Kognition, emotion og neurale modeller
Forfattere: Torben Kragh Grodal
Tidsskrift: kok (1990-11-16)

Torben Kragh  Grodal

## Kognition, emotion og neurale modeller

Den cftcrf~lgcnde artikel  er primzrt  ct f o r s ~ g på  at opstille en hjernc/krop-model der  kan  beskrive  nogle  vigtige  komponenter  i  fiktionsreception  og fiktionskonctruktion,  szrlig forholdet mellem  dimensioner som betydning, emotiv ladning ogperceptorisk-a.~tetisk ir~te~zsitet. Artiklen er  siledes  et  fors@g på  at  lave  en  'hjerncmodcl' der  kan  belyse  den fiktions-gcnre-og  affekt-teori  som  jeg har  fremlagt  tidligere.' For  at markere  det  forskningsparadignie  i  hvilket  jeg  ser  dette  modelarbcjdc i ndgi vil  jeg  imidlertid  indledningsvis  skitsere nogle  centrale tendenser inden for  informationsvidcnskab, neuropsykologi, filosofi etc., tendenser der hyppigt  sammenfattes undcr bctcgnelscn  kognitionsforskning.

## Computere, neurale systenzer og  mental modellering

Frcmkomsten  af  computere  har  haft  en  stzrk  virkning  p i  en  rzkkc videnskaber  om kultur,  psykologi  og information.  Man har  nu for ferstc gang i verdcnshistoricn faet mulighed for at simulere bcvidsthcdslignendc processer uden for den menncckclig-dyriske verden, hvad der i sig sclv har haft en voldsomt afmystiliccrendc virkning p i   opfattelsen rif  bcvidsthedslivct. Endvidcrt: giver computerne forsticlses-og bctydningsproblcmer cn helt  anderledes  praktisk  karakter:  hvordan  simulerer  vi disse  og  hine funktioner til brug for konstruktion  af  maskiner, f.eks. til visuel  aflaisning af skreven tekst eller til konstruktion af overszttclsesmaskincr eller simple robotter.  Forskellige  fagområder  sisom  sprogvidenskab,  psykologi og datavidenskab bringes sammen om beskrivelsen af konkrete, afgrznsedc aspekter af bevidsthedslivet bl.a.  med dct formil at simulere menneskelige perceptions-  og bevidsthcdsproccsser  maskinelt.  Lpsningerne  skal  ikke blot  overbevise  fagf&gt;cllcr, de  skal  ogsa virke, kunne  danne  basis  tor iiiaskiiiel simulering al de pigrcldendc  processer.  Maskinsimuleringen af semantiske  opgaver  stiller  krav  om  at  opstille  mentale  modcllcr,  der beskriver det univers  og de proccdurcr,  der 5tyrer den typiske dagligdags menneskelige  omgang med  omverdenen og den dagligdags  rarsonneren, jfr.  f.eks. P.N. Johnson-Laird: Mental Models.  Towards a Cognitive  Science of  L,angzrage,  Inference, and  Consciorrai~ss fra  1983.~ En konsekvens  af den mentale  modellering af de scmantiske universer  har  f.cks. varret  en forstarrket interesse for  menneskckroppens  betydning som  kilde til mentale rcprzsentationsformer,  f.cks. lor George Lakoff.

Inden  for  humaniora  har  f.cks.  den  amerikanske  Silmlorsker  David Bordwell vxret talsmand  for en kognitiv  tilgang til  analysen  af fiktionsfarnomcrne i litteratur  og Iilm i  tidsskriltet Iris med artiklen »A Case for 3 Cognitivism*  (no. 9, Spring 1989); ligesom han i den nyligt udkomne bog Makitzg  Meatiing,  Iritercnce arid  Rhetoric  in tlie Iiiterpretation  of  Cinetna (1989)  fra  denne  position tegner  et  ikke  helt  smingrcndc  billedc  af 707crnes typiskc  humanistiske  lorskningsstragier  (dekonstruktionisme, lacanismc, etc.

Udviklingen inden for datateknik og neurologi har f ~ r t til en udviskning af  dct  skarpe skel  mellem  det fysiskc  og  dct  psykiske.  Herhjemme har Soren Brunak og Benny Lautrup mcd bogen Ncurale Netvmrk. Conlputere med intuition (1988) behandlet cn rxkke teorier om computcrsimulering af  neurale processer  og fremlagt  mentale modcller, f.eks. af dr~mmcaktivitetcn.  Programmatisk  har  f.eks.  Patricia  Smith  Churchland  i  bogen Neurophilnsopi~~v. Toward a  IJnificd  S&lt;.icrice  of  the  Mind/Brain fra  1986 fremlagt en omfangsrig argumentation for at udviklingen i den neurologiske lorskning og i komputervidcnskabcn har medf~rt, at man endeligt kan skrinlxggc den gamle sjzl-legeme-dualisme. Hjernen er 'bare' den hidtil mcst  avancerede  computer, og  det er derfor  ikkc muligt  at  foretage en adskillelse mellem  et legemligt  og et sjzlcligt niveau. Som cksemplifikation  beskriver  hun  f.eks. dc sencste teoricr  for  den neuralc  databehandling, der formodes  at danne grundlag for  samvirket mellcm synssans og motorik. Andre forskere, szrligt sproghandlings-lingvisten John Searle, 4 har mere eller mindre voldsomt betvivlet mulighederne for analogisering mellcm  'intelligente  maskiner' og  den  menneskelige  hjerne.  Der  cr selvf@lgelig ingen mulighcd lor cndcligt at a f g ~ r e det gamle problem, men hidsiglicden  i den standende debat harnger  utvivlsomt  sammen med  det forhold, at de områder, hvor man nu bchpver szerlige sjzlelige evner som forklaringsramme, er blevet starrkt indskrxnkct. Der kan derfor forctagcs mcre prxcisc diskussioner af de evcntuellc funktioner der krzver sarrlige sjxleligc forklaringer.

Jeg  vil  stikordsagligt  opridse  nogle  karaklerisliske  lciidcnscr  i  nycrc forskning inden for kognitive  forskningsfelter.

Neodanui1tis17te  og furtktiortulia~lc. Skulle man tro visse  'postmoderne' filosoffer  skulle  'små historicr' i nutiden have erstattet de store historier. Hvis  man  imidlertid  ser  på  naturvidenskaberne  er  det  stik  modsatte tilfaeldet.  Teorier  om  verdens  oprindelse, om udviklingcn  fra 'det store brag', The Big Bang, og frem til nutiden har spillet en fremtrxdcnde rolle i  dcn  nycre  naturvidenskabelig  dcbat.  De er  i  egenligste  forstand 771e Gmtest Stories Evcr  Told. Tilsvarende spiller  neo-darwinisme en stadig mcre fremtrxdende rolle i en rxkke discipliner,  dcr beskzftiger sig med bevidsthedsfznomer; og darwinismen er netop en 'stor sand historie', der giver den mest omfattcnde historiske ramme for en rzkke discipliner. Til forst2clsen af menneskets psykologiske  udrustning er evolutionshistorien den  sclvfolgelige  ramme;  nervesystemets og  hjernens  opbygning  cr karakteriseret ved, at udviklingshistorisk  sencre strukturer er bygget oven på  udviklingshistorisk tidligcre  strukturer  ligcsorn  cn  rzkke  rieurale strukturer  er  blcvet  udviklcde  for  at  Iese  bestemte  funktioner.  Sprog, synssans,  scksualitet,  emotioncr,  tznkning  osv.  er  blcvet  udviklcde  ved processer,  dcr  har  vzret  rcgulcret  af  for~gelsen  af  menneskets  overlevclsescvne ved udviklinger af  bestcmte mentale og kropslige funktioner. De  evolutionære  synspunkter  hsngcr  såledcs  snzvcrt  sammen  med funktionalistiske og procesorienterede synspunkter. Disse evolutionxrc og funktionalistiske synspunkter star i modsztning til mange 'poststrukturcllc' og  'dekonstruktive' tekstteoricr,  der  er  ahistorisk-spekulative,  fordi  de f.cks. ikke inddrager at sprog er blcvet  udviklet  til at kunne l ~ s e konkretc opgaver, f-cks.  kommunikation, og  d c ~ for filosoferer over reprxsentationsproblemcr  losrevet  fra  repr~sentationens  sammcnhxng  med  social  og biologisk  funktion; og synspunktcrne står i modsxtning til en lacaniansk psykoanalyse  der er en rent hermeneutisk fortolkningspraksis.

