Folketinget under fortsat forandring
Forfattere: Christoffer Green-Pedersen
Tidsskrift: politica (2005-01-01)

TAI

y / / Des

1lg.

na

unde

Il al

Jet Si

itete

· 1 VI

AIT 1

e an

g. nr. 4

aring

I find

lelig

ere n

if ice

spejle

drin

arbejd

n at

Ibart

1e I:

e akt

å ak

artieri

toffer

for

for

Iførelser

Tin

rofes

ørgs

m4o11.

akti

gaard,

e akti

(Gre

ter, i

(Tenser

s arbejd

der er

## Christoffer  Green-Pedersen

## Folketinget under fortsat forandring 1

Folketinget har i  løbet  af de  seneste  50 år  udviklet  sig fra  at være en  lovgivende forsamling til at være en forsamling, hvor lovgivning stadig er en central aktivitet, men hvor ikke-lovgivningsmæssige aktiviteter,  som forespørgselsdebatter og spørgs­ mål til ministre  er blevet  stadig  vigtigere.  Antallet  af disse er  således  steget meget markant i løbet af de sidste 50  år,  mens antallet af vedtagne love kun er steget mere begrænset. Forklaringen på denne udvikling skal findes i en forskydning af partiernes måde at konkurrere med hinanden på i retning af issue-konkurrence,  dvs.  konkurren­ ce  om,  hvilke  politiske  emner  der  skal  diskuteres  mellem  partierne.  De  ikke-lov­ givningsmæssige aktiviteter er især for oppositionen et redskab i denne konkurrece. Udviklingen afspejler således en institutionel tilpasning til en ændret konkurrence­ form mellem partierne.

I 1977 beskrev Erik Damgaard (1977) et Folketing under forandring. Ikke mindst indførelsen af de stående udvalg i  1972 betød en markant forandring i Folketin­ gets arbejdsform og en tilpasning til nye tider Uf. Jensen,  1995). På de næsten 30 år,  der  er  gået  siden  Damgaards  disputats,  har  Folketinget  undergået  mange yderligere forandringer  (Damgaard, 2003). Tinget er blevet professionaliseret i form af væsentligt flere ansatte  (Betænkning  1354),  det EU relaterede arbejde er kommet til at fylde en væsentlig del af folketingspolitikernes hverdag (Jensen, 2003; Damgaard og Nørgaard, 1999), og ikke mindst er det, man kan kalde for "ikke-lovgivningsmæssige" aktiviteter, dvs. aktiviteter, der ikke knytter an til be­ handlingen af konkrete lovforslag, nærmest eksploderet i antal. Det gælder, som det vil blive beskrevet nedenfor,  antallet af spørgsmål til ministeren,  både  §20 spørgsmål  og  almindelige  spørgsmål  fra  udvalgene,  forespørgselsdebatter og beslutningsforslag. Antallet af vedtagne lovforslag har derimod ikke udvist den samme  voldsomme  vækst.  Sammenligner man situationen umiddelbart efter Grundlovsrevisionen i  1953 med i dag,  har Folketinget således ændret sig fra primært at være en lovgivende forsamling til at være en forsamling, hvor lovgiv­ ning nok er en central aktivitet, men hvor diskussion og debat om løbende emner fylder meget, uden at der umiddelbart kommer noget lovgivningsmæssigt ud af det.

Paradoksalt nok, givet den enorme vækst i antallet af ikke-lovgivningsmæssige aktiviteter, er der faktisk meget lidt forskning i disse aktiviteter. Der findes kun enkelte danske undersøgelser, der også er af lidt ældre dato (Damgaard, 1994 og Jensen,  1994).  Det  samme  gælder  internationalt.  Væksten  i  de  ikke­ lovgivningsmæssige aktiviteter er en universel tendens i de vestlige lande, som der er forsket meget lidt i (Green-Pedersen, 2005a). Formålet med denne artikel er at belyse denne vækst i ikke-lovgivningsmæssige aktiviteter, altså aktiviteter som forespørgselsdebatter og spørgsmål til ministre,  der ikke er en del af be­ handlingen af et konkret lovforslag. Dette vil ske ved dels at beskrive udviklin- LAAU

par

r lig

g der

vælgere ska

et være

ina

D

UVIA

AC-IU

UVULIU

n ar

1993

rske

C pc.

