle  aviser  er  i  dag  uafhængige  af  partipolitiske  interesser,  og  i stedet bekender nogle aviser sig til en politisk hovedstrømning, sådan at eksempelvis Jyllands-Posten er et 'uafhængigt liberalt dagblad', og at 'Politiken og Ekstra Bladet ledes som uafhængige radikalt-socialliberale blade og organer for dansk frisind' (citater fra avisernes hjemmesider 17 . 10 . 07 ). Andre aviser og ikke mindst gratisaviserne indtager ikke en sådan politisk orientering. Hvordan denne bredere politiske orientering nærmere finder organisatoriske udtryk vil ikke blive behandlet nærmere her, men i stedet vil vi koncentrere os om den politiske parallelisme i indholdet og på modtagersiden.

## Politisk polarisering

Gennem det sidste årti har det danske politiske system undergået en polarisering. Hvor den Christiansborgpolitiske scene tidligere har  været  kendetegnet  ved  mindretalsregeringer,  der  har  søgt parlamentarisk støtte hen over midten, er dansk politik i dag domineret af to politiske blokke, henholdsvis en centrum-venstre blok og en højreblok. De to blokke har først og fremmest været delt på de værdipolitiske områder som f.eks. flygtninge og ind- vandrere, Irakkrig, miljø og voldskriminalitet, hvorimod de traditionelle  økonomiske  og  fordelingspolitiske  områder  i  mindre grad har kaldt på blokpolitisk konfrontation. Den nye blokpolitik har resulteret i en opdeling af den landsdækkende presse i et regerings-oppositionspresse mønster, hvor eksempelvis JyllandsPosten og Berlingske Tidende har støttet regeringens politik, og Politiken og Information har støttet oppositionens politik. Aviserne har naturligvis ikke fungeret som talerør for enkeltpartier eller politikere som i partipressens dage, men de har på lederplads og i den journalistiske dækning fremmet synspunkter og dagsordener, der har været sympatiske over for hver sin blok. For at  illustrere  denne  nye  blokpolitiske  parallelisme  på  det  indholdsmæssige plan vil vi fokusere på to tilfælde, hvor aviserne tog meget aktivt del i den politiske meningsdannelse, henholdsvis invasionen af Irak i 2003 og krisen omkring Muhammedkarikatu- rerne i 2005 -06 .

Som bekendt blev invasionen af Irak støttet af Danmark både politisk og militært, men den politiske beslutning om at deltage i krigen delte det politiske system. En analyse af danske mediers dækning af invasionen i Irak dokumenterede blandt andet, hvordan de enkelte aviser afspejlede forskellige politiske holdninger, selvom  hovedparten  af  nyhedsdækningen  beroede  på  samme kilder  og  især  koalitionens  kilder  (Hjarvard,  Kristensen  og  Ørsten, 2004 ). De politiske forskelle kom ikke overraskende til udtryk på lederplads i aviserne, hvor eksempelvis Jyllands-Posten gav  stærk  støtte  til  invasionen,  og  Politiken  var  ganske  kritisk. Den politiske tendens på de enkelte avisers lederplads var tillige synlig i opinionsstoffet (læserbreve, debatindlæg m.m.), sådan at man fandt langt flere indlæg, der støttede invasionen i JyllandsPosten  og  mere  kritik  i  Politiken  og  Information.  Endelig  -  og mest afgørende i forhold til argumentet om den fortsatte politiske parallelisme - så man, at avisens holdning på lederplads afspejlede sig i avisernes journalistiske dækning. Analysen af det journalistiske  stof,  som  aviserne  havde  valgt  at  prioritere  som forsidestof,  viste,  at  udvalget  og  vinklingen  af  historierne  i  Jyllands-Posten  var  mere  fordelagtigt  for  regeringens  position, hvorimod Politiken og Information var langt mere kritiske i de journalistiske forsidehistorier ( figur 1 ).

//

Tilstedeværelsen  af  en  politisk  parallelisme  var  også  tydelig under  krisen  omkring  karikaturtegningerne  af  Muhammed  i 2005 -6 , og den kan i sig selv betragtes som et resultat af den politiske rolle, som aviser og redaktører har tiltaget sig i dele af pressen  (Hjarvard, 2006 ).  Hverken  Jyllands-Postens  publicering  af tegningerne eller reaktionerne hos andre politiske aktører blandt flygtninge og indvandrere kan forstås uden at inddrage den politiske  sammenhæng,  som  Jyllands-Posten  og  andre  aviser  allerede indgik i før publiceringen af tegningerne. Da Jyllands-Postens kulturredaktør besluttede at offentliggøre de 12 tegninger og erklære, at også muslimer 'må finde sig i hån, spot og latterliggørelse' (JP , 30 . 9 . 05 ) var det ikke en isoleret handling fra en kulturredaktør, der handlede ude af trit med avisens øvrige redaktionelle policy. Tværtimod havde Jyllands-Posten og andre aviser, der støttede højreblokken i dansk politik, gennem flere år publiceret mange kritiske nyhedshistorier om flygtninge og indvandrere i Danmark, og ledere og opinionssider havde været præget af stærk kritik af eksempelvis islamisk fundamentalisme (Hervik,

Figur 1 Danske avisers dækning af invasionen af Irak i 2003.