Konstmktivisr?te. Den  foregede viden  om  bevidsthcdsprocesscrne  og szrlig  udforskningen af pcrceptionsproccsserne har tydeligjort det problematiske  i  en  staerk  skclnen  mellem  sansning  og  t~nkning.  Den visuclle perception kan ikke beskrives som en passiv omverdensafspejling, der  så  cftcrf~lgende  kan  @res  til  genstand  for  kognitiv  behandling. Frembringningen af billcdcr forudsztter en aktiv mental konstruktion ved fortl~bcnde erfaringsbaseret hypotesedannelse (cf. f.eks. Irvin Rock's 771e 5 Logic of Perceptiort ). Et konstruktivistisk synspunkt understreger nedvendighedcn af at inddrage receptionsprocessen og receptionssubjektet i analysen af kulturelle fænorncner, da disse ikke har en objcktiv eksistens uaihzngig af  en mental realisering.

Bcr~idstlied, nneilralitet ogNiterdiscipli?lmrfor.~krling. Så  laenge hovedparten af hjernens processer i princippet var helt ukendte, og så lange man ikke i  sin 'vxrkt~jsfremstilling' blev stillet over for problemerne ved at simulere bevidsthedsproccsser, gav det god mcning at lave tcorier om bevidsthedsprodukter uden at tage  hensyn  til  mulighederne  for  en fungibel hjcrncmaessigc  rcaliscring.  Saussures  sprogtcori  tog  ikke  stilling  til,  om  det hjcrnemacssigt  var  realistisk  at  forestille  sig,  at  udtryk  og  indhold  var sammensmeltedc  som  to  sider  af et stykke  papir.  Evneforklaringer udfyldte dc hvide pletter i forsticlsen af frembringelsen af bevidsthedsprodukterne.  Og  omvendt  opfattedes  det  psykiske  hyppigt  som  et  alment apparat, ikke som  et  samvirke af delvis spccialisercde funktioner. Udforskningen  af  bcvidsthedsfanomcr  foretages  nu  ofte  ved  et  interdisciplinzrt s;imarbejde,  fordi den  forskningsmzssige  udvikling  har synliggjort nye gcnstandsfxllesskaber  i  discipliner,  dcr  tidligere  forekom helt  forskellige.

Da Frcud fremkom  med  sin teori  om  det  ubevidstes  altdomincrncde rolle, vaktc  det  en  voldsom  protest:  Psykologi var  for mange  lasrcn om bevidsthed  (Betydningsfulde  dele af isaer  amerikanske  psykologer  var endda behaviorister og dermed hardnakkede modstandere af beskrivelser af  mentale  proccsser). Men  hjerneforskningen har  gjort  dét  evident  der forsåvidt burde vzre evident i  cvneforklaringerne, at kun en brakdel af af de neurale processer er bevidste,  siledes at den meste hjernevirksomhed kun  er tilgrcngelig ved  teoretisk  og empirisk  rekonstruktion.

## Kogizition, emotion og mediereceptioiz

Reception  er  et  ord  med  mange  bctydningsnuancer,  og  der  anvendes mange forskellige analysernetoder under denne generelle betegnelse. Der er imidlertid to hovedkategorier af tilgange til receptionsanalyse al  medier (mcdie  forstact  som  rallcsbetegnclsc  ror  alle  audiovisuelle  og  trykte medier).

Den farste type tilgang forholder sig til mediereccption ud fra en mere sociologisk-behavioristisk  synsvinkel  ud  fra  Ønskel  om  at  beskrive  den permanente  virkning  p i  modtageren effer modtagelsen eller  at  forklare modtagerens  prreferencer for bestemte medieprodukter. Der  stilles spargsmil som: har tilskueren skiftet  holdning  og praferencer  i forhold til  f.eks. politiske synspunkter eller varer? Bliver tilskuere mere voldelige af  at  se på video-vold? Kan de bruge det sete som en ressource?  Denne tilgang har en lang tradition bag sig, sarlig i massemedieforskning.

Dcn anden type tilgang forholder sig til mediereception  ud fra en mere psykologisk synsvinkel, man  ensker at beskrive  de processer  der foregår i  den periode modtagclsen finder sted. Vigtige teoretiske bidrag til denne tilgang  er  blevet  ydet  af  den  tyske  receptionsforskning,  af  den  Metzinspirerede  psykoscmiotik, af  den  kognitive og konstruktivistiske  tilgang som  udviklet  af  David  Bordwell,  og  en  tilgang baseret  på  psykologiske perccptionstcorier som  f.eks. udSØrt af Rudolf  Arnheim.  Alle  disse tilgange  har  synliggjort,  at en  en  trykt  eller  audiovisuel  begivenhed konstrueres ved en stadig interaktion mellem modtager og det modtagne.

Mcdiereccption foregir ikke 'derude'  i den objektive medietekst  (bog, TV, film  osv.), men  foregår  i den  kropsindlejrede  menneskelige  hjerne, hvorfor  receptionen  er  en  neuralt  og kropsligt  manifesteret proces,  der foregår  i  samspil  med  det  ydre  medieflow.  Den  radikalt  psykologiske beskrivelse  af  receptionen  ville derfor vzre at  foretage  en udt~mmende beskrivelse  af  de kropslige  og  neurale  processer,  der  udgjorde  et  givet receptionsforl~b.  Med den  eksisterende  psykologiske  viden  er  dettc selvfölgelig et  utopisk  projekt.  Men  hvad  der  derimod  er  muligt  er  at forsfige at  angive  nogle  grove  trzk  i  de  mentale  rcceptionsprocesser, således  at  vi har  nogle  forestillinger om  nogle  af de  funktioner  og dimensioner  der  karakterisere  den indre  bearbejdning. Behovet for beskrivelser  af  den  indrc bearbejdning  er sarlig strtrkt, hvis man  ~ n s k c r at bcskrivc  de såkaldt  subjektive aspekter  af  receptionsprocessen  såsom Sqilclser, emotioner  og  astetiske elsekter. Det  er  tilsyneladende  relativt let  at  analysere fanomener der foregir i  den ydre  verden  og at komme til  en  vis  intersubjektiv  forståelse  af  hvad  der  foregår.  Hvis  en  person skyder en anden foregår det tilsyneladende alt sammen foran vores Øjne. Klassisk  narrativ  teori  f.eks. -som  udarbejdet  af  Propp,  Bremond  og Greimas -er en teori om den synlige adfzrd som den fremstilles i visuellc og sproglige medier. Somme tider er adfierdsbeskrivelse kombineret med en lille mzngdc motiver, dvs. mcntale årsager til den synligc adfzrd. Når man  analyserer  historien  i  et givet  narrativt  f o r l ~ b konstruerer man  en kzde af  handlinger og konsekvcnser  der tilsyneladende  udspiller  sig i et 'ydre' rum  og en  relativt  objektiv  tid.  Fölelser,  emotioner  og  zstctiske sansninger  synes  derimod  at  foregå  i  nogle  usynlige  kropsligt-mentale 'rum'  og synes kun at vzre en del af dct egentlige narrative forlØb hvis de bliver motiver for handlinger eller bliver til permanente mentale tilstande for protagonisterne.

