Introduktion
Forfattere: Trine Villumsen Berling, Signe Blaabjerg Christoffersen, Cecilie Glerup
Tidsskrift: politik (2014-05-11)

## Introduktion

'Sådan er det jo'. Margrethe Vestagers kommentar til konsekvenserne af begrænsningerne i retten til dagpenge er blevet symbolet på 'nødvendighedens politik' i Danmark. Men hvordan kan vi forstå et udsagn som dette? Hvori består nødvendigheden, og hvilke kilder trækker den på? Er nødvendigheden videnskabeligt begrundet, eller bygger den på en stærk konsensus, der opretholdes af netværk og kulturelle praksisser? Disse spørgsmål bliver relevante, hvis udsagnet omformuleres til et søgende spørgsmål: 'Sådan er det jo?' frem for et udtømmende udsagn.

Dette temanummer kaster lys over, hvordan videnskab  og  politik  er  tæt  forbundne  størrelser.  Hvordan videnskab  i  visse  tilfælde  fungerer  som  legitimerende baggrund for politiske beslutninger, hvordan den i andre tilfælde er med til at sætte grænser for politiske praksisser helt ind i dagligstuerne - og hvordan videnskabelige facts også selv  er  til  politisk  forhandling.  Uden  at  postulere, at videnskab er politik og dermed ikke kan bruges som andet end ideologiske indspark i den bredere politiske debat, har temanummeret det udgangspunkt, at videnskab konstant indgår i forhandlinger om, hvordan vi skal leve vores liv og forstå vores omverden.

Temanummeret  viser,  at  vores  verdensbilleder  og sociale  relationer,  mikro  som  makro,  er  gennemsyrede af  utallige  koblinger  og  sammenfi  ltringer  videnskab  og politik imellem. Det gælder lige fra bekymringer om klimaet  og  den  mad,  vi  indtager,  til  strategier  for  sikkerhedspolitikken. Fra vores forventninger til løsninger på miljøproblemer til vores forståelse af nationaløkonomiens frem- eller tilbagegang. Fra vores fælles forestillinger om, hvad objektivitet vil sige til kampe mellem divergerende ekspertvurderinger.  Trods  de  mange  forskellige  temaer fra  politologiske  subdiscipliner  demonstrerer  artiklerne samlet, at bombastiske formuleringer af, hvorledes videnskab og politik hænger sammen, må afl  øses af detaljerede analyser af, på hvilke måder de to er forbundne. At afvise 'nødvendighedens  politik'  som  ren  og  skær  politik  vil altså være lige så forkert som at antage dens videnskabelige autoritet. Udgangspunktet for dette temanummer er, at vi må prøve at begribe videnskab og politik symmetrisk: Begge  skal  analyseres  ud  fra  samme  præmisser  -  uden forrang eller eksklusivitet til objektiv videnskab eller ren ideologi.

