Velfærd uden skatter
Forfattere: Jørgen Goul Andersen
Tidsskrift: politica (2002-01-01)

## Jørgen Goul Andersen

## Velfærd uden skatter. Det danske velfærdsmirakel i 1990'erne

Den danske velfærdsstat har i 1990'eme gennemgået en temmelig mirakuløs udvikling, der rokker ved præmisser for både den danske velfærdsdebat og den komparative forskning. Trods betydelige velfærdsforbedringer, herunder stor stigning i det offentlige forbrug, har man i 1990'erne oplevet et markant fald i det offentlige udgiftstryk, der nu er det laveste i mere end 20 år. Derfor forekommer det misvisende at tale om økonomisk pres på velfærdsstaten. De "onde cirkler" fra midten af 1970' emne til midten af 1980'erne, der gav udgiftsstigningeruden velfærdsforbedringer, synes vendt til "gode cirkler", , og ud over økonomisk vækst er det mere offentlig udgiftsstyring, der fremstår som "udfordring" for velfærdsstaten, end det er global konkurrence, demografisk pres eller andre eksogene ændringer.

## Velfærdsstatens "udfordringer'' og det danske mirakel

Diskussioner om velfærdsstatens fremtid tager typisk udgangspunkt i en vurdering af de "udfordringer" , velfærdsstaten står overfor. Kan de bestående velfærdsordninger modstå det store pres nu og fremover - er de økonomisk bæredygtige, eller er tilpasninger og beskæringer nødvendige? Der skal i det følgende argumenteres for, at udgangspunktet er vildledende, både når det gælder forståelse af velfærdsstatens udvikling, og når det gælder løsning af dens problemer: Det er primært politiske og ikke økonomiske faktorer, der styrer velfærdsstatens udvikling, og politisk styring er også den største økonomiske udfordring for velfærdsstaten. Det illustreres med enanalyse af det noget undervurderede danske velfærdsmirakel i 1990'erne.

Der er naturligvis også andre "udfordringer" på dagsordenen, men efter opfyldelsen af ØMU-konvergenskravene handler for eksempel den europæiske udfordring (George og Taylor-Gooby, 1996; Bonoli, George og Taylor-Gooby, 2000) ikke meget om økonomisk tilpasning, men primært om udviklingen af en europæisk socialpolitik. Noget lignende kan siges om diskussionerne om tilpasning til kvinders erhvervsarbejde eller til et mere individualiseret samfund. Og det er antagelsen om vedvarende økonomisk pres, der er udgangspunkt for diskussionerne om tilpasning på arbejdsmarkedet (OECD, 1994, 1999b), retrenchment (Pierson, 1994), restructuring (Pierson, 2001), targeting (Gilbert, 2001) osv.

Først udfordringerne: Mange af disse "udfordringer" knytter sig til "globaliseringen", der blev nøgleordet for forståelsen af samfundsændringer i 1990'erne. I 2000'erne er "globaliseringen" nedtonet til fordel for "videnssamfundet" (Europæiske Kad, 2000; Person, 2001), men diagnosen og tølgeslutningerne er ikke stort forskellige. Et andet sæt af udfordringer knytter sig til det stigende antal ældre og udsigten til stigende forsørgerbyrde for de erhvervsaktive, navnlig stigende pensionsudgifter. Endelig er en tredje omdiskuteret hovedudfordring presset på sundhedsudgifterne, som drives både af stigende forventninger og af de øgede behandlingsmuligheder, den medico-teknologiske udvikling indebærer.

Skatter uden velfærd De danske erfaringer i 1990'emne giver et vigtigt bidrag til disse diskussioner, samtidig med at internationale sammenligninger sætter den danske velfærdsstat i relief. I Danmark blev den såkaldte "strukturledighed" på omkring 10 pct., der angiveligt ikke kunne reduceres uden omfattende strukturreformer på arbejdsmarkedet, mere end halveret i sidste del af 1990'erne, selv om de mest centrale anbefalinger ikke blev fulgt. Trods betydelige velfærdsforbedringer faldt det offentlige udgiftstryk drastisk i 1990'erne - i øvrigt ret ubemærket, fordi skattetrykket kun faldt lidt, hvilket tilmed blev skjult af skattereformens bruttoficering. Som påpetlige velfærdsforbedringer forbløffende ringe andel i udgiftseksplosionen i 1970'eme og 1980'eme (fra 50 pct. til 65-70 pct. af BFI). Den tids "onde cirkler" synes nu vendt til tilsvarende "gode cirkler". Nærværende artikel ser på det danske velfærdsmirakel i 1990'erne og dets betydning for diskussionen om de velfærdspolitiske "hovedudfordringer": Presset på arbejdsmarkedet og presset på de offentlige udgifter. Til slut diskuteres det, om økonomiske "udfordringer" er et godt udgangspunkt, når man skal vurdere velfærdsstatens fremtid - er det blevet hoveddrivkraften i velfærdsstatens udvikling, eller er det fortsat politiske og politiskinstitutionelle faktorer?

## Globaliseringen og pres.set på arbejdsmarkedet

polirics against markers politics for markers: Politica). Det har som nævnt været en ret udbredt opfattelse, at de europæiske velfærdsstater var under pres i globaliseringens tidsalder. Det har dog knebet med præcisering af de mellemkommende variable: Præcis hvad er det, der skaber presset? Groft skattekonkurrence samt iii) fleksible arbejdsmarkeder. Hertil kom i en tidlig fase iv) forestillingen om, at konkurrencen fra de nyindustrialiserede lande ville true beskæftigelsen i Vesteuropa, samt v) ikke nærmere begrundede udsagn om, at skatterne ville komme under pres. Det er blandt andet på grund af afvisningen af de sidstnævnte forestillinger, nogle hellere taler om "videnssamfund" end "globalisering" (for kritik af en række globaliseringsmyter, se Torben M. Andersens arti-

race to the bottom De to første skal ikke diskuteres indgående. De fleste har accepteret argumentet om, at keynesianisme i ét land ikke længere er en farbar vej til at bekæmpe omfattende arbejdsløshed (Mishra, 1999). Men de færreste vil i dag se keynesianisme som selve indbegrebet af velfærdsstaten. At landene skulle være kastet ind i sende. Selskabsskatterne er mest udsatte, men selv her er der fortsat plads til stor variation. Selskabsskatternes bidrag til det samlede skatteprovenu inden for OECDområdet er ikke faldet i forhold til 1965, og Danmark ligger i øvrigt under gennemsnittet - selskabsskatter giver kun godt fem pct. af det samlede danske skatteprovenu (OECD, 2000: 19, 122). Andre skatter, herunder indkomstskatter, har ikke entydig effekt på konkurrenceevne og investeringer. Indkomstskatten har også minimal betydning for arbejdskraftens mobilitet over landegrænserne, der i øvrigt er notorisk lav i Europa og stort set synes upåvirket af økonomiske incitamenter

(DØR, 2001: 130-147). Med de moderate boligudgifter i Norden, og med vel­ færdsstatens prioriterering af unge og børnefamilier, ville de mest mobile alders­ grupper i Norden i øvrigt have tvivlsomme økonomiske incitamenter til at emi­ grere.1  Vareskatter kan give grænsehandelsproblemer og kræve småjusteringer mellem nabolande, men synes heller ikke under pres i Europa. Kort sagt udgør skattekonkurrence næppe noget større pres på den danske og europæiske velfærds­ stat, og der er heller ikke håndgribelige tegn på, at det vil ske fremover.