0%

20%

40%

60%

80%

100%

Information

Jyllands-Posten

Politiken

Neutral/andet

Opbakkende

Kritisk

Fordeling i procent

Den overordnede politiske tendens i det journalistiske forsidestof i tre danske aviser: Politiken, Jyllands-Posten og Information. Stikprøve fra marts og april 2003. I alt 134 journalistiske enheder indgik i analysen, hvoraf 95 er artikler og 39 er større henvisninger. Kilde: Hjarvard, Kristensen og Ørsten (2004: 95).

2002 ). Tegningerne lå i forlængelse af denne redaktionelle linje, og  de  blev  bevidst  produceret  med  henblik  på  at  videreføre denne linje; der var således ikke tale om, at avisen rapporterede om  nogle  allerede  eksisterende  kontroversielle  tegninger.  Jyllands-Posten  inviterede  tegnere  til  at  afbilde  Muhammed,  og som følge af denne handlings åbenlyse politiske karakter, var to af  tegningerne  en  satire  over  Jyllands-Postens  intention  med disse Muhammed-tegninger, hvor en af tegningerne indeholdt en  tekst  med  arabiske  bogstaver,  der  sagde:  'Jyllands-Postens skribenter er reaktionære og provokerende'. Denne kritik af Jyllands-Postens handling i selve tegningerne blev dog overset i den efterfølgende politiske tumult.

Man  må  tilsvarende  forstå  reaktionerne  på  tegningerne  i denne blokpolitiske kontekst, hvor både aviser og politiske aktører for en stor dels vedkommende allerede havde indtaget deres faste pladser. For en række flygtninge- og indvandrergrupper og deres politiske støtter blev Jyllands-Postens publicering af tegningerne  set  som  endnu  et  led  i  en  vedvarende  politisk  kampagne  mod  muslimer.  Regeringen  og  statsministeren  støttede generelt Jyllands-Posten position, om end den kom under betydeligt pres fra traditionelle støtter i industrien, i takt med at den internationale krise forværredes, og boykot af danske produkter greb  om  sig.  Avisernes  stillingtagen  på  lederplads  og  journalistiske  prioriteringer  fulgte  regerings-oppositionsmønsteret.  En analyse foretaget af dagbladet Information af tre større dagblades forsider gennem 24 dage under denne krise viste, at Jyllands-Postens forsider lagde betydelig mere vægt på spørgsmålet om ytringsfrihed, hvorimod Politiken kontinuerligt bragte kritiske artikler  om  regeringens  håndtering  af  krisen.  Hverken  JyllandsPosten  eller  Berlingske Tidende  prioriterede  dette  emne  i  nær samme omfang (Information, 2006 ).

## En politisk opdeling af avislæserne

Hvis vi dernæst fokuserer på avisernes læsere, finder vi også dér en politiske parallelisme i det danske pressesystem. I figur 2 og 3 er de landsdækkende avisers læsere grupperet i forhold til deres politiske orientering (målt i forhold til læserens stemmeafgivning

//

ocent

læsere

100%

90%

80%

Total Andet Højrefløj Centrum Venstrefløj ved sidste folketingsvalg). I såvel 1997 og 2006 er der en systematisk sammenhæng mellem læserens politiske synspunkter og de enkelte avisers overordnede redaktionelle policy. Figur 2 giver et indtryk af situationen før der blev introduceret gratisaviser i Danmark, og figur 3 giver mulighed for at vurdere, hvordan situationen så ud efter et par af gratisavisernes tilkomst. MetroXpress og Urban udmærker sig ved at have en læserskare, der i høj grad afspejler befolkningens generelle politiske sammensætning; der er en ganske svag venstreorientering i deres læserprofil, hvilket formodentlig skyldes, at de som trafikomdelte aviser i storbyområder fortrinsvis læses af lønarbejdere. Betalingsaviserne har ikke Stemmeafgivning ved seneste folketingsvalg. Alle danskere fra 18 år og opefter i året 1997.  Højrefløj:  Venstre,  Konservative  og  Fremskridtspartiet/Dansk  Folkeparti.  Centrum: Radikale Venstre, Kristeligt Folkeparti og CD. Venstrefløj: Socialdemokratiet, SF, Enhedslisten og Minoritetspartiet. Andet: Stemte ikke, husker ikke, vil ikke fortælle om stemmeafgivning eller ikke gammel nok på tidspunktet til at kunne stemme. Total: Gennemsnit af hele befolkningen. Kilde: Index Danmark / TNS Gallup. N= 16.326.

Figur 2 Avislæsning og politisk holdning i 1997.

Procent

af læsere

100%

90%

80%

70%

20%

10%

Total Andet Højrefløj Centrum Venstrefløj bevæget sig i retning af gratisavisernes læserprofil, men fastholdt deres  politiske  læsergrundlag  som  enten  højrefløjsaviser  eller centrum-venstre  aviser.  Eftersom  den  danske  befolkning  som helhed bevægede sig mod højre i denne periode, ser man i visse tilfælde en mindre forskydning i denne retning. Flere gratisaviser blev som bekendt introduceret i 2006 , men tal for disses politiske profil var ikke tilgængelige i skrivende stund.

Sammenhængen  mellem  politisk  holdning  og  hvilken  avis, man læser, siger imidlertid ikke direkte noget om, hvordan læserne opfatter den pågældende avis's politiske orientering. For nærmere at belyse dette har vi foretaget en spørgeskemaunder-

Figur 3 Avislæsning og politisk holdning i 2006.