Peter Marcus Kristensen og Ras Tind indleder temanummeret med en detaljeret analyse af en videnspolitisk problematik, der vedrører begrebet 'fredelig opstigning' i International Politik. Artiklen kortlægger amerikanske og kinesiske forsøg på at defi  nere begrebet 'opstigning' i relation til Kinas rolle i global sikkerhedspolitik. Casen illustrerer tydeligt, at koblingerne mellem videnskab og politik aldrig er entydige eller forudsigelige, og får desuden sat tyk streg under, at forestillinger om eksistensen af objektivitet er sociokulturelt betingede. Casper Sylvest og Rens van Munsters artikel angriber spørgsmålet om videnskabens rolle i politikformuleringen fra en historisknormativ vinkel. Gennem en analyse af amerikansk socialvidenskab efter opfi  ndelsen af atombomben og siden brintbomben  viser  de,  at  det  videnskabelige  tankerum blev indskrænket af tætte forbindelser til det amerikanske militær  og  statsapparat.  Heraf  fulgte  en  tendens  til  at fraskrive sig den intellektuelle tænker og i stedet fremelske eksperten ,  der føder relevant og afgrænset viden ind i et statsapparat med trang og hang til solide konklusioner. Sylvest og van Munster argumenterer for, at en gruppe intellektuelle, som selvvalgt stod uden for akademiet, udgjorde en vigtig modmagt mod ekspertifi  ceringens forbigåelse af moralske og etiske spørgsmål. Anna Leanders artikel tager tråden om ekspertudsagn videre i en detaljeret analyse  af  ekspertvurderinger  vedrørende  gasangrebene i  Syrien  i  2013.  Hun  viser,  at  eksperter  ikke  eksisterer i  en  afgrænset  sfære,  men  produceres  og  konstitueres  i mødet med politik. Samtidig er ekspertise ikke afgrænset til  den  autoritative  videnskabsmand/kvinde.  Lægmænd med særlig viden eller den generelle befolkning kan også praktisere ekspertise og blive accepteret som centrale. Baseret på casen argumenterer Leander for, hvordan vi på én gang må forstå ekspertise som essentiel og udfordret. Denne dualisme gør dog ikke ekspertise mindre værdifuld: Tværtimod sikrer de to elementer, at udsagn ikke accepteres uden kamp, og at kampen sker som en central del af politikformuleringen. Birgit Jæger vender blikket mod (magt)relationerne mellem videnskaben og borgere i udviklingen af nye politikker. I en analyse af, hvordan borgere søges inddraget gennem strukturerede debatter i Teknologirådet, viser hun hvordan 'socialt robust viden' søges skabt gennem politisk deliberation. Artiklen viser, at trods idealet om herredømmefri dialog forhandles videnskab og ekspertise ikke magtfrit af borgerne. I stedet bliver videnskabeligt materiale så grænsesættende for diskussionen, at man bliver efterladt med tvivl om, hvorvidt borgerinddragelsen  overhovedet  gør  en  forskel.  Cecilie Glerup og Marie Chimwemwe Degnbol tager samspillet mellem  videnskab  og  borgere  i  politikudvikling  op  fra en anden vinkel. Gennem en analyse af, hvordan videnskabelige  udsagn  blev  anvendt  i  skabelsen  af  en  kritisk bevægelse i tiden op til klimatopmødet i 2009, viser de, at videnskab bliver brugt som motor i konstruktionen af en bred folkelig bevægelse. Hvor befolkningen, ifølge aktivisterne, lider af 'falsk konfl  iktualitet', kan den objektive videnskab  forene  konfl  igerende  standpunkter.  Artiklen rejser spørgsmålet om, hvorvidt ideen om konsensus som betingelse for politisk forandring er rundet af Grundtvigianske traditioner, der forbinder videnskab og politik på særligt danske måder?

Bente Halkier tilbyder yderligere et perspektiv på relationen mellem videnskab og borgere. Hun kaster et blik ind  i  de  danske  køkkener  og  spørger  på  hvilken  måde videnskabeligt baserede kampagner om sunde madvaner forhandles i mødet med dagligdagen og sociale netværks forventninger?  Med  udgangspunkt  i  et  praksisteoretisk perspektiv  viser  artiklen,  at  der  er  tre  basale  måder  at møde videnskaben på: 'Mægtiggørelse', 'modstand mod disciplinering'  og  'lad-sig-gørlighed'.  Videnskaben  indoptages  dermed  ikke  ufortyndet  i  de  danske  familiers madpraksisser og der optræder stor usikkerhed omkring validiteten  af  de  videnskabelige  råd  hos  mange.  Lasse Folke  Henriksen  og  Rune  Møller  Stahl  runder  temanummeret af med et blik på den økonomiske videnskab. De  fokuserer  på  de  økonomiske  vismænd,  og  hvordan de er  indlejrede  i  netværk,  der  binder  store  dele  af  den danske økonomiske, politiske og kulturelle elite sammen. Med udgangspunkt i eksisterende forskning om en klar, stabil, dansk konsensus vedrørende økonomiske spørgsmål, sandsynliggør forfatterne,  at  denne  konsensus  opretholdes og plejes gennem konstante uformelle møder, der  sammenfi  ltrer  videnskaben  i  praksisnetværk.  Nødvendighedens politik bliver dermed måske opretholdt af disse elitenetværk?

Bidragyderne viser på forbilledlig vis, at videnskab og politik ikke kan forstås som afgrænsede sfærer med ringe forbindelse til hinanden. Langt fra. Og de viser også, at det er nødvendigt at forholde sig både vurderende og kritisk til de konkrete sammenfi  ltringer, hvis man skal forstå de komplicerede magtrelationer, som et senmoderne, globaliseret samfund byder på. Hvorledes 'nødvendighedens politik' er konstitueret i dette møde, vil vi lade være op til læseren at refl  ektere over. Givet er den i hvert fald ikke.

Trine Villumsen Berling, Signe Blaabjerg Christoff  ersen og Cecilie Glerup Temaredaktører