Derimod har der været større enighed om, at  de europæiske arbejdsmarkeder er under pres på grund af høje mindstelønninger og/eller omfattende jobbeskyttelse (OECD, 1994). Selv Esping-Andersen (1999) har en overgang delvist tilsluttet sig det  første, men ikke det sidste (Esping-Andersen og Regini, 2000). Høje mindste­ lønninger har været set som en afgørende årsag til strukturel ledighed (OECD, 1994), fordi produktiviteten for mange lavtuddannede ikke kan matche mindste­ lønnen, og fordi lønnen i dag ikke bare kan overvæltes i priserne. Når arbejdsløs­ heden i forbindelse med en højkonjunktur nærmer sig det strukturelle ledigheds­ niveau, bliver de tilbageværende lavproduktive arbejdsløse ikke ansat; arbejdsgi­ verne begynder i stedet at konkurrere om de bedre kvalificerede - med inflation til følge. Derfor defineres strukturel ledighed i økonomisk forstand som den laveste ledighed, der er forenelig med stabil pris- eller lønudvikling.

Bedre bliver det  ikke, når  landene  forsøger  at nedbringe  ledigheden  ved at trække folk ud af arbejdsmarkedet, for eksempel ved at stimulere til tidlig tilbagetræk­ ning, sådan som man massivt har gjort i Europa indtil midt i 1990'erne. Det hjæl­ per meget lidt på  arbejdsløsheden og Øger i stedet forsørgerbyrden. Kurverne over arbejdsløsheden og beskæftigelsen i  USA og Europa i 1980'eme og 1990'eme har været et billede på den såkalde "Euroselerose", jf. figur I: Indtil slutningen af 1970'erne var arbejdsløsheden i USA typisk dobbelt så høj som i Europa, men i 1990'erne blev det omvendt. Og mens beskæftigelsen i USA var stadig stigende, gik den i Europa stadig længere ned. På baggrund af sådanne kurver, og med be­ vidstheden om den fremtidige "forsørgerbyrde" for de ældre, er det ikke så under­ ligt, at perspektivet kunne skifte fra at se velfærdsstaten som løsningen på struk­ turelle  udstødningsproblemer som i USA, til at se generøse velfærdsordninger som en del af Europas problemer og som ikke-bæredygtige i det lange løb.

Nu falder Danmark dog uden for det generelle europæiske billede, hvad be­ skæftigelse angår. Således havde Danmark i 2000 en ualmindelig høj andel af de 15-64 årige i beskæftigelse (76,4 pct.) - højere end i USA (74,1 pct.), jf. tabel 1. Det skyldes ikke kun kvinders højere erhvervsarbejde, men også en særlig dansk tradition for omfattende erhvervsarbejde blandt uddannelsessøgende. Det afspej­ les for eksempel i en særdeles høj beskæftigelsesgrad for 15-24 årige mænd, sam­ menlignet med andre lande. Desuden skal det ikke glemmes, at Danmark trods al diskussionen om efterløn mv. fortsat  har en høj tilbagetrækning  salder. For eksem­ pel er 61  ,9 pct. af de danske  mænd mellem 55 og 64  år i arbejde -i Belgien  er tallet kun 35,  1 pct. I tillæg hertil skal det nævnes, at kvinder på deltid i de sidste 20 år er forsvundet i næsten samme tempo som husmødrene i 1960'erne og 1970'eme. Mens de europæiske lande i disse år sluser millioner af kvinder ind i deltidsjobs, går udviklingen i Skandinavien i stedet mod fuldtidsbeskæftigelse. Ifølge OECD-

Figur 1. Arbejdsløshed i pct. af samlet arbejdsstyrke og beskæftigelse i pct. af 1564 årige. Europa (EU 15) og USA, 1960-2000

Kilder: OECD (1999a, 2001a).

tallene i tabel 1 er kun 23,5 pct. af kvinderne på deltid. Men dette tal medtager mange studerende og afspejler i øvrigt, at tallet afhænger meget af, hvor man sætter grænsen. Sætter man som i den registerbaserede arbejdsstyrkestatistik grænsen ved 82 pct. af normalarbejdstid (ca. 30 timer), er for eksempel andelen af 3039 årige kvinder, der arbejder på deltid, faldet fra 35 pct. i 1982 til fire pct. i 2000 (Goul Andersen, 2001a).

Nok så vigtigt er det, at Danmark i sidste halvdel af 1990'erne også kom til at tilhøre den voksende gruppe af små europæiske lande," der kunne præstere mindst lige så lav ledighed som USA, jf. tabel 1. Det er vel at mærke sket uden forstærket Note: I) OECD def.; i registerbaseret arbejdsstyrkestatistik, hvor grænsen er 82  pct. af normalarbejdstid, er deltidsfrekvensen 17,2 pct. (men under 10 pct.,  hvis uddannelsessøgende udgår).

Tabel I. Beskæftigelsesfrekvenser for hele befolkningen samt  udvalgte grupper, erhvervs- og deltidsfrekvenser  blandt kvinder, samt standardiseret arbejdsløshed i udvalgte lande. Pct.