SNIg'

nere kr

Ige al

VIl DI

Ulla

Dell

AIT/

tudred

rigspolitik ell

Villl.

som

, Lu

vIl, l

intari

1, me

sOr-

ntroll

part

oran

ter. I

forklarin

atrolaki

ntaris

å de enkelte par

dermer

elfærdsstate

miljø,

bejdsle

-Je

spejl

part

af parl

it før

beid.

e før

er, (

ntrol

forkl

ærbi

klaring

, har v

r af

nino

gerin

v (Wibr

offen

parl

parl

Sjørs

Igan

part

g at

part

me nnr

andre

tiske d.

virke den part

forkla

se af markedspla

Lazarc

,·10

, efterhånden

sitionen har

kan m

1 1 a

ntarikere har ken

in aren:

tredj

1 kamp gen, dels ved at give et bud på en forklaring på, hvad det er,  der ligger bag, at Folketingets partier og de enkelte politikere i så stærkt stigende omfang udnytter disse aktiviteter.

Det  centrale  budskab i  artiklen  er,  at  forklaringen  på  væksten i  ikke­ lovgivningsmæssige aktiviteter skal findes i de forandringer, der er sket i partier­ nes måde at konkurrere med hinanden om vælgernes gunst på.  Denne konkur­ rence er i stigende grad blevet et spørgsmål om at kontrollere den partipolitiske dagsorden (Green-Pedersen, under udgivelse). 2 Med andre ord, hvad er det for emner, som partierne og deres vælgere skal forholde sig til? Skal det være flygt­ ninge og indvandrere, miljø, velfærdsstaten, udenrigspolitik eller arbejdsløshed? Et af de midler, som især oppositionen har til at påvirke den partipolitiske dagsor­ den, er de ikke-lovgivningsmæssige aktiviteter, og efterhånden som kampen om indholdet af den partipolitiske dagsorden er blevet skærpet, så er brugen af de ikke-lovgivningsmæssige aktiviteter taget til. Sagt på en lidt anden måde, så af­ spejler udviklingen i de ikke-lovgivningsmæssige aktiviteter en institutionel tilpas­ ning til forandringer i den partipolitiske konfliktform i Danmark.

## Ikke-lovgivningsmæssige aktiviteter i parlamenter - hvorfor er de der?

Der findes en række teoretiske tilgangsvinkler til studiet af parlamenter. Følger man Andeweg og Nizink (1995, jf. Jensen, 2004:  21-24) kan man vælge at an­ skue Folketinget som for det første en institution, der forholder sig til regeringen, for  det  andet  som  en arena for  partiernes  indbyrdes  konkurrence og for  det tredje som en markedsplads for forskellige interesser, som bæres frem af de individuelle parlamentarikere. De tre perspektiver udelukker ikke hinanden, men fanger forskellige aspekter af for eksempel Folketingets funktion og arbejds­ måde.  De fører dog til, at man anskuer de ikke-lovgivningsmæssige aktiviteter ud fra forskellige perspektiver.

De forklaringer, der i den sparsomme internationale litteratur på området gi­ ves på væksten i ikke-lovgivningsmæssige aktiviteter, kan indpasses i de tre per­ spektiver. Den typiske tilgangsvinkel til ikke-lovgivningsmæssige aktiviteter er at se dem som kontrolaktiviteter, altså som parlamentarisk kontrol med regeringen, hvilket ligger i forlængelse af den institutionelle vinkel. En forklaring på væksten i  de  ikke-lovgivningsmæssige aktiviteter kunne således være,  at et mere kom­ plekst samfund og en større offentlig sektor giver et større kontrolbehov (Wiberg, 1995).  En anden  forklaring  på  væksten  i ikke-lovgivningsmæssige aktiviteter fokuserer på de ressourcer som for eksempel sekretærbistand, som de enkelte folketingsmedlemmer har til rådighed (for eksempel Mattson, 1994). Denne for­ klaring  fokuserer  på de enkelte  parlamentarikere  og deres  situation  og ligger dermed i forlængelse af markedspladsvinklen på et parlament.  Netop fokus på de enkelte parlamentarikere har kendetegnet flere af de studier af Folketinget, som er gennemført under den danske magtudredning (Jensen, 2004; Nielsen og Sjørslev,  2002) og internationale studier  (Lazardeux,  2005;  Rasch,  2005).  Den tredje tilgangsvinkel ser Folketinget som en arena for partierne og har vist sig at være den mest givtige ved studier af de stående udvalg og partigrupperne  (Jen­ sen, 1995 og 2002). Det er den sidste tilgangsvinkel, som denne artikel benytter aL nU

pa.