Det  skarpc  skel  mellem objektive,  behavioristiske  fznomener  og subjektive  fzenomencr  cr  imidlertid problematisk. Som  f.  eks.  David Bordwell  har  påpeget,6 er  en  historie  ikke  noget  soni  en  en  tilskuer passivt  modtager,  men  noget  som  tilskueren  aktivt  m3 konstruere  ved hjzlp  af  en  rzekke  kognitive  operationer.  Selv  enkle  hzendelsesforl~b muliggpr forskellige fortolkninger.  D e  normale former for beskrivelse af ydre fznomener og adfzrdstyper redegor ikke for hvilken grad af mental konstruktion,  der  ligger  til  grund  for  forståelsen.  Objektive  såvel  som 'subjcktivc'  fzenomencr  er  mentale  konstruktioner, der  alle  er lige 'objektive'  eller lige  'subjektive'  neurologiske bearbejdninger af  medie-input  (og omverdensinput).

Lad  os  se nzermere  på  de  generelle  trzk  i  nervesystemet  for  at  vi derved kan fi en bedre bagrund for at forstå receptionsprocesserne. DC basale  strukturer  i  nervesystemet  er  konstrueret  som  cn  input  outputsanseapparatet, f~lesans,  smagssans  og Outpiittet  forlader systemet  via  dct  niotoriskc  system,  dvs.  ved  hjzlp  af  de  tvzrstribede primitive dyr er forbindelsen mellem input og ouiput ret 'hardwired', en stimulering

maskine.  Inputtet kommcr  ind  i systemet  gennem hovedsageligt  gennem  kropssanserne (såsom lugtesans)  og genncm  fjcrnsanscrnc  syn  og h~relse. muskler som er under ccntralncrvesystcmcts  voluntxre kontrol. I af  sanserne  vil  forårsage  en  refleks,  en  fastindbygget reaktion  som  vi kender  dct fra knxreflckscn og andre typer  af  kropssansstimulering.

Men  hos  h ~ j c r e dyr  og  szrligt  hos  mennesket  er  forholdet  mellem inpiit  og output meget  mcre kompliceret. Kompliceringen  cr for  en stor dels  vedkommende  forårsaget  af  de  muligheder og  problemer  som fjernsanserne,  iscer synet, fgrer  med  sig.  Synet muligg9r  en  relativ 'objektiv' reprzsentation af  dcn ydre verden, og dette er kun  muligt  hvis denne reprzsentation af  det ydre rum og dens objekter  delvis er adskilt fra  kroppens  interesser  og prafercncer,  dvs.  adskilt  fra  en  refleksagtig sammenvzevni~ig af  sansning  og subjektiv vurdering  af  kropssanstypen. 7 Med synssansen foretages uaibrudt en kortlqning af  omverdcnen, og det meste af informationen skal bruges til en fortlobende 'interessclps', men intercssestyret  oricntcring i omvcrdcnen. Raiven vil se trai, sten, vand osv. der giver generel oricnteririgsinformation, og kun ved synet af f.eks. 'mus' eller 'menneske'  vil  den reagere. Fjernsanser kan selvffilgelig godt fungere iiled indbyggede 'hardwired' instinktagtige reaktionsmåder, men adskillclsen af reprzesentation og  'subjektiv'  evaluering rcgulerct delvis via hukommelse vil give en langt  mere fleksibel  adlzrd (der f.eks. gpr  at vi ikke  b e h ~ v e r at  afvente  gen-kode-zndringer  for  at  kunne  reagere  på trafikskilte m.v.). Udviklingen af fjernsanserne har muligiort og medf~lrt, at de subjcktivc intcresser får dcres cgcn rcpr~seritationer  i emotioncrnc og  begarsformerne  der  dels  manifesteres  i  hukommelsen,  dels  i  det autonome nervesystem  og dels i det hormonale system.

I  dette  mere  komplicerede  system  er  input-output-aksen  'sansningmotorisk reaktion' blevet suppleret  med en 'krydsende akse', hvorpå der artikuleres funktioner der udspiller sig mellem polerne 'omverdensreprasentation' og 'affekt og  motivering'. Og yderligere  er  (omverdens)repraiscntationssysten~et blevet  delt i to funktionelle aspektualiseringer  eller felter:  E t   funktionelt  felt,  der  hos  mennesket  normalt  er  sxrligt  fremtricdende  i  den  h@jre halvdel  af er  mest  beskrefiigci  med bearbejdning af  input (oftc i form af analog og parallel bearbejdning som dct f.eks.  sker  i  forbindelse  med  perception  af  rummet  via  synssansen) og  med  automatisk-repctitiv  og  lincxr  output  bearbejdning.  E t   andet funktionelt  felt,  der  normalt er  sarligt  fremtrxdende  i  den  venstre hjernehalvdel, er  mere  beskaftiget med  det  voluntare,  viljestyrede motoriske  output  og  med  kognitive  processer  af  en sekventiel  og af  en logisk-propositioncl  type.

Kognitive psykologer har udforsket effekterne på sproglig pcrformancc ved  beskadigelse  af  den  venstre  hjernehalvdel, men  med  intakt  h ~ j r e Y hjernchalvdcl. Disse  undcrs~gclscr  viser  at  evnen  til  at  synge,  til  at recitere lyrik  og til at gentage klichk-sztningcr og til at bruge stemmcbetoning  til  at  udtrykke  affektiv  eftertryk oftc  forbliver  ubeskadiget;  disse patienter er i stand til at synge, men ude af stand til at sige propositionclle sxtninger. Personer  mcd visse  typer  af  beskadigelser  af  venstre  hjernehalvdel  er ude af  stand  til  at gore fiktive handlinger  så som at drikke et irnaginart  glas  vand,  men  de  er  i  stand  til  at  drikke  et  virkeligt  glas vand.'' Patienter  med beskadigelser  af  den  h@jre  hjernehalvdel har ofte problemer  med  at  forsti metaforiske  satninger,  med  at  forstå  humor, med at foretage et resun~k af  cn historie og med at forstå emotioner der er  tillagt  personer  i  en  fortzlling;  de  har  yderligere  problemer  med opgaver der involverer visuel forestillingsevne. Beskrevet i den strukturelle scmiotiks sprog ser det ud som  om den hojre hjernehalvdel er nodvcndig for  paradigmatisk-synkronc  og  for  akrone  fanomener,  hvorimod  den venstre hjernehalvdel er nodvcndig for syntagmatisk-diakrone fxnomencr, hvis vi forstår akroni-synkroni  som inkluderende  gentagelse (fordi gentagelsen allerede  foreligger og  derfor ikke mere  forlflber i  en åben-uafsluttet  tid). Det  er  i  sig  selv  ikke  så  interessant  at  et  givet fxnomcn  loregir  enten  i  den  ene  eller  den  anden  hjernchalvdcl,  da normale mennesker kan benytte begge, og da begge virker på samme tid. Det intcrcssantc  hcst3r  i,  at d c  synkrone og repctitivc fanomener  i den grad  cr  baseret  p&amp; funktioner  der  er  forskellige  fra  en  bestemt  type diakrone fznomener.