|          | Beskæftigelsesfrekvens 2000   | Beskæftigelsesfrekvens 2000   | Beskæftigelsesfrekvens 2000   | Erhvervs- frekvens, kvinder   | Deltidsfrekvens kvinder   | Deltidsfrekvens kvinder   | Standardiseret arbejdsløshed   | Standardiseret arbejdsløshed   |
|----------|-------------------------------|-------------------------------|-------------------------------|-------------------------------|---------------------------|---------------------------|--------------------------------|--------------------------------|
|          | alle 15-64 år                 | mænd 15-24år                  | mænd 55-64år                  | (15-64 år)                    | 1990                      | 2000                      | 2000                           | aug. 2001                      |
| Danmark  | 76,4                          | 70,3                          | 61,9                          | 75,9                          | 29,6                      | 23,5 1)                   | 4,7                            | 4,3                            |
| Norge    | 77,8                          | 60,2                          | 73,1                          | 76,5                          | 39,8                      | 33,6                      | 3,5                            | 3,4                            |
| Sverige  | 74,2                          | 46,7                          | 67,8                          | 76,4                          | 24,5                      | 21,4                      | 5,9                            | 4,7                            |
| Finland  | 67,0                          | 39,8                          | 43,7                          | 72,0                          | 10,6                      | 13,9                      | 9,7                            | 9,0                            |
| Holland  | 72,9                          | 69,9                          | 49,9                          | 65,7                          | 52,5                      | 57,2                      | 3,0                            | 2,2                            |
| Belgien  | 60,9                          | 33,7                          | 35,1                          | 56,6                          | 29,8                      | 34,5                      | 7,0                            | 6,8                            |
| Tyskland | 66,3                          | 52,5                          | 48,2                          | 63,2                          | 29,8                      | 33,9                      | 7,9                            | 7,9                            |
| Frankrig | 61,1                          | 26,7                          | 38,4                          | 61,7                          | 21,7                      | 24,3                      | 9,5                            | 8,5                            |
| Italien  | 53,4                          | 30,2                          | 40,3                          | 46,2                          | 19,2                      | 23,4                      | 10,5                           | 9,4                            |
| UK       | 72,4                          | 63,9                          | 59,8                          | 68,9                          | 39,5                      | 40,8                      | 5,5                            | 5,1                            |
| EU-15    | 63,6                          | 44,8                          | 48,9                          | 59,8                          | 27,0                      | 30,0                      | 8,2                            | 7,6                            |
| USA      | 74,1                          | 62,0                          | 65,6                          | 70,8                          | 20,0                      | 18,2                      | 4,0                            | 4,9                            |

Kilder: OECD (2001b, 2001d). I dag er standardiserede arbejdsløshedsprocenter stort set sammenlignelige mellem Europa og USA, se Sorrentino (2000).

-0

Tabel SU) personer

| 77   |
|------|

Note: 1) Sygedagpenge, barsel, førtidspension, ikke-AF tilmeldte (og samtidig ikke-aktiverede) kontanthjælpsmodtagere.

Kilde: Dansk Arbejdsgiverforening (2001).

inflationspres, selv om man så sent som i 1994 beregnede den strukturelle ledighed til at ligge på over 10 pct. (Larsen og Stamhus, 2000). Enten er der problemer med begrebet "strukturel ledighed" og dets operationalisering, eller også har arbejdsmarkedspolitikken haft mirakuløse effekter. En af disse effekter kunne være at skjule den reelle ledighed som aktivering og orlov mv. Men det var kun i starten: Som det fremgår af tabel 2, er der en helt parallel tendens i udviklingen i den registrerede ledighed og i den udvidede ledighed, hvor aktiverede, ledige på orlov samt personer på overgangsydelse regnes med. Også selv om frivilligt tilbagetrukne mv. regnes med, er udviklingen efter 1995 stort set parallel.

Hvorfor så mange af de europæiske velfærdsstats-humlebier flyver, er svært at forklare systematisk; i det hele taget er der ret få faktorer, der systematisk påvirker ledighedsniveauet på tværs af landene (Calmfors og Holmlund, 2000; Goul Andersen og Halvorsen, 2002). I Danmark er der efterhånden bred enighed om, at kombinationen af generøse dagpenge og ringe ansættelsestryghed er den danske opskrift på en levedygtig flexicurity model (Jensen, 1987; Goul Andersen og Christiansen, 1991: 177-180; Madsen, 1999). Men det er ikke nødvendigvis nogen "eksportvare": Generelt kan det ikke påvises, at ansættelsestryghed påvirker ledigheden, højst ledighedens fordeling (OECD. 1999c: 47-132; Esping-Andersen og Regini, 2000).

Som sagt er det ikke kun Danmark, der har haft en positiv udvikling i beskæftigelsen. Det er blevet reglen snarere end undtagelsen blandt de små EU-lande, at 1980'ernes og 1990'ernes massearbejdsløshed er ved at være overvundet. Det er overraskende, for selv om de har lyttet til en række andre af OECD-anbefalingerne, har stort set ingen europæiske lande fulgt hovedanbefalingen om at sænke mindstelønningerne, så man kunne få flere af de lavtuddannede i arbejde ligesom i USA (OECD, 1999b). Det viser sig tilmed, at de europæiske velfærdsstater trods den ringe lønspredning har mindre polarisering i ledighed mellem de højtuddannede og lavtuddannede end i USA. Forholdet i Europa er l: 2,3, mens det i USA er l: 3,7. Danmark, der med hensyn til mindsteløn er en slags worst case, har lavere ledighed for lavtuddannede end i USA - og Storbritannien - men større ledighed for højtuddannede. Og så hører det endda med til historien, at andelen af fængselsindsatte blandt amerikanske mænd er så høj, at det pynter mærkbart på ledighedstallene for de lavtuddannede i USA (Goul Andersen og Jensen, 2001). Med de sociale problemer, man har blandt fattige i USA, er det ikke så overraskende, at man har arbejdsløshedsproblemer for de lavtuddannede. Men vi kan konstatere, at perfekte incitamenter i form af lave lønninger og mangelfuld social sikring altså ikke kan løse den slags problemer - og i overensstemmelse med den klassiske visdom er det heller ikke så svært at forestille sig, at lave lønninger og mangelfuld social sikring netop er med til at skabe denne fattigdom og disse strukturproblemer, tildels i en nedadgående spiral.

På makroniveau er der heller ikke klar sammenhæng mellem arbejdsincitamenter

og beskæftigelse - som det er velkendt, har Danmark og Sverige både de højeste skatter og den højeste arbejdsindsats (målt i arbejdstimer kommer blandt andet USA dog højere). På mikroniveau synes OECD-slagordet om making work pay heller ikke så vigtigt i Danmark. Arbejdsincitamenterne for ledige er undertiden incitamentseffekterne (non-financial work commitment) menhæng mellem den enkelte lediges økonomiske gevinst ved at komme i arbejde og tilbøjeligheden til atter at blive beskæftiget (Goul Andersen, 1995; Bach, 1999; Larsen, 2000; Goul Andersen, 2001c). Forklaringerne er flere. Selv om policyanbefalinger baseres mere og mere på økonomiske incitamentsbetragtninger, så spiller pengene formentlig en stadig mindre rolle som arbejdsmotivation. Selvrealisering, social kontakt og konformitet med gældende normer synes vigtigere (Goul Andersen, 2002), og danskernes arbejdsmotivation er ikke ødelagt af høj social sikring. Tværtimod er danskernes lyst til at arbejde, helt uanset økonomisk ste blandt samtlige 30 lande, hvor målingen er gennemført (Svallfors, Halvorsen og Goul Andersen, 2001).

Tabel 3.

| UK   |
|------|

Kilde: OECD (2001a, Statistical Annex). Lav udd: Less than upper secondary; Mellem: Upper secondary; Høj: Tertiary education. Disse tal findes ikke på standardiserede ledighedsprocenter, hvorfor tallene kan afvige lidt fra tabel I.