Stemmeafgivning ved seneste folketingsvalg. Alle danskere fra 18 år og opefter i året 2006. Højrefløj: Venstre, Konservative og Dansk Folkeparti. Centrum: Radikale Venstre, Kristendemokraterne og CD. Venstrefløj: Socialdemokratiet, SF, Enhedslisten og Minoritetspartiet.  Andre:  Stemte  ikke,  husker  ikke,  vil  ikke  fortælle  om  stemmeafgivning eller ikke gammel nok på tidspunktet til at kunne stemme. Total: Gennemsnit af hele befolkningen. Kilde: Index Danmark / TNS Gallup. N= 21.505.

//

søgelse blandt et repræsentativt udsnit af den danske befolkning, hvor de er blevet bedt om at vurdere den politiske tendens i en række landsdækkende avisers forskellige stofområder. Konkret er de adspurgt om den politiske tendens i avisens ledere, i sammensætningen af debatstoffet og i det journalistiske stof. De har kunnet angive den politiske tendens på en fempunktsskala over det politiske  spektrum:  venstreorienteret,  moderat  venstreorienteret, centrum, moderat højreorienteret og højreorienteret. De har tillige kunnet angive, at der ingen bestemt politisk tendens er i henholdsvis ledere, debatstof og journalistisk stof, ligesom muligheden for at svare 'ved ikke' har foreligget.

For at få et samlet indtryk af læsernes vurdering af den politiske tendens er det nødvendigt at sammenholde alle disse svarmuligheder. Den mest simple form for vurdering er, om mange eller få siger, at der ingen bestemt politisk tendens er i stoffet, men en høj grad af 'ved ikke'-besvarelser kan ligeledes ses som indikator for, at læserne ikke anser den politiske tendens for udtalt; i hvert fald har den ikke en karakter, der gør dem i stand til at vurdere den. En tilkendegivelse af, at den politiske tendens er enten højreorienteret  eller  venstreorienteret  giver  en  klar  indikation  af  en  holdningsmæssig tendens, mens en placering af avisen som præget af en centrumtendens kan såvel være et udtryk for, at læseren finder en klar politisk tendens, som en afspejling af, at læseren vurderer, at avisen alt i alt fordeler den politiske sol og vind lige. Der er tale om  en  internetbaseret  spørgeskemaundersøgelse  (CAWI)  gennemført i perioden 3 .-8 . september 2007 af analysebureauet Zapera med i alt 1 . 003 respondenter, og resultaterne er vejet i forhold til køn, alder, geografisk placering og politisk stemmeafgivning  ved  sidste  valg.  I  de  følgende  resultater  inddrages  alene vurderinger  blandt  personer,  der  inden  for  den  sidste  uge  har læst i den pågældende avis.

Figur 4 Læsernes  vurdering  af  den  politiske  holdning  i  Jyllands-Postens  journalistik. N=218. Gennemført af Zapera i september 2007.

Sammenligner vi først en enkelt betalingsavis, Jyllands-Posten, med en enkelt gratisavis, 24timer, og ser på læsernes vurdering af, om der er en politisk tendens i det journalistiske stof, finder vi markante forskelle. I Jyllands-Postens tilfælde finder kun 4 , 7 % af læserne, at der ingen bestemt politisk tendens er i det journalistiske stof. 22 , 1 % ved ikke, om der er en sådan politisk tendens, mens de øvrige angiver en placering på den politiske højre-venstreskala.  Her  finder 41 %, at  Jyllands-Posten  er  moderat  højreorienteret i sin journalistik, 12 , 1 % finder, at den er højreorienteret, og 13 , 1 % finder, at journalistikken er præget af en centrumtendens. Yderst få finder, at Jyllands-Postens journalistik befinder sig til venstre for midten. Ser vi dernæst på gratisavisen 24timer, der i øvrigt udgives af samme bladhus, ser vi en helt anden vurdering af det journalistiske stof. Her finder 13 , 3 %, at der ikke er nogen bestemt politisk tendens, og hele 47 % svarer 'ved ikke'. De resterende placerer avisens journalistik som entydigt præget af en politisk midtertendens. Mange læsere ser således en tydelig politisk tendens i Jyllands-Postens journalistik, mens 24timers journalistik altovervejende fremstår som apolitisk eller midtsøgende.

Forskellene mellem Jyllands-Posten og 24timer viser sig at afspejle en generel forskel mellem betalingsaviser og gratisaviser. Betalingsaviserne har nogenlunde samme lave svarprocent som Jyllands-Posten, når det gælder svarene 'ingen bestemt politisk tendens' og 'ved ikke', mens de øvrige gratisaviser ligger på nogenlunde  samme  niveau  som  24timer,  når  det  gælder  disse spørgsmål. Generelt gælder det, at læserne har lettere ved at vurdere den politiske holdning på lederplads og sværest ved at vurdere tilstedeværelsen af en politisk tendens i debatstoffet. Ande-

//

Figur 5

Læsernes vurdering af den politiske holdning i 24timers journalistik. N=236. Gennemført af Zapera i september 2007.