Evnen til at synge og til  at udfere 'automatiske',  'ikke-propositionelle' sztninger hos patienter med beskadigelser af venstre hjernehalvdel tyder på,  at  hjernen har  to  typer  af  dynamiske  funktioner,  der  så  at  sige henholdsvis er en lyrisk  og en narrativt-episk funktion. Vi vil  f ~ r s t age den  propositionelt-episke funktion  under  nzrmere  behandling.  Dcn ccntrale  strukturelle basis  for  denne funktion  er  enten  konkret  eller  i overfuirt-figurativ forstand en  voluntær motorisk relation rettet fra subjektet  mod  et  objekt,  såsom:  Jens  griber  efter  ablet,  eller  Jens arbejder hardt  på problemet.  Eksperimenter  har vist,  at  aktiviteter som involverer sekventielle  og målrettede aktiviteter aktiverer  det  motoriske system og skaber muskulzr spznding.ll Dette er blevet vist ved at måle dcn elektriske  aktivitet  i nerverne i det  motoriske system  (dvs.  foretage elektromyografi, EM&lt;;). Ved begyndelsen af en rettet, sekventiel handling begynder sprrndingen -malt ved EMG gradienter -at stige indtil opgaven er  fuldfgrt,  hvorefter  spzndingen  falder.  Man  har  for  eksempel  malt hvordan  s p ~ n d i n g i  pandemusklerne  uafbrudt  vokser  på  personer  der lytter til detektivhistorier indtil den falder ved slutningen af  historien. Dct samme finder sted under intense intellcktuclle operationer såsom at Igse matematiske problemer. At udtrykke intellektuel  aktivitet ved muskulzre termer  som  spænding  og  afspxnding  er  derfor  ikke  helt  metaforiske udtryk.  Disse  spasndingskurver  efterfulgt  af  afspændingskurver  u d g ~ r grundlaget for de 'lukkede',  ikke-cykliske aspekter af narrative strukturer. Iffilge Malmo vil et Itiirtigt, stort EMC;  fald  normalt falde  samnten  nted  en succesrig  fiildf@relse af  en  opgave,  Izvilket  giver  personen en  xJ~lelse  af lukni?zg«. Når Roland Barthes og andre argumenterer mod la  clôture du texte argumenterer de derfor samtidig for det suspekte i tekstligt/riktionsmassigt at benytte en neurologisk indbyget mulighed for at forstå verden som handlinger ved  hvilke  spanding eftcrf~lges af  afspanding. Hvis den motoneurale aktivitet blokeres, for eksempel med curare-agtige præparater, medforer dettc formodentlig ufokuserede bevidsthedsstr~mme, korrelleret med den sensoriske input-verdens stgrre grad af heterogenitet og felt-agtighed.

Evnen  til  at  udfpre  voluntzre  og  sekventielle  reelle  ellcr  mentale handlinger synes at vxre forbundet med evnen til at kombinere simuleringer af motoriske handlinger med  imaginære objekt-mål  for disse handlinger.  D e  'imaginare', forestillede  objekter må tznkes  hentet  fra hukommelsen, fra fortiden, og derefter mentalt transporteret fremad i tid for  al  udgorc  objcktcrnc  for  disse  handlinger.  Som  omtalt  tidligcrc  cr personer med beskadigclser  af  den venstre  (ell. den dominante)  hjernehalvdel  ikkc  i  stand  til  at  udfore  fiktive handlinger,  men  i  stand  til  at udfare handlinger  som refleks-agtigt bliver udl~st af  'virkelige',  konkrete stimuli.  Psykologen  C.S. Woody  har  beskrevet,12  hvordan  man  har  to typer billeder i hjerncn. Det primzre billede bliver bearbejdet i den ikkedominante  hjernehalvdel  på  basis  af  sensorisk  input.  Dette  billede  er 'råmaterialct'  for en mulig konstruktion af  et udvidet billcdc13 ved  hjalp af  operationer foretaget  af  den dominante hjernehalvdel.

Set i den narrativc receptions sammenhæng vil dette indebzre, at hvis inputtet  aktivercr  de  sekventielle  funktioner,  f.eks.  ved  identifikatoriske rckonstruktioner  af  fiktionens  mentale eller  fysiske handlinger, vil  dettc medforc  en bearbcjdning  af  det  primzre billede således at det bliver et udvidet , begrcbsmressigt  'billede'  mod  hvilket  der  rettes  fysiske  handlinger eller tankehandlinger. De narrative konstruktioncr vil bestå af lange kzdcr af  simulerede handlinger  rettcde mod begrebsmassige  'billed-objekter'. Denne aktivitet  kan ses som beståendc af  'blotte'  kognitioner  og handlingssimuleringer, men  aktiviteten  har  også  sin  szrlige  form  for tilfredsstillelse,  som  kan  karakteriscres med  ord som  spzending, tertsitet, med efterfolgcnde afspznding. Endvidere er denne  vektoriserede, sekventielle  'mening' ikke blot  objckt-relateret,  den er også en subjektiv holdning, og man kan konstruere fortællingcr som aktivcrer betydningsvektorer, betydningsfunktioner  uden at der foreligger klare og afgrznscde bctydningc-objekter.  Rettetheden,  de voluntzre  handlinger  rettede  mod imaginzre konkrete  eller  abstrakte  objekter  konstituerer  (frem)tid  og intention, to centralc strukturer i opbygningen af narrative forlob. Fiktion, videnskabclig hypotcscdannclse og den daglige intentionelle konstruktion af en  fremtid  som  mål  for  dc  daglige  handlinger  er  tre  beslzgtede aktiviteter.  Problemet omkring forståelsen af  den 'frie'  teleologiske  vilje består i en forståelse af,  hvorledes  mentale konstruktioner, fiktive fremtidsscenarier, kan fungere som årsager for handling.