Alt i alt synes argumenterne for "nødvendige strukturtilpasninger" i de europæiske velfærdsstater svækket. Kun i de fem store EU-lande bekræftes forventningerne: UK har succes, og her har man langt ad vejen accepteret større ulighed og nındre social tryghed - dog har man stik mod anbetalingerne indtørt lovmæssig mindsteløn. I de fire øvrige er der fortsat massearbejdsløshed. Men i syv af de t små EU-lande (minus Grækenland, Finland og Belgien), og i Norge og Schweiz, har man fundet delvist andre veje ud af massearbejdsløsheden - eller helt undgået den. Der er kun få fællesnævnere for disse strategier - og det vil nok være optimi- stisk at give aktivering hovedæren (Martin, 2000). Men vi kan konstatere, at der tilsyneladende er flere veje ud af massearbejdsløsheden, og at generøse velfærdsordninger ikke synes at være nogen hindring.

## Demografi, forventningspres og offentlige udgifter

retrenchment, targeting,  restructuring, Selv om høj lighed og generøse velfærdsordninger synes fuldt forenelige med høj beskæftigelse (samt offentligt budgetoverskud) også i globaliseringens tidsalder, skorter det ikke på andre "udfordringer" i form af større ældrebyrde og pres på sundhedsvæsenet. Samtidig er der i stort set alle lande helt samme enighed om, at skattetrykket har nået sin overgrænse - selv om skattetrykket faktisk varierer ganske meget fra land til land (jf. Myles og Pierson, 2001: 308, der melder om nøjagtig samme bekymringer for "pensionsbomben" i notorisk ikke-truede lande som i de mest truede). Kombinationen af voksende behov og loft over skattetrykket er grundlag for den udbredte opfattelse, at de europæiske velfærdsstater er trængte og står over for nødvendige omstillinger og prioriteringer, der kan reducere det offentliges ansvar og økonomiske belastning. Det er på kort formel filosofien bag

## Det danske ve/færdsmirakel

Argumentationen forekommer plausibel, men den kigges sjældent efteri sømmene, og der er faktisk mange myter at punktere. Vi skal starte med at se på de danske forhold. I 1990'erne talte man meget om de "ukontrollable overførsler". Og det er korrekt, at overførslerne fra 1983 til 1993 steg med næsten 40 pct. i faste priser. Men de "ukontrollable" overførsler til arbejdsløshed, tilbagetrækning og pension steg i perioden 1983-93 kun med 26 pct. i faste priser, blot en anelse mere end BNP (Goul Andersen, 1997). Alle andre - gennemgående mere "kontrollable" overførsler steg derimod under ét med 70 pct. Det skyldtes blandt andet SU-reform, forbedret barselsorlov, børnecheck og andre reformer vedtaget i Folketinget. Tilsvarende har Green-Pedersen (1999) beregnet, at ca. halvdelen af periodens samlede vækst i overførslerne i kroner og øre skyldtes politisk vedtagne forbedringer. Dem bekymrede man sig ikke så meget om, fordi den politiske hovedprioritet var at kontrollere serviceudgifterne. Og det lykkedes faktisk i vid udstrækning

I 1990'erne blev det derimod en politisk hovedprioritet at få styr på overførsleme

helt frem til 1992/93 (Goul Andersen, 1997).

5 fremgår af tabel 4, er det da også sket. Sammenlagt har overførsler til husholdningerne, målt i faste priser, ligget nogenlunde konstant 1992-2000 - et forhold, der i øvrigt skjules i statistikken af omlægningen af en række skattefri overførsler til skattepligtige ydelser (bruttoticeringen) i skattereformen i 1994. Derfor er 1992og 1993-tallene i tabel 4 korrigeret for omlægningen ved at beregne, hvor store overførslerne skulle have været, hvis de var bruttoficerede som i 1994.

faste priser fra 1992 til 2000. Som det var tilfældet med 1980'ernes overførsler, er

Det offentlige konsum er derimod vokset voldsomt (dertil kommer stigende brugerbetaling, der ikke indgår i opgørelsen af det offentlige konsum) - 19 pct. i

-

Tabel 4.

| IOS.I   |
|---------|

Noter: 1) For 1992 og 1993 er beregnet estimater for overførsler til husholdningerne, hvis skattereformens bruttoficering fra og med 1994 havde været gennemført. 1993-tallene er opjusteret med 19 mia. kr., 1992 proportionalt hermed.

Kilde: Statistisk Tiårsoversigt (2001).

2) Overførsler er deflateret med forbrugerpristallet. Offentlig konsum er deflateret med nationalregnskabets deflator for offentlig forvaltning og service.

pengene naturligvis  ikke  forsvundet op i  den  blå  luft,  men  gået  til  service­ forbedringer, som der har været bred politisk enighed om.

Nu er det ikke så overraskende, at overførslerne er stagneret i 1990'erne. Ud­ gifterne til ledigheden er faldet betydeligt, og det ændrer  jo ikke ved det langsig­ tede pres i form af udgifter til folkepension mv. til det stadig stigende antal ældre. Og mens de siddende politikere forsikrer om, at folkepensionen -i hvert fald grund­ beløbet på godt 4.000 kr. om måneden for en enlig pensionist - vil blive bevaret, så lyder der ofte andre toner fra den generation af kommende politikere i de politi­ ske ungdomsorganisationer, der skal indfri løftet.

Men hvordan er det egentlig gået med folkepensionen indtil nu? I 1972 var der 526.000 danskere over 67 år, i 1993 var der 710.000, hvorefter tallet i øvrigt har været svagt faldende, så  der år 2000 er 700.000. Men det er dog fortsat en stigning på  33  pct.,  sammenlignet  med 1972. Hvordan  har folkepensionsudgifterne  så  udvik­ let sig i den periode, set i forhold til samfundsøkonomien (målt ved bruttofaktor­ indkomsten, BFI)? Beregningen er lidt vanskelig, fordi der i mellemtiden både har været skattereform, omlægning til nyt nationalregnskab, samt en mindre pensions­ omlægning i  1984; der er ikke korrigeret for sidstnævnte, men ellers er det ret enkelt at korrigere sig frem til ækvivalente tal (se tabel 5). Her viser det sig rent faktisk, at udgiftsbelastningen til folkepension har været faldende over de sidste 30 år,  trods  det  stærkt  stigende  antal  pensionister. Det  gælder  mest  udtalt  i 1990'  erne, hvor udgiften er faldet fra 5,9 pct. af BFI  i 1992 til 4,9 pct. i 2000. Men også på det lange sigt er der tale om et fald, nemlig fra det, der svarer til 5,6 pct. af BFii 1972.