alla.

nuon

VIA

var

par

ulig

; par

nan

deni

n par

U, Iv

nkurr

forkl

e ak

øgeae

ıdfæ

har

andr

ggru

de emner, sc

ofte

1 får

skab

14 0 ~

part

skute

·klarin

alfeld

part

afgø

partier i

: var stab

parti-

orhc

semp

lfæro

part

gavi

part

eparti

forbi

part

tur, :

af hæfte

afst

g Venstre fåe

parti

orklar

sen, u

parti

il at disk

rbejds

partisyst sig af. Påstanden i artiklen er, at hvis man vil forstå væksten i de ikke-lovgivnings­ mæssige aktiviteter, må man tage udgangspunkt i forandringer i partiernes måde at  konkurrere om vælgernes gunst på.  Dette perspektiv giver en forklaring på, hvorfor de ikke-lovgivningsmæssige aktiviteter, som Folketingets forretningsor­ denen åbner mulighed for, i stigende omfang benyttes af partierne.  Samtidig gi­ ver perspektivet også en forklaring på, hvorfor Folketinget gennem for eksempel nye former for spørgetimer (se nedenfor) løbende tilpasser Folketingets aktivite­ ter,  så de passer med partiernes måde at konkurrere med hinanden på.

Når man i en dansk sammenhæng diskuterer partisystem og partikonkurrence, sker det ofte med udgangspunkt i 1973-valget og fordoblingen af antallet af par­ tier i Folketinget fra 5 til 10 (for eksempel Elklit og Pedersen, 2003), hvilket også er en mulig forklaring på det øgede antal ikke-lovgivningsmæssige aktiviteter. I en tysk sammenhæng har Saalfeld (1995) for eksempel peget på De Grønnes indtog i Forbundsdagen, som forklaring på et øget antal ikke-lovgivningsmæssige aktiviteter. Det er imidlertid ikke de forandringer i partisystemet, som knytter sig til 1973-valget,  der er afgørende for at forstå den voldsomme vækst i de ikke­ lovgivningsmæssige aktiviteter. Det skyldes ganske enkelt, som det vil blive på­ vist nedenfor, at væksten i de ikke-lovgivningsmæssige aktiviteter hovedsageligt er en udvikling, der er kommet væsentligt senere end 1973-valget og på et tids­ punkt, hvor antallet af partier i Folketinget var stabilt eller svagt faldende.

I stedet er det værd af hæfte sig ved en anden forandring i partikonkurrencen, der kan beskrives som øget "issue konkurrence",  dvs.  konkurrence om,  hvilke emner partierne skal forholde sig til under for eksempel en valgkamp (  cf. Green­ Pedersen,  under udgivelse).  Skal man diskutere flygtninge,  velfærd,  retspolitik eller arbejdsløshed? Denne form for konkurrence skal ses i modsætning til posi­ tionel partikonkurrence, hvor partierne konkurrerer ved at positionere sig i for­ hold til på forhånd givne emner,  som for eksempel beskrevet i Downs (1959) berømte analyse af partikonkurrence i et topartisystem. De to former for konkur­ rence kan sagtens eksistere samtidig Gf. van der Brug, 1999), men fra en situa­ tion hvor den positionelle konkurrence var det dominerende,  har issue-konkur­ rence nu udviklet sig til en meget væsentlig bestanddel af dansk politik, uden at positionel konkurrence derfor er forsvundet.  Positionering på særlig fremtræ­ dende emner er stadig vigtigt. Baggrunden for denne udvikling skal findes i æn­ dringer i vælgerkorpset fra klasseafstemningsadfærd til issue voting. Hvis issue voting kendetegner vælgerne, så er issue konkurrence den naturlige reaktion fra partierne  (Green-Pedersen,  under udgivelse).

Spørgsmålet er så, hvordan partierne konkurrerer om at sætte bestemte issues på den partipolitiske dagsordenen.  Eller med andre ord, hvordan får et parti de andre partier til at diskutere de emner, som vil gavne partiet? Hvordan har for eksempel Dansk Folkeparti og Venstre fået især Socialdemokraterne til at disku­ tere flygtninge og indvandrerere, selv om det er klart, at emnet giver Socialde­ mokratiet store problemer både internt,  i forhold til Det Radikale Venstre og i forhold til dets egne vælgere? I den forbindelse er det vigtigt at være opmærk­ som på, at den partipolitiske dagsorden for partierne er en struktur, som på den ene side skabes af de emner, som partierne giver opmærksomhed, og som der- Lulu a lUI

TOTI

u al

. 1 a.