Tabel 1

Læsernes vurdering af politisk tendens i avisers ledere, debatstof og journalistiske stof. Procentandel af den pågældende avis' læsere, der finder, at der ingen bestemt politisk tendens er i det pågældende stofområde. N=1003. Gennemført af Zapera i september 2007.

|                    | Lederen   | Debatstoffet   | Journalistikken   |
|--------------------|-----------|----------------|-------------------|
| Børsen             | 3,9       | 4,3            | 9,2               |
| Berlingske Tidende | 0,4       | 3,3            | 3,8               |
| Jyllands-Posten    | 2,6       | 5,1            | 4,7               |
| Kristeligt Dagblad | 18,4      | 32,8           | 25,0              |
| B.T.               | 8,1       | 4,7            | 8,4               |
| Nyhedsavisen       | 7,6       | 8,2            | 10,1              |
| Urban              | -         | 10,3           | 13,9              |
| 24timer            | -         | 8,4            | 13,3              |
| MetroXpress        | -         | 11,5           | 13,3              |
| Ekstra Bladet      | 8,7       | 8,2            | 6,6               |
| Politiken          | 0,0       | 6,3            | 2,4               |
| Information        | 2,8       | 9,0            | 6,6               |

len af 'ved ikke' i vurderingen af den politiske tendens i det journalistiske stof placerer sig midt imellem de to andre stofkategorier ( tabel 1 -2 ).

Ser vi videre på, hvordan læserne af de pågældende aviser indplacerer  avisens  ledere,  debatstof  og  journalistiske  stof  på  en politisk højre-venstreskala, viser der sig markante forskelle ( figur 6 -8 ).

Læserne vurderer generelt, at der er en klar parallel mellem de holdninger, der kommer til udtryk på lederplads, i debatstoffet og i det journalistiske stof. Aviser som Information og Politiken vurderes til at være præget af en moderat venstreorientering, hvorimod aviser som Børsen, Berlingske Tidende og Jyllands-Posten er præget af en moderat højreorientering i alle stoftyper. Gratisaviserne placeres omkring en centrumtendens, men da der samtidig er omkring halvdelen af deres læsere, som ikke finder sig i stand til at svare på den politiske tendens, skal centrumtendensen, som nogle udpeger, nok snarere tolkes som en måde at an- Lpera l september &lt;00/.

Tabel 2 Læsernes vurdering af politisk tendens i avisers ledere, debatstof og journalistiske stof. Procentandel af den pågældende avis' læsere, der svarer 'ved ikke'. N=1003. Gennemført af Zapera i september 2007.

|                    | Lederen   | Debatstoffet   | Journalistikken   |
|--------------------|-----------|----------------|-------------------|
| Børsen             | 9,5       | 27,6           | 10,3              |
| Berlingske Tidende | 8,1       | 17,7           | 10,2              |
| Jyllands-Posten    | 18,5      | 21,9           | 22,1              |
| Kristeligt Dagblad | 5,8       | 9,2            | 5,8               |
| B.T.               | 29,7      | 42,9           | 34,4              |
| Nyhedsavisen       | 40,4      | 49,7           | 39,9              |
| Urban              | -         | 57,0           | 49,6              |
| 24timer            | -         | 57,9           | 47,0              |
| MetroXpress        | -         | 55,7           | 47,3              |
| Ekstra Bladet      | 27,5      | 36,3           | 31,3              |
| Politiken          | 7,8       | 17,9           | 10,0              |
| Information        | 9,3       | 9,3            | 9,3               |

at Lapera I september 200/.

Information Politiken Politiken

Figur 6 24timer og Urban har ikke ledere i traditionel forstand). N=1003. Gennemført af Ekstra Bladet Ekstra Bladet

Læsernes vurdering af den politiske tendens på avisens lederplads (MetroXpress, Zapera i september 2007. Nyhedsavisen Nyhedsavisen

Kristeligt Dagblad

Figur 7 Læsernes vurdering af den politiske tendens i debatstoffet. N=1003. Gennemført af Zapera i september 2007.

give manglende eller varieret politisk tendens end som et udtryk for  en  meget  markant  artikulering  af  et  politisk  centrumsynspunkt. Formiddagsaviserne Ekstra Bladet og B.T. placerer sig lidt til henholdsvis venstre og højre for centrum, og som helhed pe-

Venstre-

orienteret

Venstre-

orienteret nemtørt at zapera I september 200/.

Information Politiken

Figur 8 Læsernes vurdering af den politiske tendens i det journalistiske stof. N=1003. GenEkstra Bladet|

nemført af Zapera i september 2007.

ger vurderingerne af deres politiske ståsted og andelen af 'ved ikke'-besvarelser på, at de, hvad angår politisk tendens for læserne,  udgør  en  mellemting  mellem  morgenavisernes  tydelige politiske tendens og gratisavisernes mangel på samme.

Nu kunne man indvende, at den tydelige overensstemmelse mellem læsernes vurdering af politisk holdning i leder, debatstof og journalistisk stof skyldes, at nogle af respondenterne ikke evner at skelne klart mellem disse stofområder eller ikke formår at skelne  mellem  en  politisk  tendens  eller  simpel  vinkling  af  en journalistisk historie. Men en sådan fortolkning er der næppe belæg for. En tidligere undersøgelse blandt et repræsentativt udvalg af danskerne peger på, at de udmærket formår at skelne mellem de forskellige måder, som holdninger kan sætte sig igennem på, også når det gælder det journalistiske stof ( figur 9 ). Adspurgt, om nyhedsstoffet  er  påvirket  af  avisens  eller  journalistens  holdninger, svarer ganske få, at det ikke er tilfældet, og ganske få ved ikke, om det er tilfældet. Knap 45 % af befolkningen vurderer, at 'nyhedsartiklerne i det store og hele er saglige, men præget af en journalistisk vinkel', mens godt 35 % vurderer, at 'nyhedsartiklerne undertiden er præget af avisens holdninger til emnet'. Endelig siger godt 8 %, at 'nyhedsartiklerne er undertiden præget af

Venstre-

orienteret Svar på spørgsmålet: 'Avisernes nyhedsartikler fortæller om, hvad der sker i samfundet.  Vurderer  du,  at  nyhederne  er  påvirket  af  journalistens  eller  avisens  holdning? (f.eks. i valget eller vinklingen af nyheder, brugen af billeder m.m.)'. Respondenterne er blevet bedt om, at svaret skal tage udgangspunkt i den avis, man har læst mest i den seneste måned. N= 912. Gennemført af Zapera i januar 2005.