Hvordan ser det så ud med udgifterne til sundhedsvæsenet? Her er der jo sket en veritabel eksplosion i  behandlingsmulighederne; man  behandler  i dag sygdomme, patientgrupper, og med metoder, man slet ikke kunne forestille sig for 30 år siden, hvor kemoterapi, transplantationer, AIDS og meget andet var ukendte størrelser. Det overraskende er imidlertid, at også hele denne ekspansion af sundhedsvæse­ net  siden  begyndelsen af  1970' erne  har  kunnet  foregå,  uden  at  det  har  øget sundhedsudgifternes andel af  BFI. Den er stort set på decimaler den samme i 2000, som den var i 1972. Og det er bestemt ikke en afspejling af, at sektoren er udsultet: Alene fra 1990 til 2000 er de samlede udgifter vokset fra 43 til 67 mia. kr., og man kan i øvrigt hurtigt forvisse sig om, at ventelisteproblemerne er et mediemæssigt stærkt opreklameret fænomen. Men det har altsammen kunnet lade sig gøre, fordi

samfundsøkonomien er vokset.

Der er i det hele taget meget, der har kunnet lade sig gøre. Som det også frem­ går af  tabel 5, er det nemlig lykkedes  - korrigeret for skattereformen  - at sænke de offentlige udgifters andel af BFI med hele 11 procentpoint fra katestrofeåret 1993 til 2000 - fra 72,1 pct. til 61,1 pct. Det er vel at mærke sket i en periode, hvor styringen af de offentlige udgifter nok har været stram, men dog ikke tilnærmel­ sesvist så stram  som  i store dele af Schltiter-regeringernes tid. Bortset fra efterløns­ reformen og beskæringen af boligydelsen i finanslovsforliget i november 1998 samt nogle stramninger af arbejdsmarkedspolitikken har perioden siden 1993 ikke været en nedskæringstid, men en ekspansionstid for velfærdsstaten (se Christoffer Green-Pedersens artikel i dette nummer). Hvordan er dette muligt?

Tabel 5. Udgifter til folkepension og sundhedsvæsen, samt samlede offentlige udgifter i pct. af BFI, 1972-2000

|         | Folkepension   | Sundheds- udgifter   | Samlede offentlige udgifter   |
|---------|----------------|----------------------|-------------------------------|
| 1972/73 | 5,6*           | 6,3                  |                               |
| 1981    | 6,5*           | 7,0                  |                               |
| 1992    | 5,9*           | 6,2                  | 69,0*                         |
| 1993    | 6,0*           | 6,4                  | 72,1*                         |
| 1994    | 6,0            | 6,2                  | 70,5                          |
| 1995    | 5,9            | 6,0                  | 69,0                          |
| 1996    | 5,7            | 6,1                  | 68,7                          |
| 1997    | 5,4            | 6,0                  | 66,9                          |
| 1998    | 5,3            | 6,1                  | 66,1                          |
| 1999    | 5,1            | 6,1                  | 64,0                          |
| 2000    | 4,9            | 5,9                  | 61,1                          |

ikke Note: *) Folkepension 1972-1993 korrigeret for skattereform 1994 ud fra antagelse om, at folkepensionens andel af BFI var den samme i 1993 og 1994 (resultatet svarer til Finansministeriet (1995: 36)). Det indebærer en opadgående korrektion på ca. 1,1 procentpoint af BFI på tallene fra før 1993. Tallene før 1988 er korrigeret til nyt nationalregnskab ud fra erfaringerne 1990-93; det giver en nedjustering på ca. 0,2 pct. af BFI. enkepensionister under førtidspension fra 1984. Ud fra sammenligning af førtids- og folkepensionens andel af BFI 1983-1984 fører dette til en overvurdering af tallene før 1984 med op til 0,3 procentpoint.

(total outlays) rigeret for skattereformens bruttoficering fra og med 1994, med +1,9 pct. af BFI begge år, svarende til den formelle udgiftsforøgelse, der krævedes for at neutralisere bruttoficeringen. Alle oplysninger baseret på det nye nationalregnskabssystem. Sundhedsudgifter er i perioden 1972-1992 opgjort eksklusive administration, men etter gammelt nationalregnskab. Det giver tor 1990-1992 præcis samme tal som uagifter inklusıve administration opgjort etter nyt nationalregnskab, hvilken metode herefter er fulgt. Tallene for 1997-2000 er foreløbige, som de forelå pr. juni 2001.

Kilder: Statistiske Efterretninger og Statistisk Tiårsoversigt, diverse numre, samt Goul Andersen og Christiansen (1991).

50 Faktisk er forløbet i 1990' eme en gentagelse af forløbet fra 1970' eme til 1980'erne, bare med modsat fortegn. Som det blev påvist i bogen Skatter uden velfærd (Goul kunne henføres til egentlige velfærdsforbedringer (som i øvrigt var ganske mas- sive). Resten gik hovedsagelig til udgifter i forbindelse med arbejdsløsheden, samt til rentebetalinger på statens enorme gæld, der på toppen i 1985 slugte hele 11,6 pct. af BFI. Det pegede på en politik sigtende mod hurtig gældsnedbringelse og udskydelse af skattelettelser som et afgørende middel til at løse velfærdsstatens økonomiske problemer. En sådan politik med nedbringelse af gælden er i mellemtiden blevet god latin, blandt andet i forbindelse med Maastricht-kriterierne og anbefales i dag også af OECD(2001c) som middel til at imødegå fremtidens ældrebyrde.° Det er også en sådan politik, mange EU-lande nu er slået ind på, og som allerede fra starten i 1993 var en del af Nyrup-regeringens filosofi, for at konsolidere den økonomiske genopretning under den borgerlige regering. Tempoet har ikke ligefrem været forceret: De offentlige bruttorenteudgifter var i 2000 fortsat over 55 mia. kr., men relativt set repræsenterer det et betydeligt fald, og opgjort efter Maastricht-kriterier er den offentlige sektors gæld i Danmark faldet fra 65 pct. af BNP i 1996 til 46 pct. i 2000, med forventet yderligere fald til 39 pct. i 2002

(OECD, 200lc: 288).

## Udgiftspresset på langt sigt

7 Nu hører det med til historien, at Danmark ligesom de fleste andre lande p.t. er i en usædvanlig gunstig demografisk situation og tilmed har højkonjunktur. Der er små årgange af ældre, børn og unge, og store årgange af erhvervsaktive. Samtidig betyder, at andelen af danskere over 65 år ventes at stige fra 15 pct. i 2000 til 22 pct. i 2040 - eller opgjort som procent af de 20-64 ărige fra 24 pct. i 2000 til 41 pct. i 2040, hvorefter det falder svagt. Blandt andet på grund af en høj fertilitet de sidste 15 år ligger Danmark dog "lunt i svinget". I OECD's fremskrivning er det kun USA, der i 2040'emne har lidt lavere ældreandel end Danmark og Norge. I Italien og Spanien skønnes de ældre at nå op på mere end 65 pct. af de 20-64 årige, mens prognosen i de fleste lande lyder på, at tallet lander omkring 50 pct. i midten af det 2l. århundrede.