: par

oliti

gøre

osUll

d at

skaber,

lal pa.

e en

· ena a

forhc

mere

marke

spart

nært el

har

stre,

svares mundtl

fordi de

minist

ligge

· sager c

man

oliti

bliv

1 ta ophc

part

· (Tog

fte får

1 få c

refte

virke

forhc

is sj

e, at

Rejs

e artik

sdebatt

1. ·.

rden, blandt anı

part

t rejse

1 1 ]

if. ne

skriftlig

e effek

påp

.·1.

litiske

LurTota med kan påvirkes af partierne, men samtidig er den for det enkelte parti også en given struktur, som det må forholde sig til. Hvis alle andre partier diskuterer et emne, må et parti også forholde sig til det, og der er ikke meget ved for et parti at bruge energi på et emne, som ingen andre vil diskutere.

Partiernes  måde  at  præge  den partipolitiske  dagsorden  på,  er at  gøre  op­ mærksom på bestemte emner. Givet "medialiseringen" af dansk politik (Togeby et al., 2003) er medieaktiviteter som pressemøder, pressemeddelelser og udtalel­ ser til  pressen vigtige  redskaber, men for især  oppositionspartierne  spiller folketings­ aktiviteterne også en vigtig rolle,  både som en direkte og indirekte måde at på­ virke den partipolitiske dagsorden på. For oppositionen er der således en meget stor  fordel  ved  folketingsaktiviteteme,  nemlig  at  regeringen er forpligtet til at forholde sig til de emner, oppositionen tager op på denne måde. Den kan således ikke ignorere ubehagelige emner, hvor den for eksempel er internt uenig. Nogle folketingsaktiviteter som forespørgselsdebatter, beslutningsforslag og spørgsmål til  ministre,  der  besvares  mundtligt,  har primært en direkte  betydning  for den partipolitiske dagsorden, blandt  andet  fordi de ofte får en vis direkte  mediedækning. Spørgsmål til ministre, der besvares skriftligt, jf. nedenfor, har i sig selv nok en mindre direkte effekt. Partierne kan bryste sig af at have "gjort noget" i en sag ved at stille spørgsmål, men derudover ligger spørgsmålenes værdi nok så meget i den information, som oppositionen kan få om konkrete sager. Mediedækning af emner som sundhedspolitik og flygtninge og indvandrere sker typisk i form af konkrete sager om patienter, der ikke kan blive behandlet, eller flygtninge,  der ikke kan få opholdstilladelse, og for en politiker, der ønsker at markere sig selv og sit parti i forhold til en konkret sag- og dermed et bredere emne som flygtninge­ politik  - er spørgsmål til ministre en kilde til vigtig information, også fordi det er information, som ministeren bagefter kan holdes fast på.

Ser man på folketingsaktiviteteme, kan lovforslag også benyttes som redska­ ber for at påvirke den partipolitiske dagsorden ved for eksempel at fremsætte lovforslag, som ikke har nogen chance for at blive vedtaget, men da udformnin­ gen af et lovforslag er  forholdsvis  krævende,  så må dette forventes at  være forholdsvis sjældent forekommende. Det er nemmere for partierne at fremsætte beslutningsforslag. Samtidig er det også værd at påpege, at folketingsaktiviteter godt kan have andre funktioner end at påvirke den  partipolitiske dagsorden. Spørgs­ mål bruges for eksempel til at rejse spørgsmål af lokalpolitisk interesse, hvilket ligger i forlængelse af markedspladsvinklen. Rejser man imidlertid spørgsmålet om,  hvorfor der har været så voldsom en vækst i de ikke-lovgivningsmæssige aktiviteter, er det denne artikels påstand, at den øgede betydning for partierne af at påvirke den partipolitiske dagsorden er central.