Figur 9 Vurderinger af nyhedsartiklers mulige holdning

en bestemt partipolitisk grundholdning', hvad der turde være et ganske stærkt udsagn, der går på tværs af enhver opfattelse af journalistisk  upartiskhed.  Meget  tyder  altså  på,  at  der  er  delte meninger om, hvorvidt journalistikken er båret af journalistiske, bredere holdningsmæssige eller politiske synspunkter; men der er ikke noget, som peger i retning af, at avislæserne ikke kan forholde  sig  kritisk  evaluerende  til  journalistikkens  politiske  tendens.

Som helhed peger disse resultater på, at der for betalingsaviserne eksisterer en betydelig grad af politisk parallelisme, såvel i den objektive læseradfærd (læsning af avis følger politisk holdning) som i den subjektive vurdering af avisens indhold (ledere, debatstof og journalistik opfattes som politisk tonet). Endvidere peger svarene på, at den journalistiske institutions ideal om adskillelse af nyheder fra holdning, af news fra views, blandt en del af befolkningen ikke vurderes at være realiseret - og som adfærden viser - at den heller ikke i alle tilfælde er ønsket. For nogle læsere er valget af avis netop bestemt af den pågældende avis' holdning i såvel ledere, debatstof som journalistik.

## Et opdelt pressesystem

Trods  kommercialisering  af  avismarkedet  og  nyhedsmedierne generelt,  eksisterer  der  fortsat  en  politisk  parallelisme  mellem dele af pressen (betalingsaviserne) og de politiske institutioner. Parallelismen viser sig i mindre grad på det organisatoriske niveau, selvom nogle aviser fortsat har som erklæret målsætning, at de vil fremme bestemte politiske orienteringer såsom socialliberale eller liberale grundholdninger. Parallelismen er til gengæld synlig i avisernes redaktionelle indhold, herunder både eksplicitte ledertilkendegivelser, opinionsstof i øvrigt og i det journalistiske  stof.  Læserskarens  politiske  sammensætning  udviser  tilsvarende  en  fortsat  politisk  parallelisme,  når  det  gælder  betalingsaviserne, og det samme er tilfældet med læsernes opfattelse af de enkelte avisers politisk orientering. Den fortsatte politiske parallelisme er i øvrigt ikke begrænset til Danmark. Nylige studier af norsk presse har peget på en tilsvarende tendens; et studie af avisdækningen af lokalvalg i Norge dokumenterer en vis grad af politisk parallelisme i nyhedsjournalistikken (Allern, 2007 ), og et studie af den norske avis VG's behandling af partilederstriden i Arbejderpartiet  mellem Thorbjørn  Jagland  og  Jens  Stoltenberg peger ligeledes på en politisk bias i rapporteringen (Halse, 2006 ).

Den samtidige eksistens af politiske parallelisme og kommercialisering udfordrer den teoretiske ramme og de modeller, som Cook ( 1998 ) og Hallin &amp; Mancini ( 2004 ) har fremsat; de er muligvis mere dækkende for udviklingen i USA og Sydeuropa, men behæftet med betydelige mangler i beskrivelsen af den danske og nordiske udvikling. For at forstå den danske udvikling nærmere, skal vi derfor afslutningsvis skitsere nogle centrale kendetegn ved pressesystemet og placere den aktuelle udvikling i  et  historisk perspektiv.

Den øgede kommercialisering af den danske presse har flere komponenter. Den mest åbenbare forandring i de senere år har været gratisavisernes fremkomst og succes, der har gjort dem til landets  mest  læste  aviser.  De  arbejder  som  rent  kommercielle foretagender, hvor de gamle betalingsaviser prøver at kombinere kommercielle og publicistiske motiver. En anden vigtig faktor har været forandring i ejerskabsforhold, hvor flere aviser er kommet på udenlandske hænder. Salget af Det Berlingske Officin til først norske  Orkla  og  dernæst  britiske  Mecom  Group  har  lagt  øget kommercielt pres på denne avisgruppe, samtidig med at MetroXpress og Nyhedsavisen har øget den udenlandske styring af pressen. Hensynet til interne danske forhold, herunder den politiske proces og meningsdannelse, er derfor alt andet lige mindre udtalt i det nuværende pressesystem sammenlignet med tidligere. Som reaktion på den øgede kommercielle udfordring har de politisk set meget forskellige aviser Jyllands-Posten og Politiken slået sig sammen i et fælles selskab, JP/Politikens Hus. Der er naturligvis tale om et fornuftsægteskab, der skal sikre stordriftsfordele i den øgede konkurrence, men man har samtidig skabt et fælles selskab, hvormed man håber at kunne forsvare eksistensen af en presse,  der  ikke  er  rent  kommerciel,  men  kombinerer  publicistiske og forretningsmæssige interesser.