Selv i Danmark vil det stigende antal ældre dog belaste de offentlige udgifter, til pensioner såvel som til ældrepleje og sygehuse. Skønnene går typisk fra fire til seks procent af BNP; blandt andet er produktiviteten et usikkerhedsmoment, ligesom det er usikkert, om man skal fremskrive nutidens aldersbetingede servicebehov, eller om man snarere skal regne med, at størstedelen af behovene knytter sig til de sidste to-tre leveår, uanset livslængde. Hertil kommer usikkerhed om eventuelle dynamiske effekter. Til gengæld bliver folkepensionen ikke nogen alvorlig belastning i Danmark, dels fordi den i forvejen er beskeden, dels fordi der vil ske en stigende modregning af anden indkomst i pensionstillægget. Hertil kommer stigningen i pensionisternes skattebetaling fra anden indkomst. I OECD's skøn regner man med en stigning i pensionernes belastning af det danske statsbudget i 2050 på én pct. af BNP, svarende til faldet i folkepensionens BNP-andel fra 1995 til 2000 (OECD, 2001c: 159). Godt nok er det første tal et nettotal, der modregner indtægter. Til gengæld er tjenestemandspension, ATP og Lønmodtagernes Dyrtidsfond mv. så også regnet med.

til til Hertil kommer, at offentlige pensionsudgifter i Danmark, selv medregnet tjenestemandspension, ATP, LD mv., er og forbliver blandt de laveste i EU (mindsteden store vægt på private (arbejdsmarkeds-)pensioner, langt ad vejen Verdensbankens nyliberale anbefalinger. Ved uændret politik regner man med en offentlig pensionsudgift i Danmark på under ni pct. at BNP 1 2050, mod 16-17 pct. 1 Frankrig og Tyskland og 11 pct. i Sverige. Italien ligger allerede i dag på 14 pct (OECD, 2001c: 154). I EU er det kun Storbritannien, der ligger lavere end Danmark. Nu er tallene ikke helt sammenlignelige: Pensioner, frivillig tilbagetrækning (efterløn), førtidspension og arbejdsløshedsdagpenge/kontanthjælp for ældre arbejdere er forbundne kar, og den dyre danske efterløn er ikke med i ovenstående tal. Selv om denne regnes med (1,6 pct. af BNP i 2000), ændrer det dog ikke ved rangordningen. Til gengæld er de danske udgifter til ældrepleje og sundhedsvæsen, samt den forventede stigning heri, nogenlunde som i andre lande. Man undgår ikke, at de deudgiftsstyring, varsomhed med udgiftskrævende reformer og afvikling af den of-

fentlige gæld er det næppe en trussel, der kan underminere velfærdsstaten.

## Presset på velfærdsstaten  letter overalt

pay-as-you-go Det hører med til historien, at de tikkende pensionsbomber rundt omkring i Europa er ved at være delvist afmonterede. Der er gennemført reformer - til tider omfattende - i de fleste lande, så pensionerne er blevet lavere, mere bidragsafhængige (i stedet for indkomstafhængige), korrigeret for demografisk belastning, og/eller blandet op med andre ordninger (Øverbye, 1997, 2001; Bonoli, 2000; Pedersen, 1999; opsparing, men med optjente rettigheder), har været sårbare. Det er de fortsat - og langt mere end det danske system - men de er dog modificeret ret betydeligt eller vil blive det over en årrække.

blame avoidance del af 1990'erne. Selv om Danmark er blandt de absolut førende med hensyn til reduktion af det offentlige udgiftstryk, så er der mange lande, hvor de offentlige udgifter i år 2000 ligger lavere end på noget tidspunkt i de foregående 15 år, jf. tabel 6. Den mindste ændring finder man i Frankrig, der i dag har overhalet Danmark i udgiftstryk, mens Holland, der tidligere lå i top, i dag hører til de EU-lande, der har de laveste offentlige udgifter. Udviklingen i både Holland og Danmark er gået hurtigt, men overgås dog af et fald i de offentlige udgifter på 15-16 pct. af

Hovedindtrykket af de europæiske velfærdsstater omkring år 2000 er således, at de næsten alle har oplevet en periode med betydeligt pres, men i de fleste tilfælde (ofte hjulpet af ØMU-kravene) også har overvundet dette pres - og det i en grad, der tilsyneladende rækker ud over de normale konjunkturudsving. Det er

BNP i Sverige og Finland fra 1993 til 2000.

Tabel 6. Offentlige udgifter i pct. af BNP, udvalgte lande, 1984-2000

|                      | 1984   | 1990   | 1991   | 1992   | 1993   | 1994   | 1995   | 1996   | 1997   | 1998   | 1999   | 2000    |
|----------------------|--------|--------|--------|--------|--------|--------|--------|--------|--------|--------|--------|---------|
| Danmark, justeret 11 |        | 55,3   | 56,2   | 57,2   | 59,8   | 58,0   | 56,6   | 56,3   | 54,4   | 53,4   | 51,8   | 50,2    |
| Sverige              | 59,1   | 55,9   | 58,9   | 64,3   | 67,5   | 64,8   | 62,1   | 60,2   | 58,2   | 55,9   | 55,2   | 52,7    |
| Finland              | 40,6   | 44,4   | 52,7   | 57,7   | 59,1   | 57,5   | 54,3   | 54,0   | 51,3   | 48,1   | 46,8   | 43,6    |
| Norge                | 42,1   | 49,7   | 50,6   | 52,0   | 51,0   | 49,9   | 47,6   | 45,4   | 43,8   | 46,4   | 46,2   | 41,4    |
| Holland              | 53,8   | 49,4   | 49,5   | 50,0   | 49,9   | 47,6   | 47,7   | 45,6   | 44,4   | 43,3   | 42,7   | 41,5    |
| Tyskland             | 46,1   | 43,8   | 44,2   | 45,0   | 46,2   | 45,9   | 46,3   | 47,3   | 46,4   | 45,8   | 45,9   | 42,9 21 |
| Belgien              | 58,0   | 50,8   | 51,8   | 51,9   | 53,3   | 51,3   | 50,3   | 50,3   | 48,8   | 48,2   | 47,9   | 47,0    |
| Frankrig             | 51,6   | 49,5   | 50,0   | 51,7   | 54,0   | 53,8   | 53,5   | 53,8   | 52,8   | 52,3   | 52,1   | 51,4    |
| Italien              | 48,7   | 52,4   | 52,2   | 52,4   | 55,4   | 52,8   | 51,1   | 51,3   | 48,5   | 47,3   | 46,7   | 44,4    |
| UK                   |        | 41,9   | 43,5   | 45,3   | 45,5   | 44,7   | 44,4   | 43,0   | 40,9   | 39,7   | 39,2   | 39,2    |
| Euroland             | 47,4   | 47,1   | 47,5   | 48,3   | 50,4   | 49,3   | 49,0   | 49,2   | 47,8   | 47,0   | 46,6   | 44,7    |
| USA                  | 33,1   | 33,6   | 34,2   | 34,8   | 34,1   | 33,1   | 32,9   | 32,4   | 31,4   | 30,5   | 30,0   | 29,4    |