## Udvikling i folketingsaktiviteterne  1953-2004

Figur 1 viser antallet af vedtagne lovforslag, 3 beslutningsforslag og forespørgsler fra  1953 til  2003. 4 Væksten i antallet af vedtagne lovforslag har været meget mere  begrænset  end  væksten  i  antallet  af  forespørgselsdebatter  og  især beslutningsforslag. 5 Denne vækst i antallet af forespørgselsdebatter og  beslutnings­ forslag har betydet en markant vækst i det samlede omfang af folketingsdebatter

rti i forhc

(Green-Pedersen,  under  udgivelse)  Den  gennemsnitlige  længde af folketings­ debatter om for eksempel et lovforslag eller af en forespørgselsdebat er til gen­ gæld stort set  uforandret.  Debatterne  om et  lovforslag  fyldte i  folketingsåret 1953-1954 i gennemsnit 22,2 spalter i Folketingets Forhandlinger, mens de i samlingen fra 2002 til 2003 i gennemsnit fyldte 25,4 spalter. En forespørgselsde­ bat fyldte i samlingen fra 1953 til 1954 i gennemsnit 50,6 spalter, mens den fyldte 54,4 spalter i samlingen fra 2002 til 2003. Kigger man endvidere på spørgsmål til ministre, de såkaldte §20 spørgsmål, som er vist i figur 2, er væksten endnu mere udtalt.  I  folketingsåret 1953-1954 var 58  spørgsmål til ministre mod 149 ved­ tagne love. I folketingsåret 2003-2004 var der 5,635 spørgsmål og 239 vedtagne lovforslag

Figur  1. Antal vedtagne lovforslag, fremsatte beslutningsforslag og fore­ spørgselsdebatter, 1953-2004

:is:

Figur 2 viser også, at det er  antallet af skriftligt besvarede  spørgsmål, der er steget voldsomt. Frem til 1960 var kun mundtlig besvarelse mulig. Med det store antal  §20 spørgsmål ville det fuldstændigt sprænge rammerne for Folketingets spørgetid at besvare dem alle mundtligt. Til gengæld indførte Folketinget i 1997 en særlig spørgetime om tirsdagen, hvor medlemmerne kan stille spørgsmål til ministrene, som disse ikke kender på forhånd, og som skal besvares umiddelbart. Denne nye spørgetime er forklaringen på stigningen i antallet af mundtligt be­ svarede  §20 spørgsmål mod slutningen af perioden.  Endvidere har Folketinget

Figur 2. Antallet af  §20 spørgsmål 1953-2004

6000�------------------------

fra 2003 indført mulighed for en debat om et aktuelt emne. Folketingets tilpas­ ning til forandringer i formen for partikonkurrence er således sket både gennem væsentligt større udnyttelse af eksisterende former for ikke-lovgivningsmæssige aktiviteter og gennem indførelse af nye former for disse.

Ser man på folketingsudvalgene, kan man også her spore en markant stigning i aktiviteterne siden disses indførelse i 1972. Figur 3 viser således, at antallet af samråd og skriftlige spørgsmål fra udvalgene er steget markant.  Ligesom med selve Folketinget kan man dele udvalgenes arbejde i en del, der vedrører lovgiv­ ning, og en del, der vedrører den løbende politiske debat. I forhold til spørgsmål fra udvalgene skelnes der således mellem almindelige og forslagsrelaterede spørgs­ mål.  Data for fordelingen af spørgsmålene fra  udvalgene  på  disse  to grupper findes desværre kun i folketingsårbøgerne fra 1988 og frem, men figur 3 viser, at væksten i antallet af skriftlige udvalgsspørgsmål siden 1988 skyldes vækst i de almindelige spørgsmål og ikke i forslagsrelaterede spørgsmål, der knytter an til lovgivningsprocessen. I folketingsåret 1988-1989 var der 3,717 forslagsrelaterede spørgsmål, mens der var 4,017 almindelige spørgsmål.  I samlingen 2002-2003 var antallet af forslagsrelaterede spørgsmål faldet marginalt til 3,686, mens an­ tallet af almindelige spørgsmål var steget til 5,411 især på grund af en markant stigning i samlingen fra 1994 til 1995.