Den kommercielle faktor ser ud til at have en anden indflydelse på gratisaviserne end på betalingsaviserne. I gratisavisernes tilfælde ser vi en type nyhedsmedier, der satser på nyheder og forbrugerstof. Opinionsstoffet er særdeles begrænset: Der er enten ingen ledere eller også er holdningsindlæg skrevet af enkeltpersoner udefra, ofte kendisser. Læserbreve har en lav prioritet, og selvom nogle gratisaviser har blogs på internettet, er der kun få meningstilkendegivelser  i  den  trykte  udgave.  Som  følge  af  et kommercielt pres er der yderst sjældent basis for større journalistisk research, og i stedet er der en udbredt brug af nyhedsbureauer til at producere korte nyhedshistorier. Betalingsaviserne tenderer til  at  gå  i  den  modsatte  retning  og  opprioriterer  baggrund, analyse, kommentar, opinion etc. Der er visse undtagelser i  dette  mønster,  hvor  eksempelvis  Nyhedsavisen  har  lidt  mere opinionsstof og plads til større journalistisk research. De gamle tabloidaviser Ekstra Bladet og B.T. ser ud til at have sværest ved at finde en ny position i det ændrede pressesystem og prøver på forskellige måder at tilpasse deres hidtidige blandede underhold- nings-,  menings-  og  nyhedsudbud  til  klarere  målgrupper  end hidtil.

Som helhed har udviklingen skabt et opbrud i det pressesystem, som har været dominerende i Danmark siden efterkrigstiden. I anden halvdel af det 20 . århundrede udgjorde de danske aviser et integreret pressesystem . Det var integreret, fordi stort set alle  aviser  var  baseret  på  halvvejs  publicistiske,  halvvejs  kommercielle interesser, udgav såvel nyheder som opinion og kombinerede det populære med det seriøse. Sagt på en anden måde, var aviserne orienteret mod en mainstream: Tabloidaviser var naturligvis underholdningsorienterede, men bragte ikke desto mindre en del politiske nyheder og debat. Morgenaviserne bragte seriøst nyhedsstof og politisk debat, men bortset fra enkelte og ganske små aviser, havde de samtidig et bredt og populært indhold; de var seriøse aviser med en populær tone. Danmark har hverken haft  ekstremt  tabloide  aviser  eller  stærkt  elitære  aviser,  sådan som man finder det i eksempelvis England og Tyskland. Pressesystemets integration af det populære med det politiske, af nyheder med opinion og af kommerciel interesse med publicistisk ambition skal givetvis ses i sammenhæng med velfærdsstatens opbygning og konsolidering i samme periode. Det var et pressesystem, der slog bro mellem sociale klasser, mellem politiske holdninger og mellem markedskræfter og offentlig interesse.

I  det  nye  pressesystem,  der  er  under  udvikling,  ser  vi  to  distinkte avistyper: på den ene side den rent kommercielle avis, der leverer nyheder til forbrugeren. Her er gratisavisen prototypen. På den anden side en halvt kommerciel, halvt publicistisk avis, der forsøger at omforme den gamle avistype til en ny virkelighed, hvor den ikke længere er dominerende. Her er betalingsavisen prototypen. De gamle tabloidaviser har ikke nogen klar plads i dette system, hvorfor de også har de største problemer med at fastholde læserne. Som nyere analyser - måske overraskende har påvist, konkurrerer gratisaviserne ikke i synderligt omfang direkte med betalingsaviserne (Wadbring, 2007 a; Bakker, 2007 ). De betalte aviser oplever vigende læsertal, men denne udvikling er et meget langsigtet fænomen, der satte ind meget før gratisaviserne dukkede op. Og som Bakker ( 2007 ) viser i en omfattende international komparativ undersøgelse, finder man i Norge no-

//

genlunde samme tilbagegang for betalingsaviser som i mange andre lande, selvom gratisaviser endnu ikke præger markedet. Det er i den sammenhæng værd at notere, at de mindre og opinionsorienterede aviser som Information, Kristeligt Dagblad og Børsen ikke oplever tilbagegang i læsertal, men tværtimod har opnået en mindre vækst i de senere år. Forholdet mellem gratisaviser og betalingsaviser ser således snarere ud til at dreje sig om markedsdeling og  komplementaritet  end  om  substitution; gratisaviser har skaffet nye avislæsere og flere dobbeltavislæsere og derved blandt andet stoppet faldet i avislæsningen.

Den nye pressestruktur  kan  kaldes  det opdelte  pressesystem , fordi det består af to forskellige typer af aviser: Gratisaviser og betalingsaviser tjener hver især en forskellig funktion, har forskelligt indhold, henvender sig til et delvist forskelligt publikum, udgives med forskellig interesse og finansieres med forskellige forretningsmodeller. Med andre ord har det danske pressesystem undergået en funktionel differentiering på avismarkedet. Betragter vi udviklingen ud fra Hallin &amp; Mancini's ( 2004 ) optik, afspejler især gratisavisernes fremvækst et skridt i retning af den liberale pressemodel. De er båret af en rent kommerciel interesse og orienteret mod et nyhedsideal, der lægger vægt på politisk neutralitet eller upartiskhed. I lyset af den fortsatte politiske parallelisme i dele af pressen, må vi imidlertid tage en række forbehold over for deres fortolkning af udviklingen, hvoraf vi her skal koncentrere os om to begrænsninger ved deres modeller.