Lad os nu vende tilbage til nogle aspckter der cr typiske for den ikkedominante  (h~jre)  hjernehalvdel. To  vigtige aspektcr af den hpjre hjernehalvdcls funktionsmåde  kan  fremhæves.  Det  f~rste  aspekt er koordineringen af  bearbejdning  og konstruktion af  det primzre billede, det  andet  aspekt  er  reguleringer  der  er  baseret  på  affektive  strukturer forbundet  med  gentagelser  og  redundanser.  Jeg  vil  ikke  foretage  en grundig beskrivelse af  dcn primzre billedbearbejdning, men  kun nzvne nogle enkelte forhold. Den primzre billedbearbejdning er formodentlig karakteriseret  vcd  benyttelse  af  parallel  databehandling.  Den  primare visuelle billedbearbejdning er for eksempel baseret på input fra pirringen af  over 6 millioner tappe og over 100 millioner stave på nethinden; disse input bearbejdes p5 baggrund af et vald af skemata fra hukommelsen, og i  hjernen  konstrucres  der  fortlebende  mere  eller  mindre  forelehige lesningsforslag  (som  vi  ved  fra  f.eks.  billeder  med  flerelmange  mulige lesninger  er  perceptionen  ikke  en  simpel  afbildning,  men  derimod  en mental  konstruktion14).  'Billederne' har  karakter  af  at  vrcre  gestalter, skemata  og  intensitetsfeltcr,  enten  i  form  af textur-felter som  i  bearbejdningen af områder med farve- og lysintensiteter, eller geometriske figurer og komplekse visuelle menstre. Den moderne abstrakte kunst har gjort  det  szrlig synligt,  at  en  r z k k e   perceptoriske  f ~ n o m e n e r ikke  er meningsbierende i den normale brug af ordet mening.15  Den pirring der frembringes  ved  dcnnc  primrrrc  billcd-input-bearbejdning og  af  disse synkrone  felter  opfattes  ofte  som  den  egentlige  kerne  i  visuel  astetik (omend  den  altid  i  sterre  eller  mindre  grad  er  forbundet  med  andre, bctydningsskabende bevidsthedsprocesser), og pirringen fra denne bearbejdning er måske halvdelen af det Roland Barthes taler om, når han bruger termen 'den tredje mcning'. Denne felt-pirring kan ikke altid fuldt omformes  til  sekventiel  'pirring'  med  en  form  svarende  til  motorisk output; sammcnh~engen mellem billede og sproglhandling er funktionel, og mange aspekter af den visuelle fremstilling/dcn  visuelle konstruktion bchgvcr ikke at have nogen 'konsckvcnscr'  for handlinger og derfor ingen funktionel 'mcning'. Den rumlige visuelle analyse finder sted ved en rzkkc uabrsidtc  hypotcsc-konstruktioner  og  matchninger af det  sete  med erindrede visuclle fznomcner. Et aspekt af  dennc matchning af  det sete med hukommelsens mrrngder af visuelle 'genstande' og skabeloner bestar i e n  affektiv evaluering af, hvorvidt  et set objekt er frastedende, tiltalende, farligt osv., idet  der kun  er ganske fi, om nogen, visuelle fainomencr der 'i sig selv' e r  affektivt ladede, kun gennem erindringen (og ved forbindelse til  andre  sanser)  kan  de 'objektive'  visuelle gestaltninger  forsynes  med affektiv ladning.

Som omtalt fer ser det ud som om den hejre hjernehalvdel mere bliver styrct af kausalitet og gentagelse end af teleologi, målrettethed og  vilje. At synge eller at recitere digte er handlinger, der består i at gentage tidligere l a r t e  menstre og har  silcdes involuntare t r ~ k . Og yderligere  er det at synge eller at fremfere digte ofte ckspressive handlinger,  dvs.  handlinger der  ikke  styrer  mod  et  mål,  et  objekt,  men  derimod  ' v ~ l d e r ud  af ' subjektet.  Rytme har  ofte vreret  et  af  de mest  karakteristiske  træk  ved sange og digte, og rytme er yderligcre  el karakteristisk  trxk ved  mange af dc proccsscr -såsom puls og åndcdrag -der hclt cllcr dclvis rcgulcrcs af  dct  autonome (dvs. ikke-viljestyrede)  nervesystem.

I  en  artikel  med  titlen  »Brain Mechanism  in  Music« har  neurologen Karl Pribram beskrevet hvorledes gentagelse og redundans er fundamentale  for  tilvcenning  og  for  positivc  bckendthedsfalelser. Og  han  har ydcrligcre  beskrevet,  hvorledcs  strukturer  i  dct  autonome  nervesystem spillcr  en  bctydningsfuld  rollc  for  de  affcktive  aspekter  af  gentagelse. Beskadigclsc  af  disse  strukturc medforer  et  syndrom han  omtaler  som »de'ju ur jmnais  m«,  en  upassendc  folelse  af  bekendthed  eller  ubekendthcd.

Pribram  opsummerer  nogle  af  sine  pointcr  på  denne  måde:  »Gentagelse  rcsulterer  i  tilvxnning  og  genkcndelse.  Variationer  af  et  gcntagelsesmonstcr (nyheder) frcrnbringer afvznning /dishabituation/ (oricntcring) som  i~lcs,  og  f~lclscn  bliver genereret uafh~ngigt  af genkendelsen af  variationen /.../mens musikkens  arstctik  er en  funktion af  genkendelsen  af  variationer,  forarsages  musikalsk  mening  fra  dcns gencrcring  af ifilclscr frembragt  af de  selvsamme  variationer eller gentagclscsm~lnstre.« Og senere frcmf~rcr han at acstclik har at gare med genkcndelse  al invarianser,  bearbejdet  hierarkisk,  mcns  mening  (som  i denne  kontckst er  forbundet  med folclser)  bearbejdes i  en  mere cddcrkoppespindsagtig associativ struktur. Pribram  beskriver  såledcs cn polaritct  mellem  på  den  ene  sidc  cn  mental  funktion  (placeret  i  den bageste  del af  hjernen), der foretager en 'kognitiv'  og hierarkisk  analyse af kunstvzrket ved at iremdrage de invariantc track, og på den anden sidc cn  mcre  affektivt  orienteret  mental  funktion  (placerct i  de  limbiske strukturcr forrcst i hjernen), der fastholder gentagelser og redundanser og forbinder dcm ved et associativt nctvxrk bl.a. via folelse. Disse sidstnacvtc strukturcr  kalder  han  som  sagt ntening  (modsat  refcrentiel  betydning), som  er  en  subjektiv struktur  (bestående af  associationsnettet  med  dcts f~lclscr), dvs.  at  meningen  er  en  funktion  af  subjcktets  historie  (i vid forsland: dvs. såvel den 'lillc historic'  dcr udspillcr  sig under  tilegnelsen af  et fiktionsvzrk og som opbyger lokale redundanser og associationer, som mere  omfattende  nctvzrk  opbygget  over  et  længere  strzek  af  den individuelle historie).

Dr~mme er formodentlig sådannc nclvarrk af associative manstre som bliver aktiveret  ved  processer, dcr mere er af  den kausalt-repetitive type cnd  af  den  tcleologisk/sckvcntielle type,  ikkc  mindst  på  grund  af  den totale motoriske blokering under REM savnen.17 Nogle billeder aktiverer andrer billcdcr.  'Netsp~rldingen' i associationsm~nstrene  kan forlede én i  at  tro,  at  d r ~ m m e n e udsiger  betydninger,  som  Freud  var  tilb~jelig til, selvom disse betydninger tilkommer i analysen. Men den stzrke aktivering af i@lclse, f.eks.  ved at dr@mme irembringer  nogle fortzttede og overdetcrniinerede billednet, kan give 'fortrzngte'  billedkomplekser  en så voldsom folelsesladning, at  den vågne  fortolkning  elterfolgende  må etablere betydninger, der kan forklare meningsintensiteten. I 77ze Imagiizary Signifier har  Christian  Mctz  analyseret  det  at  se  film  som  en slags  dr~mmesituation  på  grund af den motoriske  blokering under filnireception. Men dette er problematisk, da en stor del af funktionen af det  motoriske  system  i  bred  forstand  består  i  at  simulere  handlinger, kognitive så vel som fysiske, og denne funktion blokeres ikke nar man ser film  (eller  nar  man  overhovedet konsumerer  fiktion).  Den  primzrprocessuelle,  dr~nime-agtige  billedbearbejdning  er kun  en  blandt  flere benyttede funktioner  under  receptionen.