Udviklingen i udvalgsaktiviteterne er altså med til at underbygge billedet af, at Folketinget er blevet mere aktivt i en ganske bestemt henseende, nemlig de akti­ viteter som ikke direkte knytter sig til lovgivningsprocessen. Mens man således i 1950'erne og 1960'erne kunne beskrive Folketinget som en forsamling, der ved- tog love, så er det efterhånden blevet en forsimplet beskrivelse. Folketinget ved­ tager stadig love, og lovgivningsaktiviteten er stadig en uhyre central aktivitet i Folketinget, men det er de aktiviteter, som ikke direkte knytter sig til lovgivnings­ processen, der er vokset voldsomt. Folketinget har, samtidig med at det lovgiver, udviklet sig til en central arena for kampen mellem de politiske partier om indhol­ det af den partipolitiske dagsorden.  Denne udvikling er også blevet opdaget af aktører  uden for Christiansborg.  Binderkrantz  (2003)  viser  således,  hvordan interesseorganisationers forsøg på at påvirke Folketingets partier i stigende om­ fang har fået en generel karakter, dvs. at den ikke knytter sig til behandlingen af konkrete lovforslag.

Figur 3. Antallet af samråd (højre akse),  skriftlige udvalgsspørgsmål,  alminde­ lige - og forslags spørgsmål  1972-2004

Som sagt er det argumentationen i denne artikel,  at væksten i de ikke-lovgiv­ ningsmæssige aktiviteter skyldes forskydningen i partikonkurrence i retning af issue konkurrence, men inden denne argumentation skal underbygges ved at se nærmere på indholdet af  §20 spørgsmålene,  er det værd kort  af  behandle  de alternative forklaringer, man som nævnt kan udlæse af den sparsomme interna­ tionale litteratur på området. En forklaring er, at øget samfundsmæssig komplek- JINU

alvilalol

Ill la

par

VgIv

at vE

erne

a slallen

Ill v.

klari

en st

ung:

s painke-r

e art

ке с

man

man

larka

ffek

i part

i var

·klar

ulig

klin

beldi

ærbistan

ærbistan

rtsat

orkl

ærbi

: har

oliti

e ak

LAAA

offer

Wibe

offer

tilfæl

ofte

i før

T101 1

lørge

? Ifølge de

1 forkla

dat

· har T 1

irke

: partiper:

tærbi

bidr

· ikk

. O

en part

ampen om

et fokus

har til sitet og en større offentlig sektor giver flere ikke-lovgivningsmæssige aktiviteter, fra dette perspektiv for at kontrollere regeringen (Wiberg,  1995). Ud fra denne argumentation skulle man imidlertid forvente en lige så markant vækst i antallet af  vedtagne  love,  som regulerer det mere komplekse  samfund  og den større offentlige sektor, som i kontrolaktiviteterne, og det er som sagt langt fra tilfældet. En anden forklaring er nye og flere partier, hvilket i en dansk sammenhæng som nævnt typisk relateres til 1973-valget med fordoblingen i antal partier i Folketin­ get fra fem til  10.  Ser man på figur  1 og 2, kan man også spore en vis effekt af 1973-valget i form af en stigning i antallet af ikke-lovgivningsmæssige aktiviteter, men den voldsomme vækst i disse aktiviteter og især §20 spørgsmål er kommet i 1980'  erne og 1990'  erne, hvor antallet af partier i Folketinget var faldet lidt igen til otte eller ni.

Endelig peges der i litteraturen ofte også på øgede ressourcer til parlamenta­ rikerne i form af flere ansatte som en forklaring på deres større aktivitet.  I en dansk sammenhæng kan man særligt pege på udbygningen af sekretærbistanden til  folketingsmedlemmerne  som en forklaring på deres øgede aktivitet.  Folke­ tingsmedlemmerne fik i første halvdel af  1980'  erne mulighed for at ansætte en halv sekretær,  og med "Olsen-planen" i midten af  1990'  erne fik  folketings­ grupperne ressourcer svarende til, at hvert medlem kunne ansætte en hel sekre­ tær  (Betænkning 1354:  74).  Figur  1 og 2 tyder ikke umiddelbart på,  at det er denne udvidelse af sekretærbistanden,  der er baggrunden for væksten i de ikke­ lovgi  vningsmæssige aktiviteter.  Den  voldsomme vækst  kom  fra  starten af 1990'  erne, altså et godt stykke tid efter den første udvidelse af sekretærbistanden og inden den anden udvidelse. Væksten er imidlertid fortsat efter gennemførel­ sen af Olsen-planen,  der  således  sammen  med forbedringer af edb-faciliteter (Damgaaard, 2003:  96-97) kan have forstærket en udvikling, der allerede var i gang. I forlængelse heraf kan man dog spørge sig selv, hvor meget forklaring der reelt ligger i den øgede sekretærbistand og bedre faciliteter. Det er værd at hu­ ske,  at  det er folketingspolitikerne selv,  der har øget deres sekretærbistand,  og samtidig kan den bruges på mange andre aktiviteter end de ikke-lovgivnings­ mæssige.  Øget sekretærbistand kan altså godt have været en bidragende faktor til udviklingen, men det må suppleres med en forklaring på, hvorfor folketings­ politikerne har ment det nødvendigt med ekstra ressourcer i det daglige arbejde, og hvorfor disse ressourcer skal anvendes på ikke-lovgivningsmæssige aktivite­ ter såsom at stille spørgsmål til ministre? Ifølge denne artikel skal forklaringen på dette findes i den øgede vigtighed af kampen om indholdet af den partipoliti­ ske dagsorden og dermed øget vigtighed af de midler, politikerne har til at på­ virke den.