Noter: I) Udgiftsbegrebet General  government outlays (current outlays + net capital outlays) ifølge OECD Economic  Outlook Database. Tallene er noget lavere end Total outlays. Danske tal 1990-1993 justeret for bruttoficering af overførsler, jf. tabel 5. 2) Stærkt  påvirket  af  engangsindtægter. Det skal bemærkes, at Tyskland  modsat  Danmark  har nettoficeret de fleste overførsler, hvilket sammen med diverse andre forskelle  underdriver  de tyske tal med anslået seks-syv  procentpoint ved sammenligninger med Danmark. For de øvrige lande er sammenlignelighedsproblemerne mindre. Kilde: OECD (2001c: 256).

måske snarere to årtiers spidsbelastning af de offentlige finanser, der er ved at være overstået, og samtidig har de fleste lande ændret deres pensionssystemer, så de vil være væsentligt mere bæredygtige i fremtiden. Endvidere har man i de fleste lande afviklet de offentlige budgetunderskud, idet skattetrykket typisk ikke er lettet afgørende. I Danmark er det utvivlsomt en del af grunden til, at den underliggende markante forbedring i velfærdsstatens økonomi har været forholdsvis upåagtet.

irresistible pressures permanent austerity Denne næsten universelle forbedring betyder så i næste ombæring, at det ikke længere er så indlysende at tage udgangspunkt i de økonomiske belastninger vellykket eksempel på velfærdsstatens økonomiske genopretning.

## Bringing Politics Back In: Hvad bestemmer velfærdsstaternes fremtid?

Retrenchment Der er ingen tvivl om, at velfærdsstaterne har været igennem en periode, hvor det økonomiske pres har været et naturligt udgangspunkt for at analysere udviklinskæringer, uden at det kan ses på de aggregerede tal (Green-Pedersen, 2000; Korpi, 2002).

constraint Men som det udmærket illustreres af det noget oversete danske velfærdsmirakel i 1990'erne - hvis anatomi, vi har analyseret ovenfor - er dette økonomiske være noget særlig godt udgangspunkt for at forstå velfærdsstatens forandring (Goul Andersen, 2001b). Det fører for let til en funktionalistisk opfattelse af velfærdsstaten, der glemmer politikken eller indirekte tager for givet, at denne går mod nedskæringer i en desperat kamp for at holde udgiftspresset på et nogenlunde acceptabelt niveau. Til gengæld kan man finde eksempler på, at økonomiske problemopfattelser er ganske ens i lande, hvis problemer "objektivt" set er vidt forskellige. Men det kalder netop på en forklaring.

(path dependency) credit claiming, b/ame avoidance permanent austerity constraints, Blandt politologer har velfærdsstatens hidtidige udvikling ikke været set som tilpasning til "udfordringer". Den har mere været set som udslag af interessekamp - eller samspil mellem disse. Det er hævdet, at dette ser anderledes ud, når man dringer" er (også) en social konstruktion, og kampen om definitioner er del af det rende velfærdsstaten i de kommende år, at være mindre, og de reelle politiske valgmuligheder tilsvarende større, end de har været gennem de sidste 20 år.

## Noter

1. I Danmark kan denne konkurrenceparameter i øvrigt svæ kkes af den skærpede beskatning af unge boligejere. Paradoksalt nok er den skærpede beskatning udslag af en filosofi om, at man

- som værn mod globaliseringen skal omlægge fra mobile til immobile skatteobjekter. Spørgsmålet er, om det ikke kan virke mod hensigten.
3. Problemet kan være selvforstærkende ved. at der under recessioner sker yderligere tab af kvalifiktioner og dermed en sedimentering af folk, der ikke har mulighed for at opfylde de produktivitetskrav, der følger med de høje lønninger - et fænomen kendt som "hysteresis" (Blanchard og Summers, 1986).
2. Derimod har de fleste skatter potentielt negative økonomiske effekter. Højere skat tilskynder for eksempel til at arbejde mindre (dog undertiden mere for at opnå den nødvendige indkomst). Sådanne effekter og muligheden for at optimere (for eksempel mener DØR, at en højere grænse for topskatten kan være næsten selvfinansierende) falder uden for emnet her, hvor det drejer sig om globaliseringseffekter eller pres, ikke om hensigtsmæssigheder og politiske valg.
- Ud over landene i tabel 1 er det Østrig, Portugal, Luxembourg og Irland
6. OECD ser man dog også gerne besparelser og omstruktureringer af velfærdsstaten som middel til at vende underskuddet.
5. Alt andet lige er det i en velfærdsstat som den danske langt lettere at kontrollere overførslerne end at styre serviceudgifterne (Kristensen, 1987). Overførslerne retter sig typisk til ressourcesvage grupper, der nok kan appellere til vælgernes sympati, men kun kortvarigt. Og har Folketinget først truffet beslutning, er sagen slut. Serviceudgifterne har derimod ressourcestærke fortalere både hos offentligt ansatte og brugere, det er svært at gennemskue, hvad pengene går til, og det er typisk kommunerne, der skal levere varen. Det er en hård cocktail. Og mens der er grænser for, hvor meget man kan forestille sig at betale i for eksempel folkepension, er der altid velbegrundede servicebehov, der rækker langt ud over de faktiske muligheder. I en velfærdsstat som den danske med en stor arbejdsstyrke i den offentlige sektor og meget små arbejdskraftreserver er det en hovedudfordring at kontrollere serviceudgifterne, mens det i en kontinentaleuropæisk velfærdsstat er en hovedudfordring at kontrollere overførslerne.
- Det rokker ved tidligere danske befolkningsprognoser, fordi man har prognosticeret ud fra en fremskrivning af rent danske tendenser i dødeligheden uden at tage højde for, at disse var stærkt afvigende. Sammen med højere fertilitet og større nettoindvandring har det bragt skønnet over antallet af danskere i år 2025 op fra 4,2 mio. i 1984 til nu 5,9 mio.