Rytme  og  gentagelse  skaber  tilvscnning,  og  det  betyder, at disse processer skaber en overensstemmelse mellem den sansede verden-sominput  og subjektets indre strukturer. Rytme og gentagelse synkroniserer så  at  sige  verden-som-input  med  hjernen  og  dens  rytmiske  og  selvaktiverende monstre. Dette kan også medfore at de voluntscre kognitive og motorisk-baserede sekventielle funktioner bliver suspenderede. Det er velkendt  at  pcrsoner  med  lrcsioner  i venstre  hjernehalvdel  har  en svag emotionel  kontrol. Pirringer  får  et autonomt aflob, for eksempel i iorm af  gråd og hulken. Yderligere er klichéen  og  dens evne til emotionsircmbringning en velkendt ciickt  af  suspenderingen ai den voluntzre kontrol og det  voluntzre  output ved  hjælp  af gentagelsesm0nstre.

Ikke  overraskende  har  f~lclser noget  at  g@re  med  bearbejdning  al input. Vi taler  om  lidenskaber, passioner  som  noget,  der står i  modsztning til handlinger, aktioner; passioner udtrykker  heteronomi,  afhangighed  og fremmedstyring enten fra omverdens-input eller fra krops-input. Og  vi omtaler,  hvorledes  vi  bliver (be)r@rte eller  bev~gede,  ord  som beskriver  vore  sansninger  som  passive  input,  ikke  som  mulige  mål  for output ved handlende eller erkendende psykofysiske tiltag. Fra et narrativt synspunkt betyder  dette, at for at simulere emotioner og ralelser er man nodt til at hscmme  eller blokere input-output-bearbejdningen. For eksempel bruger melodrama en rakke 'kneb'  ior at hzmme eller blokere voluntscr  handling18,  f.eks.  ved  simpelthen  at  lade  mulige  handlingsobjekter  forsvinde  ved  bortkomst  eller  dad.  Ikke  kun  sansninger,  men også erindringer  og billeder  al mentale tilstande er karakteriseret ved en suspendering af  en 'motorisk' holdning. Denne suspendering forer til  en affektiv  ladning  af  billeder  og  sansninger,  som  jeg  andetsteds  i  mine artikler  om fiktionsteori har  kaldt nuetnirig ( s a t ~ r a t i o n ) . ~ ~ Ved  fiktions- reception  er m~t~tingeii et  resultat  af  at  de  spzndinger, pirringer  og ladninger,  der  fremkommer ved  input, ved  sansning,  ikke omformes til handlings-pirring  og  handlingsspznding,  hvorfor  'sansningen' , inputbearbejdningen  bliver  synlig  som  et  selvstzndigt  fznomen. I  'virkelige crindringcr' er  mztningen spor af ikke-udhandlede pirringer, og i erindringsformen er afskåret fra sin oprindeligc handlingskontekst.

Vi  har  flere  gangc  omtalt,  at  det  autonome  nervesystem og  dct cndokrinc system, som  regulerer  de indre organer  såsom  hjerte, mave, lunger  osv. spiller  en  betydningsfuld  rolle  i  emotionernes konstituering. Dette er i ovcrcnsstemmelse med  meget  gamle  indsigter, af  den  megct oplagte grund at alle erfarer stzrke  zndringer i en rakke kropsfunktioner når de bliver ophidsede: man får sommerfugle i maven, hjertebanken osv.

Det  autonome  nervesystcm  er  dclt  i  to  undersystemcr.  Det  ferste undersystem  består af  den sympatiske grcn, som tjener som stette for det motoriske system, når det beh~ver mere energi. Derfor er det sympatiske nervesystem basis for eller hjxlper for 'negative' og aversive felclser som vrcde og frygt, typisk forbundet med handlinger som kamp og flugt. Disse reaktioner er baseret p i   en subjekt-objekt-disjunktion svarende til udstedelse  og afvisning, og derfor  understcitter  det  sympatiske  nervesystcms reaktioner vore narrative konstruktioner  som typisk er baseredc på subjekt-objekt-disjunktioner.  Så  snart vi begynder at txnkc på komplicerede  problemer  i  en  fortælling  vil der  ikke  kun  opbygges  motoriske spzndinger, også vor hjerte vil begynde at slå hurtigere og mere adrenalin vil  blive udskilt  i blodet.

Det andet autonome undersystem er det parasympatiske som er baseret på  rcstaurativc  aktiviteter  og  t a t   forbundet  med  positive,  bchageligc emotioner som sindsro og opstemthed. De parasympatiske reaktioner er baserede på integration  og inkorporering.

At gå på jagt  bliver derfor understpttet af sympatiske funktioner, f.eks. stark puls og sammenlrzkning af kapillarer sålcdcs at så meget blod som mulig  går  til  musklerne,  mens  den  'påf~lgende' fortxring  af byttet undcrst~ttcs af  parasympatiske funktioner, med lavere puls og udvidelse af  h å r r ~ r ('redmen')  ligesom blodet vender tilbage til maven. Erektion hos mznd er en parasympatisk reaktion, mens ejakulationen er en sympatisk reaktion (cf. Freuds understregning af seksualitetens dobbelthed af  Ømme og  sanselige  folelser,  dvs.  integrative  og  disjunktive-aversive  f~lelser). Emotionerne  opdeles  hyppigt  i  4-8 basale  emotioner,  en  forsker  som Plutchik findcr således  otte  basale emotioner:  Frygt, vrede,  glzdc, bcdr@velsc, accept,  afsky,  forvcntning  og Men  disse emotioner kan alle ses som mere komplekse udgaver af den fundamentale adskillelse mellem de positive og de aversive emotioner.

Et szrligt tilfælde er depression,  som er baseret på mangel på kontrol og  p i   underkastelse/indordning,  og  depression tages  normalt  for  en negativ r~lelsc; ikke desto mindre er depression forbundet med parasympatiske reaktioner som ellers normalt er forbundet med positive falclser, og yderligere er depression karakteriseret ved, at der sker cn foragelse al udskilningen  ar  den  morfin-agtigc  neuromodulator endoryhin.21 Dette kunne vzere den del af  forklaringen  på det, der  intuitivt synes problematisk,  nemlig  den  stærke  og  lorsåvidt  positive  modtagerinteresse  for  en rxkke depressive og melankolske fiktionstyper såsom mange melodramaer og mange musikvideoer. Det affektive respons over for objekt-tab eller tab af  enaktiv kontrol er ikke kun negativ, der er indbyggede, lystproducerende aspekter ved tab og heteronomi, fremmedstyring (hvad der rejser nogle spargsmål  ind  i  den  meget  ialsommc  problematik  omkring  social  og 'eksistentiel'  indordning som andet end en negativ stakning al individuel udroldclse).

