Simmel mod Simmel
Forfattere: Svend Erik Larsen
Tidsskrift: kok (1992-02-18)

## Anmeldelser

Svend Erik Larsen

## Simmel mod Simmel

Nils Gunder Hansen: Sanserncs Sociologi. Om Georg Simmel og  det moderne. Kobenhavn: Tiderne Skifter, 1991, 291 pp. + Zusammeiifassung og Bibliografi. 225 kr.

1800-tallet var konstitutionemes Arhundrede.  De politiske konstitutioner bredte sig  i  ujzvn takt  og radikalitet  fra  deii amerikanske  og  den  franske,  og  fra 1840'eme fortsatte det videre  ud  over Europa, overalt med det form31 at fastlægge magtforholdene i afgransede autonome nationalstater.

OgsS de videnskabelige konstitutioner formerede sig. Af  sen-middelalderens og renzssancens videnskabelige  gennembrud og i kdvandet p9 Kants afgerende formulering af  bevidsthedens bidrag til virkelighedens opbygning grendelte de moderne videnskaber sig. Hver for sig udgjorde de en selvgyldig indfaldsvej til erkendelsen  af  virkeligheden  eller  til bestemte omrider af  den: humaniora med sine underafdeli~iger, naturvidenskab med sine departementer,  jura, teologi osv.

Aldrig s9 snart havde disse videnskaber  fundet et konstitutionsgrundlag  og struktureret  videnskabemes verden, fer der kom bom og bornebern og krxvede deres ret: psykologi, sociologi, litterrikir- videnskab, lingvistik osv. Alle skulle de begrundes, ikke ved deres nytte eller deres evne til at udtrykke kosmos p i   en ny mide, men ved at finde et konstitutionsgrundlag  der  kunne  give  autonomi  og selvsmndig berettigelse. De slcwlle finde en  uopdaget  provins  i  videnskabemes nationalstater, en tom plads mellem  de kendte videnskaber, eller de skulle erobre en allerede veludviklet landsdel. »Die Koiistitutioii,  die Freiheitsgesetze~ lyder en identificerende sidestilli~ig hos Heine.

Psykologien  skulle  snuppe  dele  af medicin, biologi og maske filosofi; lingvistikken skulle skubbe sig ned i sprækken  mellem  psykologi  og sociologi og albue sig ud til siderne p i   bekostning af filologien. Ogs9 sociologien skulle finde sig et konstitutionsgrundlag  og det skulle vare det nye objekt 'samfundet', iszr med udfordring til filosofien der havde patent p9 de moderne overvejelser over menneskets livsbetingelser.

Nils Gunder  Hansens bog om Sirnmel har som sit erklrerede m91 at undersege, hvorledes Simmel koiistituerer en sociologi,  hvilke  modsigelser  dette  projekt indeholder, og hvilke konsekvenser det har for en refleksion over mennesket i det moderne samfund, som Simrnel s&amp;  ved indgmgsd@reii  til, en d ~ r som han som s2 mange andre ser blive smzkket i af ferste  verdenskrig  nied  et dron -eller  af samme grund opfatter som en port til et kulturelt sammenbrud.

Der er jo  andre p4 spil p i   denne tid i det sainme videnskabelige ingenrnandsland: Comte, Weber, Spenser, Durkheim, og Simmels kranke institutionelle skzbne, som bogen przsenterer i kap. 1  .l, kan hsnge sammen med, at de anszttende myndigheder har sagt som Adolf Glasbremers tyske Mikkel: »Na, Gottlieb, nur kein  Konstitution,/Das  Ungluck  sehen wir an Frankreich schon«.

Gunder Hansen er dog mere p i  jagt efter  de indre  modsigelser  i  Simmels tankeverden, der er spzndt ud mellem en refleksion over transindividuelle sociale konstitutionsformer pil den ene side og immanente vitalistiske  ideer om individualiteten~ iboende  tilbojelighed  til uanscendens  pa  den  anden.  Simmel  mod Simmel, som Guider Hansen siger. Disse principielle hovedtrzk i Siin~nels sociologiske  forfatterskab -det  estetiske udelades sammen  med  andre  ting -gennemgfis i en tvmgilende  systematik inden for  bogens  forste  to kapitler, drekkende lidt under en sjettedel af  bogen.

Denne del er klart  den bedste,  bide hvad formuleringsevne,  skrivestil  og problenipointering angir. Men den rummer allcrede nogle af de problemer som f&amp; resten  af bogen  til  at blive  en mere mat affsre.

Efter  en  kort  placering  af  Simmel i forhold  til  neo-kantianismens  krav  til kategorial klarhed og metodebevidsthed og i forhold til den livsfilosofi, der dykker ned  i individemes levede liv i dets umiddelbare fremtrzden,  gennemgis Simmels tre tillgb til  sociologisk grundlagsrefleksion:  1890-artiklen om socialvidenskabemes crkendelsesleori, 1908bogen om sociologiens  problem og 1917vrerket om sociologiens omride.