For  det første behøver den politiske parallelisme ikke være i uoverensstemmelse med det kommercielle imperativ, da en politisk profil og en publicistisk funktion også kan have kommerciel værdi. Så længe der er dele af befolkningen, der ønsker at tage del i  den  mere politiske del af meningsdannelsen, vil interesse for politisk orientering kunne omsættes til købekraft. Nogle aviser kan desuden bruge den politiske segmentering af avislæserne til at optræde som politiske aktører. Under partipressen var avisen et talerør for det politiske parti og dets fremtrædende politikere; i dag kan avisen og dens redaktører og fremtrædende meningsmagere (politiske redaktører og kommentatorer tilknyttet avisen) takket  være  den  manglende  organisatoriske  forbindelse  til  et parti artikulere politiske synspunkter på vegne af sine læsere og på denne måde spille en mere uafhængig politisk rolle vis-à-vis de traditionelle politiske aktører, partierne og de folkevalgte. På denne måde har Flemming Rose på Jyllands-Posten, Erik Meier Carlsen på B.T. og Tøger Seidenfaden på Politiken gennem flere år haft en platform til at påvirke den politiske meningsdannelse, hvor de har haft større politisk frihed end tilfældet ville have været i partipressens dage.

For det andet er den politiske parallelisme ikke nødvendigvis i modstrid med journalistisk professionalisme. Betalingsaviserne har generelt et større udvalg af egenproducerede nyhedshistorier og kvalitetsjournalistik i form af interviews, analyser, baggrund m.m. sammenlignet med hovedparten af gratisaviserne, og de betalte avisers fortsatte eksistens vil givetvis bero på deres evne til også at levere et professionelt journalistisk produkt af høj kvalitet,  da  et  politisk  interesseret  publikum  typisk  også  vil  efterspørge  dette.  En  avis'  politiske  grundholdning  vil  undertiden komme i konflikt med den journalistiske professionalisme, når det gælder vurdering af nyhedsværdi og vinkling af historier, men det vil i praksis oftere blive et spørgsmål om at afbalancere forskellige hensyn med hinanden, end det vil resultere i en direkte og  åbenlys  konfrontation.  Avisens  politiske  grundholdning  vil sjældent  være  eksplicit  artikuleret  i  den  daglige  redaktionelle proces, men snarere være en del af de ansattes tavse viden om gældende normer i virksomheden. Der vil imidlertid også være grænser for, hvor langt en avis kan gå med at bedrive holdningsbaseret journalistik. Men set i lyset af ovennævnte undersøgelse af avislæsernes egne opfattelser af, hvorvidt avisjournalistikken er påvirket af politiske holdninger, kan man have den hypotese, at læsernes rammer for, hvor langt man kan gå, er bredere, end man typisk vil finde blandt journalisterne.

Hvis vi sætter de igangværende forandringer ind i et længere historisk perspektiv, kan vi iagttage nogle lighedspunkter med et ældre pressesystem. Pressestrukturen i perioden fra 1870 og frem til 2 . verdenskrig var grundlæggende set et klassebaseret system . Partipressen, der kulminerede med firebladssystemet i de fleste større byer, repræsenterede de fire partiers sociale grundpiller: bønder  (Venstre),  husmænd  (Radikale Venstre),  arbejdere  (Socialdemokratiet) og godsejere/industri (Konservative). I Køben- havn var billedet lidt mere sammensat, men også her fulgte opdelingen  af  aviser  grundlæggende  klasseforskelle.  Den  københavnske populærpresse, der omkring århundredeskiftet var lige så udbredt som de politiske aviser i hovedstaden, var kommerciel og leverede nyheder og underholdning til arbejdere og almue. Danmarks største avisentreprenør på dette tidspunkt, Jens Christian  Ferslew,  havde  også  organiseret  sin  kommercielle  presse efter klasseforskelle, idet han udgav aviser til henholdsvis eliten, middelklassen og folket.

Figur 10 Den historiske udvikling af pressesystemet i Danmark.

|                                                                                                                            | Kommerciel presse                                                                          | Politisk presse                                                                                                       |
|----------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------|--------------------------------------------------------------------------------------------|-----------------------------------------------------------------------------------------------------------------------|
| 1870-1945 Klassebaserede pressesystem: Opdeling efter parti- og klasseskel: bønder, husmænd, arbejdere, godsejere/industri | Populærpressen i København: Nyheder og underholdning Primært kommerciel                    | Partipressen: 'Firebladssystemet' i større byer Opinions- og nyhedsstof Primært publicistisk                          |
| 1945-2001 Integrerede pressesystem: Den kombinerede popu- lære og politiske presse                                         | Tabloid-                                                                                   | Omnibuspressen: og morgenaviser Nyheder og opinion Kommerciel og publicistisk                                         |
| 2001- Opdelte pressesystem: Opdeling efter politiske holdninger og udgivers interesse: kommerciel eller publicistisk       | Gratisaviser: Nyheds- og servicepresse Intet eller personligt opinionsstof Rent kommerciel | Betalingsaviser: Nyheder og baggrund Politiske kommentarer og holdningspræget journalistik Kommerciel og publicistisk |

Det opdelte pressesystem, vi ser etableret i disse år, er ligeledes opdelt  i  en  kommerciel  presse  og  en  mere  politisk  presse,  der prøver at kombinere et kommercielt og publicistisk sigte. I et vist omfang vil  dette  system  formodentlig  også  blive  præget  af  en stærkere opdeling i forhold til social klasse sammenlignet med det  integrerede  pressesystem.  Ingela Wadbring  ( 2007 b)  har  på

baggrund af svenske data påvist, at valget mellem at læse en betalingsavis eller en gratisavis også er præget af klasseforskelle. På den ene side kan læsning af gratisaviser kompensere for vigende læsning  af  betalingsaviser  blandt  lavindkomstgrupper.  På  den anden  side  vil  gratisaviser  primært  forsyne  lavindkomstgrupperne i samfundet med nyheder og forbrugsstof; de vil i mindre grad skabe en kontaktflade til samfundets politiske diskussion og opinionsdannelse.