I  forhold  til  vores  almene  input-output-model  er  der  tre  forskellige måder  hvorpi  man  kan  se  emotioners  og  det  autonome  nervesystems virkemåde.

a.  Emotioncrne  er  output-forsinkclser  eller  udskydelser:  i  stedet  for ~jeblikkelig motorisk respons, produceres der motivationelle tilstande, der indgår som 'subjektive'  vektorer for den kognitive kalkulations-og beslutnings-proces.  Grunden  til  en  sådan  reaktion  er  den  faromtalte adskillclse al  reprcesentation og subjektiv evaluering, der muliggjordes ved udviklingen  af  fjernsanscrne,  således  at  mennesket  kan  'tanke far  det handler' samtidig med, at der er subjektive motivationclle faktorer der kan danne grundlag for  denne tznkning. De emotionelle aktiveringer  er tzt iorbundne  med  hukommelsen,  blandt  andet  fordi  hukommelsen  må forsync fjcrnsanserncs perceptioner  med  den oplagrede inrormation om tidligere konsekvenser for kropssanserne af givnc fjernsanselige perccptcr og derved muligggre motiveringen  af  de fremtidige handlinger.

b. Emotionerne  udgar  selv-modificeringer  som  erstatter  voluntar, objektrettet motorisk output, dvs. udskyder denne respons i det uendelige, og derfor udgar emotioncrnc sikkerhedsventiler, men også muligheder for subjektiv  pirring,  der  betjener  sig  af  udl~snings-mekanismer som  er uafhzngige af  objekt-kontrol.

c. Emotionerne er dele af nogle mekanismer, der skaber kropstilstande som  understatter  og  letter  handlinger  eller  medfarer  regenerering  al kropstilstande.

Ved bcarbejdingen af fiktionsinput arbejder de to forstn~vnte aspekter af emotioncrnc sammen. Fiktionen kan inducere en handlings-udskydelse og dcrmcd stxrkc cmotive ladninger ved f.eks. at skabe situationer med konfliktfyldte handlingsmulighcdcr  (f.eks.  valget  mellem  at  rcddc a lady i 1 1   distrcss og  at  Ipbc  vxk  fra  den  farlige  tiger),  ved  som  i  tragedie, melodrama  og  komedie  at  erstatte  handlingsudladning  med  autonom udladning ved tårer, latter og depression. Det tredje aspekt c. overskrider fiktionens  rammer,  men  i  en  vis  forstand  kan  man  sige  at  fiktion  er 'prgvchandling', hvor  mentale  og kropslige  rutiner  opbygges og vedligcholdes  i  hypotetiske  situationer,  der  dog  delvis  cr  ovcrffirbare  til  det ikke-fiktive  liv.

Navnet 'det  autonome  ncrvcsystcm' peger p i   at det  behandler fxnomcncr  som  forcgir  udcn  voluntar  kontrol,  og  mange  opfatter endvidere emotioner og autonomc reaktioner  som kognitionens modpol. Men ikke desto mindre har mange forskere påpeget kognitive clcmentcr i dc cmotioncllc reaktioner, og i Pribrams artikcl om gentagelse og rytme synes  den starkc adskillelse  mellem  emotion  og kognition at forsvinde; felclser og emotioner er aspekter af  hukommelesfunkiioncr og kan ses i det  centrale  nervesystem så  vel  som  perifert.  E n   kognitiv  teori  om emotioner er den indflyldclsesrige men ogsi kritiserede såkaldte  kognitive ciikctteringstcori af !Stanley  ~ c h a c h t c r ; ~ ~ han prgver på at vise at a f h ~ n g i g af  kontckst  kan  man  lave  forskellige  fortolkninger,  saitte  forskellige crikcttcr p5 de samme tilstandc af kropslig ophidsclsc (arousal). E n  anden tilgang er foretaget  af J.R. Avcrill.  I artiklen »A Constructivist  View of Emotion« beskriver  han,  hvorledes  emotioner  bliver  konstruerede  som forbigilcndc  sociale roller, karakteriseret  ved at  v z r e   reaktioner  på faenomener  som fortolkes  som  vairende  udcn for den  viljestyredc selvkontrol. Emotioner er i dcnnc sammcnhaeng ikke primairt  subjektive reaktioner  mcn  derimod  midler  til  kommunikation. At vxre 'ude af  sig selv' af  raseri  cr således  ikke alene  cn reaktion,  men også en del  af  et kognitivt kontrolleret 'rollespil'  med  kommunikativ  funktion.  Der  er således ikke vandtrritic  skodder mellem autonomc og volun~aere reaktioner,  dc  helt  autonomc  eller  voluntarc  reaktioner  er  yderpunkter  med mange ovcrgangsformcr.

Dcn  ovenstaendc figur  sammenstillcr  en  rzkke  af  de  ovenfor  omtaltc funktioner.

Dimcnsioncn fra venstre  mod  hfijre antyder  bevzegelsen  fra input  til output, fra sansning til sekventiel kognition  og handling.  Fer 'venstre'  og efter ' h ~ j r c ' side af  figuren ligger 'verden', omverdenen.  Men omend det selvf~lgelig objektivt  sct  er  den  samme  'verden',  indicerer  modelbeLraglningcn  at  dcnnc  vcrdcn  cr  dobbcltbcstcmt  vcd  bådc al  optradc i rollen  som afsender af  sanseindtryk  og ved  at vEre objekt for tznkning og  handling,  omend  f.eks. handlinger, der  modificerer verden,  også modificerer sanseindirykkcne  af verden. 'Vcrdensfremstillinger'  der v ~ g t e r sansningen kan derfor godt se noget anderledes ud end fremstillinger dcr vargtcr  at beskrive vcrden  som genstand for handling.

Bevzgclsen fra venstre til hojre repraxenterer også tidsaksen: sansning og erindring  (re)konstruerer  nutid  og fortid,  mens  handling,  fiktion  og hypotetisk  tznkning konstruerer  det endnu ikke vzrcnde, fremtiden, der selvffilgclig  altid  har  karakter  af  en  hypotetisk-fiktiv  konstruktion.  på grundlag af nutid  og fortid. Til en vis grad svarer b e v ~ g e l s e n fra venstre mod hojrc endvidere til bevargelsen fra 'indre7-mentalt  til 'ydre'-objektivt. Strengt  taget har  vi kun  adgang  til såvel  den  ydre  som  den  indre virkelighed  i form af mentale modeller og konstruktioner, og adskillelsen mellem  ydre  og  indre  virkelighed  er  derfor  en  forskel  i  dc  anvendte mentale  konstruktionsprincipper.

Dimensionen  fra  oven  og  nedefter  antyder  polariteten  eller  aksen mellem  krop  og omvcrdensrcpriescntation.  @verst st5r  d e  aspekter  der forctagcr 'passiv' omverdensreprarsentation -sansningen og dens analyticke konstruktion af omverdcnen -og  som  foretager 'aktiv' omverdensrcpr~esentation -handling og tznkning. Nederst står aspekter, der reprzsentercr kropslige przfcrencer, mcdfodte-autonome przferencer (som hjerteslag) såvel som prrcferencer  der erhverves via erfaringens programmering  af hukommelsen.