Et blik pil denne triptykon som Gunder Hansen ibner for os -et  velvalgt og illustrativt greb fra hans side -viser grundmodsztningen hos Simmel. Sociologien konstitueres gennem et objekt: det sociale der udggres af menneskets  vekselvirkninger anskuet som formelle storrelscr. Men den koristilueres ogsa af subjekter:  de mennesker  der djciisyriligt ikke kan lade vrere at vekselvirke, et forhold som ikke lader sig formbestemme.

Del-for  kl@ves  forfatterskabet i en retning, der forfolger vekselvirkningemes formelle bevsgelser i et sæt a f   konkrete analyser af smykker, rumstrukturer osv., og i en retning der sager ned i den subjektive livsverdens spontane vekselvirkninger. I Simmels sidste fase bliver denne konflikt til en anti-modernistisk kulturpessimisme,  og det netop fordi han i sit afszt  har  grebet  fat  i  nogle  centrale fznomener  og  forstilelsesformer  i  det modenle sanifund. De to retninger lober ikke parallelt, men fjerner  sig mere og mere  fra  hinanden.  Moderniteten  der skyder sig selv i foden.

Ovenpi deme principielle og oplysende indledning folger nu -gud hjzlpe mig er jeg  lige ved at sige -en  fortfarende (som Gunder Hansen ynder at sige) parafrase af de udvalgte vzrker i kronologisk  orden.  Gunder  Hansens  kapitler folger kronologien i Simmels produktion, og  inden for disse kapitler  folger hans fremstilling kapitlemes orden hos Simmel. Ja, selv et kapitel  hos Simmel der ikke behover at siges noget om omtales -som  et kapitel der ikke behØver at siges noget om! Og nir Simmel kalder noget ekskurs -nemlig  behandlingen a f  s@rgsmilet om hvordan samfund er muligt -er det  ogsi  en  ekskurs  i  bogen.  D e ~ e langstrakte gennemgang bringer ikke nyt i fol-liold  til den mzttede optakt, og den er til overflod aft&gt;iudL  af opsummerende gentagelser. En kombination af bogens optakt og de to artikler Gunder Hansen har skrevet om Sinimel (i Slagmark 15, 26-39, og i Arbejdspapirer fra NSU no. 28,5975) vil give lreseren lige s A   meget til selvstzndig videretznkning.

Jeg kan ikke lade vzre med at sporge inig  selv, hvorfor  Gunder  Hansen  har valgt  at skifte fra  den  selvstzndige og krydsrefererende  strukturering  til  den lineære parafrase.  Han  er dog til  fulde bevidst om, at Simmel med sit springende emnevalg og sin associative fremstilling slet ikke inviterer til en sidan fremgangsmide.

Mit bud er, at det skyldes, at Gunder Hansen, som barnet i den amerikanske tkeperser  Cramer  mod  Crarner,  er  i klemme mellem de to Simrnel'er i opg@ ret Simmel mod Simmel: Den ene Simmel -de formelle vekselvirkningers -er den der giver klarhed  og struktur med afszt i nykantianske  positioner. Men ham giver Gunder Hansen en relevant kritik af: formbegrebet kan ikke forankres i  de subjekter der aktualiserer vekselvirkningen. Denne Simmel er derfor ikke fremadrettet.

Den anden Simmel -den subjektive livsverdens -fortaber sig, pipeger Gunder Hansen, i en metafysisk individualisme som  i sig selv ikke er attraktiv, hvorimod selve projektet med at reflektere over livsverdenen har Guilder Hansens sympati. Det er stedet for sansemes sociologi.

Derfor er bogens projekt ikke s9 klart som  det middelbart  ser  ud:  er  det  en rekonstruktion af Sirnmel? er det en selvstændig videretxnkning af  det livsverdensperspektiv Simmel udstikker'?  er det en sarntidshistorisk kontekstunlisering?  er det en immanent lxsning af forfritterskabets  modsigelser  og deres  fortlØbende udvikling? er  det  en  inddragning  af Simmel i en kulturkritisk analyse af storby, modernisme og det kosmopolitiske, som  det hedder  i  kapitel  l ?  er  det  en apologi for en outsiders sideblik p i  en videnskabs-tradition?  en pipegning  og kritik  af subjektivistisk metafysik?

Det Gunder Hansen undervejs kalder interessant og relevant eller sztter som teser, &amp; ! &amp; e r de fleste af disse sprgsmal, uden nogen klar formiilering af, hvor en nylzsning  af Simmel  virkelig  peger fremad. Det kunne ellers have faet os til at se hvorfor det netop er en nylæsning af kilderne  der  er valgt  til  forskel  fra  en nylzsning af de senere konsekvenser af Simmels vzrk eller af andres videreudviklinger af det, Gunder Hansen virkelig finder har fremdrift hos Simmel, nemlig livsverdenstemaet, der kun viser sig som en rudimentrer og diskutabel ansats.