## Litter.itur

- Bach, Henning Bjerregård (1999). Længerevarende ledighed - jobsøgning og beskæfrigelseschancer, København: Socialforskningsinstituttet, Publikation 99:12.
- Bonoli, Giuliano (2000). The Politics of Pension Reform. Institutions and Policy Change in Western Europe. Cambridge: Cambridge University Press.
- Blanchard, Olivier J. and Lawrence H. Summers (1986). "Hysteresis and the European Unemployment Problem", :pp. 15-78 in Stanley Fischer (ed.), NBER Macroeconomics Annual, Cambridge, Mass: MIT Press.
- Bonoli, Giuliano. Vic George and Peter Taylor-Gooby (2000). European Welfare Futures. Towards a Theory of Retrenchment, London: Polity Press.
- NOU 4,
- Castles, Francis (2001). "Public Expenditure and Population Ageing: Why Families of Nations Are Different", pp. 141-156 in Jochen Clasen (ed.), What Future for Social Security?, The Hague: Kluwer Law International.
- DA. Dansk Arbejdsgiverforening (2001). Arbejdsmarkedsrapport 2001. Tal og Diagrammer, København:
- DØR (2001). Dansk Økonomi. Forår 2001. Det økonomiske Råd. Forandskabet, København: Det Økonomiske Råd.
- Esping-Andersen, Gøsta (1999). Social Foundations of Postindustrial Economies, Oxford: Oxford University Press.

- Esping-Andersen, Gøsta and Marino Regini (2000). "Conclusions", pp. 336-342 in Gøsta EspingAndersen and Marino Regini (eds.), Why Deregulate Labour Markets?, Oxford: Oxford University Press.
- Europæiske Råd (2000). Konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Lissabon 23-24.03.2000 http://www.um.dk/udenrigspolitik/europa/raad/lissabon.asp).
- 1995,
- George, Vic and Peter Taylor-Gooby (eds.) (1996). European Social Policy: Squaring the Welfare Circle, London: Macmillan.
- Gilbert, Neil (2001). "Renegotiating Social Allocations: Choices and Issues", pp. 211-226 in Neil Gilbert (ed.), Targeting Social Benefits. International Perspectives &amp; Trends, New Brunswick: Transaction Publishers.
- Goul Andersen, Jørgen (1995). De ledige ressourcer, København: Ugebrevet Mandag Morgen.
- Goul Andersen, Jørgen (200la). "Dansk socialpolitik i internationalt perspektiv: Medborgerskab og markedskonformitet". Festskrift i anledning af Socialministeriets 75 års jubilæum, København: Socialministeriet.
- Goul Andersen, Jørgen (1997). "The Scandinavian Welfare Model in Crisis?", Scandinavian Political Studies, Vol. 20, No. 1, pp. 1-31.
- Goul Andersen, Jørgen (2001b), "Change without Challenge? Welfare States, Social Construction of Challenge and Dynamics of Path Dependency" ", pp.121-138 in Jochen Clasen (ed.), What Future for Social Security? Debates and Reforms in National and Cross-national Perspectives, The Hague: Kluwer Law International.
- Goul Andersen, Jørgen (2002). "Coping with Long-Term Unemployment: Economic Security, Labour Market Integration and Well-being. Results from a Danish Panel Study, 1994-1999", International Journal of Social Welfare, forthcoming.
- Goul Andersen, Jørgen (2001c). How Much Should the Unemployed be Searching and Availuble for a Job? Unemployment Criteria, Search Theory, and the Transition from Unemployment to Employment. Paper prepared for VI. COST A13 Workshop in Ljubljana, 08-09.06.
- Goul Andersen, Jørgen og Peter Munk Christiansen (1991). Skatter uden velfærd. De offentlige udgifter i international belysning, København: Jurist- og Økonomforbundets Forlag.
- Goul Andersen, Jørgen and Jan Bendix Jensen (2001). "Different Routes to Improved Employment in Europe", ch. 2. in Hedva Sarfati and Giuliano Bonoli (eds.), Labour Market and Social Protection Reforms in International Perspective: Parallel or Converging Tracks?, London:
- Goul Andersen, Jørgen and Knut Halvorsen (2002). "Changing Labour Markets, Unemployment and Unemployment Policies", ch. 1. in Jørgen Goul Andersen, Knut Halvorsen, Wim van Oorschot and Jochen Clasen (eds.), Welfare States, Inemployment and Unemployment Policies (forthcoming).
- Green-Pedersen, Christoffer (1999). "The Danish Welfare State unde Bourgeois Reign. The Dilemma of Popular Entrenchment and Economic Constraints" ", Scandinavian Political Studies, Vol. 22, No. 3, pp. 243-260.
- Hinrichs, Karl (2001). "Ageing and Public Policy Reforms in Western Europe and Northern America: Patterns and Politics" ", pp. 157-78 in Jochen Clasen (red.), What Future for Social Security? Debates and Reforms in National and Cross-national Perspectives, The Hague: Kluwer Law International.
- Jensen, Per H. (1987). "Tryghed i ansættelsen i Norge, Sverige, Storbritannien og Vesttyskland", i Tryghedsreform - tryghed i jobbet, København: LO.
- 1930- 1995, Korpi, Walter (2002). Den danske velfærdsstat i et komparativt perspektiv: Social sikring, institu-
- Kristensen, Ole P. (1987). Væksten i den offentlige sektor. Institutioner og politik, København: Jurist- og Økonomforbundets Forlag.
- Larsen, Christian Albrekt (2002). "Økonomiske incitamenter, arbejdsvilje, søgeadfærd og integration på arbejdsmarkedet", manus, Institut for Økonomi, Politik og Forvaltning, Aalborg UniverSitet.

Working Paper,

Employment and Traininr1 Papers 53. Madsen, Per Kongshøj (1999). "Demark: Flexibility, Security and Labour Market Success"

Experiences, OECD Econmnic Studies Martin. John P. (2000). What Works Among Active Labour Market Polices: Evidence From OECD

Globali�ation and the Weifare State,

Tlre New Politics nf the Welfare State, Myles. John and Paul Pierson (2001). "The Comparative Political Economy of Pension Reform". University Press.

The OECD  jobs study. Evidence and explanations,

Historica/ Statistics, 1960-1997,

/mplementing the OECD Jobs Strategy: Assessing Pe,fonnance and Policy, ris: OECD.

Employment Outlook.

Re�·enue Statistics 1965-1999,

Historica/ Statistics, 1970-1999,

Employment Outlook,

Economic Outlook No 69

Main Ecnnomic lndicators, (Standardised Unemployment Rates).

The Taminig of lnequality in Retirement. A Comparative Study of Pension Policy Outcomes,

Dismantling tlre  Weifare State? Reagan,  Thatcher  and the  Politics  of Retrenchment,

The New Politics of  the  Weifare  State. Pierson, Paul (2001 ). "Coping with Permanent Austerity: Welfare State Restructuring in Affluent Oxford University Press.

Monthly Labour Review, Sorrentino, Constance (2000). "International Unemployment Rates: How Comparable Are They?",

Acta Sncio/ogica, Scandinavia: Employment Commitment and Organizational Commitment in Demark, Norway and Sweden".

Journal of European Social Policy, Overbye, Einar (1997). "Mainstream Pattern, Deviant Cases: The New Zealand and Danish Penpp. 101-117.

CCWS Working Paper 2001121, Øverbye, Einar (2001). "Political Equilibria, Near Substitutes, and the Provision of Income Security