Mens  den  horisontale  dimencion  synes  at  advokere  et  modificeret stimulus-response-synspunkt,  understreger  den  vertikale  dimension  at subjcktct  til  en vis grad  er selv-aktiveret, selv-motiveret på baggrund  af gcnkodens bio-historie og hukommclscns socialiserings-historie.

Ved tre af  den Overstc firkants  h.j~rner cr der angivet  karakteristiske funktioner  (zstctisk,  narrativ  og  lyrisk) der  svarer  til  trc  affektmodi: intensiteter, tcnsitcier og m~tninger). Fjerde hjgrne skulle rnåske forsynes med  angivelsen 'melodramatisk  funktion'  svarende  til martningcrncs dynamiske  form  som  mest  ekstrcmt  kommer  til  udtryk  i  gråden  og latteren.

Figurfremstillingcn  og den tilhorende analyse skal tjene flcre formål. For  det  ffirste  skal  den  understrege,  at  mediekonsum,  hvadentcn  det drejer sig om fiktion ellcr fakta, har karakter af en simulering af en riekkc forskclligc psykofysiske funktionsmider; til medicrncs 'flow' svarer der et mentalt  'flow',  men  ikke  alle  aspekter  af  dette  mentale  'flow'  er  fuldt synlige,  dels  fordi  en  r z k k c  bearbejdninger  foregår ikkc-bevidst og evt.

kun registreres ved  vage afsekter, dels fordi bearbejdningen bl.a.  består i omformning  og  dermed  'sletning'  af niellemregninger.  Kun  ved en teoretisk rekonstruktion af  flow'ets dimensioner kan vi stille de relevante analytiske s p ~ r g s m i l til  medieprodukter  og til  mediereception.

For det  andct skal figuropstillingen belyse,  hvorledes  affekter/cmotioner  ikke  er  isolerede  funktionskomplekser,  mcn at  de  indgår som  et aspekt  i  alle  mentale  funktioner.  Tznkning og handling,  perception  og subjektiv association har hver deres affektive dimension.  Heri ligger  der en vis  krilik  af  den freudske  driftlzre,  hvis  libido-begreb synes  at  gore drifter  og  emotioner  til  essenser,  og  hvis  seksualiletsbegreb dels  rcelt synes  at  adskille  det  kropslige  fra det  mentale,  dels synes  at indsnavre kropsligheden  til  oralitet,  analitet  og  genitölitct  (det  evrige  sensoriske system  savel  som  det  motoriske  får en rudimcntzr  behandling hos  den senere Frcud). Dcn  frcudske psykoanalyse har -udover common scnsc-psykologi -for  fiktionsanalysc og mcdicanalyse vzrct det vzsentligste bud  p i  Sorst~clsen af  cmotioncrnes rolle i det mentale liv. Men af de fcdrnacvnte grunde cr der behov for en supplering af psykoanalysen med andre menlale  modeller.

## Noter

1. Cf. mine artikler i K~iliiircG  Klusse nr. 58, 60, 61, 62, 64 og artiklen »Tid, rum, passion og nielodranla -og et analytisk nzrbilledc af »Vcrtigo«  (fremkomnier i SeX-vetls  90).
2.  For  en  kritik  af Johnson-Lairds  tankegang se Yorick  Wilks:  »Rcfcrcncc and its Rolc in Conip~itational  Modcls of  Mental Representation« i Meatziilg anti Meiztal liepi-eseiztutioi~s, ed. Eco, Santabrogio og Violi,  1988.
3.  Cf. ogsi hans Nui7niioii  itl  Ille  l;icfioi~ 1371, 1986.
4. Szrlig kendt  for sin Speech Act, 1969.
5.  MIT, 1083.
6.  I Nat~l~~ioiz ii z   ille Ficliotz  Fiiirz, 1986.
7. R.&lt;;. Heath siger i  forbindelse nied  den fylogenetiske udvikling fra primitive organismer  til  lavere pattedyr:  &gt;&gt;Og nied  denne  evolution  af  ccntralnervcsystcmct dukker  cmotionerne  op  i et  kompliccrct relationsforhold til et vcludarbcj&lt;lct  sansesystem der er i  stand til at percipere p%  afstand. Specifikke rnyinslrc  af  naro~isaln, der  fplgcr af  opdagelse af  signaler der kumrner fra cn vis  afstand, cr nu  ni~iligc. Elukoniniclscsniuinstre bliver stadig mere komplcksc.&lt;&lt;  i l u ) ~ o i i o i ~ . ?%eot): lieseair.11  aizd rxpeiietzce vol. 3., ed.  Plutchik, Kellermann, Acadcmic Prcss, 1986.
8. Mange vcnstrch3ndedc  har en modsat  funktionsol)dcling mcllcm venstre  og

hajre  hjernehalvdel  i  forhold  til  det  normale.  For  nemheds  skyld  vil  det efterfGlgcnde  benytte  'venstre' og 'hfljre'  hjernehalvdel i stedet for  det korrekte: den dominerende og den dominerede hjernehalvdel.

9.  Cf.  for  eksempel  A.W.  Ellis  og  Andrew  W.  Young: Ilun~an  Cagnitive Neuropsycltolo~y, 1988, s. 251 sq.
10. Cf. C.D. Woody: Metnoty,  Leanting and Iligherhrction, 1982.
11. Cf. R.B.  Malmo: On Emotions, Needs, and  OurArrhaic Rmin, 1975.
12. Cf. C.D. Woody: Memory, Leanting, and Iligher Function, 1982.
13. Woody har forestillingen  om det  'udvidede billede' fra Bcrgson.
14. Cf. Rock: T/te I,ogic  c~f Perueption, 1983.
15. Cf. A. Arlieim: Art and  Visual Perueption. A Pvychology of rhe  Creaiive Eye. 1974, desuden R.L. Gregory: Eye urid Drain, 1966 og The Itzrelli~nr Eye, 1970.
16. I M~lsic, Mittd  and Drain.  The neuropsychology of M~rsic. ed. Manfred Clyne, 1982
17. Cf. Hobson: 7%e  ilmatnittg Braitz. N.Y.  1988.
18. Cf.  Grodal: A  Model  of  Fiction,  Nutrurive, Body  and  Genre. Papir,  Inst.  f. Litteraturvidenskab,  KU, 1988.
19. Begrebet mxtning understreger i hajerc grad end Pribram's semiotiske begreb tnening den affektive  dimension. Mening kan vzre en forvirrende term, isxr nSr  man  som ogs5 Pribram vil  understrege den stxrke affektive komponent af  det  underlxgende fanomen.
20.  F.eks. i Etnotion.  77teoty, Reseotrh,  and  Fxperience. vol l. Ed.  Plutchik, Kellerinann, N.Y. 1980.
21.  Cf. c.g. James P. Henry: »Ncurocndocrine Pattcrns of Emotional Responsc~ i Etnoliwt.  Theoty, Reseotch  and Fxpetience. vol. 3. ed. Pluchik,  Kellermann. Acadcmic Press, 1986.
22. Cf.  Richard  D.  Gross: P5ycltology.  The  Science  of  Mind  attd  Behui~iour. London, 1987.
23.  I Etnolion.  Theoty, Reseutrh, and Fxpclience. vol. I . Ed. Plutchik, Kellermann. N.Y. 1980. Cf. ogsa  den faromtalte The R~riottn(y of  Et~totion af  de Sousa.