Der er naturligvis også betydelige forskelle mellem det nye og det klassebaserede pressesystem, og ikke mindst er den politiske parallelisme  mindre  formelt  organiseret  i  dag  sammenlignet med tidligere. Der er således ikke tale om en tilbagevenden til et gammelt pressesystem, men den historiske sammenligning kan tjene  til  at  forstå  den  igangværende  udvikling  lidt  bedre,  end hvis vi alene sammenligner med det integrerede pressesystem, vi har vænnet os til gennem det sidste halve århundrede, og som derfor fremstår med en grad af naturlighed, der forhindrer kritisk analyse. Den igangværende udvikling er præget af kommercialisering,  men  det  vil  ikke  nødvendigvis  føre  til  en  rent  liberal pressemodel i Danmark. Det nærmere samspil mellem presse og politik, mellem journalistisk professionalisme, publicistiske ambitioner  og  kommercielle  interesser  kan  resultere  i  mere  sammensatte presseforhold end eksisterende teorier foreskriver. Ikke mindst er der behov for en mere nuanceret beskrivelse af pressens politiske rolle, end teorier med afsæt i en amerikansk medievirkelighed  angiver.  Partipressen  er  død,  men  rygterne  om den politiske presses død er stærkt overdrevne.

## REFERENCER

- Allern, Sigurd ( 2007 ). 'From Party Press to Independent Observers? An Analysis of Election Campaing Coverage Prior to the General Elections  of 1981 and 2005 in  Two  Norwegian  Newspapers',  pp. 63 -79 , Nordicom Review Vol. 29 , No. 2 .
- Bakker, Piet ( 2007 ). The impact of free daily newspapers on the circulation of paid newspapers ,  Paper presented to the ICA Conference in San Francisco, May 25 -29 , 2007 .

//

- Cock, Timothy E. ( 1998 ). Governing with the News. The News Media as a Political Institution . Chicago: University of Chicago Press.
- Hallin, Daniel &amp; Paolo Mancini ( 2004 ). Comparing Media Systems. Three Models  of  Media  and  Politics ,  Cambridge:  Cambridge  University Press.
- Halse, Rolf E. S. ( 2006 ). 'Politisk slagside i uavhengig presse?', pp. 67 -89 i Sosiologisk Årbok 2006 , 1 -2 .
- Hervik, Peter ( 2002 ). Mediernes muslimer.En antropologisk undersøgelse af mediernes dækning af religioner i Danmark . København: Nævnet for etnisk ligestilling.
- Hjarvard, Stig, Kristensen, Nete Nørgaard and Ørsten, Mark ( 2004 ). Mediernes dækning af invasionen af Irak 2003 . København: Modinet.
- Hjarvard, Stig ( 2006 ): 'Medier og religion i mediernes offentlighed', pp 44 -71 i Lisbet Christoffersen (ed.): Gudebilleder . København: Tiderne Skifter.
- Høyer,  Svennik  ( 2005 ).  'The  Rise  and  Fall  of  the  Scandinavian  Party Press' i Høyer, S. &amp; Pöttker, H. (eds.): Diffusion of the News Paradigm 1850 -2000 . Göteborg: Nordicom.
- Information ( 2006 ). 'Har Muhammed-sagen genoplivet partipressen?', af Jacob Sejer Pedersen and Maria Skov. Dagbladet Information , 3 . marts, 2006 .
- Kahn, Kim Fridkin &amp; Kenny, Patrick J. ( 2002 ). 'The Slant of the News: How Editorial Endorsements Influence Campaign Coverage and Citizens' Views of Candidates', pp. 381 -394 , American Political Science Review , vol. 6 , no. 2 .
- Lund, Anker Brink ( 2002 ). Den redigerende magt. Nyhedsinstitutionens politiske indflydelse . Århus: Århus Universitetsforlag.
- Lyengar, Shanto &amp; Hahn, Kyo S. ( 2007 ). Red Media, Blue Media. Evidence of Ideological Polarization in Media Use . Paper presented to the ICA Conference in San Francisco, May 25 -29 , 2007 .
- Pedersen,  Ove  Kaj  et  al.  (red.)  ( 2000 ). Politisk  journalistik .  Århus: CFJE/Ajour.
- Schudson, Michael ( 1978 ). Discovering the News . New York: Basic Books.
- Thomsen, Niels ( 1981 ). 'Politics and the Development of Mass Communication' i Allart, E (ed.): Nordic Democracy , Copenhagen: Det danske selskab.

- Wadbring, Ingela ( 2007 a). 'Konsekvenser av dagliga gratistidningar på marknaden  -  svenska  erfarenheter',  pp. 86 -101 , MedieKultur no. 42 / 43 , 2007 .
- Wadbring, Ingela ( 2007 b). 'The Role of Free Dailies in a Segregated Society', pp. 135 -147 , Nordicom Review Vol. 29 , No. 2 .

//