En opstramning i m9lsztningen kunne, tror jeg,  have givet bogen stØrre effekt. De  indledende  kapitlers  systematiske Izsninger viser at Gunder Hansen sagtens kunne mestre denne mere gennemarbejdede form. Og s i  kunne  fremstillingen samtidig  have  faet  stØvet  den  noget anonyme afhandlingsprzgede stil lidt af, som kun forlades i forordet, der vel er skrevet  sidst. (Jeg  kan  heller  ikke -undskyld pedanteriet -lade v m e  at notere,  at str0sukkerkommateringen  ikke just  er  nogen  pryd  for  afhandlingen.) Bogen ville derved have været s i   præcis at et indeks med fordel kunne have været indsat,  s i  lzsere  kunne  have  haft  et opslagsvaerk om  Simmel  til  produktiv genbrug efter lxsningen.

Der er noget at sammenligne med, for det er ikke kun Simmel blandt de konstitutive pionerer fra arhundredskiftet der er behandlet i dansk  sammenhæng.  Simo KØppe og Ole Andkjxr har i Freudr Psykounalyse (Gyldendal 1981) ogsa givet en immanent fremstilling med et videnskabshistorisk sarntidsperspektiv. Der er her tale om en systematisk fremstilling af Freud med et indskudt kronologisk koncentrat.  Det har gjort bogen udbredt og bredt anvendelig, godt hjulpet p i   vej af et indeks.

P i   det lingvistiske omride har Frans Gregersens disputats om Louis Hjelmslev, Sociolingvistikkens (~Jrnulighed (Tiderne Skifter 1991), gjort rede for den strukturelle lingvistiks konstitutive projekt,  dels i forhold til udgangspunktet hos Saussure, dels  i  én af  de konsekvente videreforelser, nemlig Hjelmslevs. Her er den kronologiske og den  systematiske fremstilling til stede som parallclle spor med en fzlles problemstilling som centrum:  det  problematiske  fravzr  af  en sociologisk dimension (og med en i mine @jne  tvivlsonl  biografisme  som  bindemiddel).  Fraværet  af  indeks nedsztter bogens  brugbarhed,  men  sma  stikord @verst  p i   siderne kompenserer dog til en vis grad for denne mangel. Der er altsi ikke én bestemt  fremgangsniide der skd folges,  heller  ikke  nir  Simmel  er  p2 tapetet.

Men  i begge  tilfxlde har  bogerne  et klart centrum der gar dem markante. Hos KØppe  og  Andkjzer  skrives  der  p9  en overbevisning om den fortsatte aktuditet i Freuds centrale tankegange; hos Gregersen m@der  vi det modsatte synspunkt pa Saussure og I-ljelmslev,  men en tyrkertro p i   opgorets relevans her og nu i forhold til  elementer  hos  strukturalisterne  der stadig  er  virksomme  og  vildledende, Simmel-bogen mangler en sidant organiserende kerne,  en  overbevisning  om hvad det er der virkelig skd satses p i   i en Sirnmel-introduktion og ikke skal afvente senere behandlinger af livsverdenstemaet,  som  det  lyder  i  bogens  spinkle slutakkord.

Trods disse overordnede reservatio-ner m2 en anmeldelse af  Gunder  Hansens bog ikke munde ud i aninelderforbchold: den er den forste storre introduktion til Sinimel pil dansk, den er  stofiig og giver undervejs  mange  ting  at  tznke videre over i mange retninger. De fleste læsere vil kunne hente noget. Men den konsekvente og selektive fastholdelse af konstitutionsproblemet  som  sigtepunkt og konstant  foruroligelse,  som  fx  p i  side 53ff,  savner  jeg,  og  det  gØr  at  bogen heller ikke f9r topkarakter. »Gib o Hen, uns Amien eine/Bessere Konstitution!« sukker jeg  nied Adolph Schults.

## Ove Christensen

## Billeder vaevet af lyd

Thomas Ohrt (red): Rockens billeder. Om kunst  og rockmusik. Gyldendal. 187 sider.

Lars Movin og Morten aberg: Rockreklamer. Om musikvideo. Amanda.  224 sider.

I f you  want  to  send  a message, go  to Western Union.

David Lynch

Hvis man ser pil Edward Hoppers billede fra 1942 Nighthawks, soni forestiller nogle mennesker en tidlig morgen eller sen nat p i  Phillies Café  set udefra, kan man ikke undga  at  inrerke  en særegen stemning, som uvaegerligt leder hen til en lyd af en b l &amp; i og let melankolsk saxofon. Stemningen i billedet er meget 'lydlig', s i   selv en n~usikalsk ignorant vil kunne mzrke lyden. Der er tale om  'morgenstemning': lad og meningslØs, men langt fra  desperat  og  pessimistisk;  og endnu fjernere fra  Griegs  'Morgenstemning', der er knyttet til naturen og renheden. Her