## Hvad skyldes væksten i  §20 spørgsmål?

For at underbygge påstanden om, at væksten i de ikke-lovgivningsmæssige akti­ viteter skyldes forskydningen i partikonkurrence i retning af issue her har været eksplosiv, dels fordi de udgør en slags kritisk case for partiperspek­

konkurrence, er det værd at kigge nærmere på væksten i  §20 spørgsmål. Dels fordi væksten tivet på de ikke-lovgivningsmæssige aktiviteter, særligt i forhold til et fokus på de enkelte folketingsmedlemmer.  Mens forespørgsler og  beslutningsforslag  rejses af partierne, så er det de enkelte folketingsmedlemmer, der stiller spørgsmål, og det kunne gøre det nærliggende at fokusere på de enkelte parlamentarikere, som internationale studier af spørgsmålsadfærd også gør det (Lazardeux, 2005; Rasch, 2005). Som det vil blive vist nedenfor, er der imidlertid nogle klare partimæssige mønstre i spørgsmålene, der underbygger et fokus på partikonkurrence som for­ klaring på væksten i dem, i hvert fald hvis man fokuserer på perioden fra 1994 og frem, hvor væksten har været særligt markant.  I samlingen 1993-1994 var der 1,878 spørgsmål, i den seneste samling som sagt 5,635 spørgsmål.

Figur 4. Partiernes andel af  §20  spørgsmål 1994-2001

�

Det er relevant at se på to aspekter af  spørgsmålene,  nemlig hvem der stiller dem, og hvad de handler om. Ud fra en forventning om at spørgsmål til ministre primært er en  oppositionsaktivitet,  er analysen opdelt på årene 1994-2001 og 2001-2003 efter regeringsperioderne. Figur 4 viser fordelingen af spørgsmål i perioden 1994-2001 på partier. Det er tydeligt, at regeringspartierne, dvs. SD og RV i hele perioden og CD frem til 1996 stiller få spørgsmål. Oppositionsdominansen er således  tydelig, og især Venstre stillede mange spørgsmål.

Ser man på indholdet af spørgsmålene ud fra tankegangen om spørgsmålene som en del af konkurrence om indholdet af den partipolitiske dagsorden, må man forvente, at oppositionen vil stille spørgsmål om de emner, hvor vælgerne mener, at oppositionspartierne er bedre til at føre politik end regeringspartierne, eller om emner, hvor oppositionspartierne har en realistisk mulighed for at ændre på, hvem vælgerne ser som bedst til at føre politik på området.  De danske vælgerunder- Laul.

Iv IUAUD

) sasulll l

AUlI

evar

erse

sprir

Ieu n

svals Cell

er det S1

sval

ши ра з-

1J0, (

okus

, san

politi

rksom

nind

er p

man

spar

Ven

andr

ffent

'orholdsvis lil

Venstre

Islist

Går

1:t:1-

t før

oriel

skulle

Venstres

. Var

indr

orhc

dvan

Dan

Venstre.

man

par

Partiet:

iller man

har e

epar

har

N TI

elfær

høje

ler, sundr

: opmærkson

oris

for Ven

iliø.

å føc

part

partier,

n føi

te. at Ven

nål fra Ven

g. Til

It Ven

følger

T74A 10,

ere var

viser klare

lærkesag, lan

bruget. Trafi

miljø, u

g arbejd

marked.

søgeiser (Andersen, 2003) viser klare mønstre i vælgernes opfattelse af partier­ nes evne til at føre politik på bestemte områder, dvs.  partiernes "issue-kompe­ tence".  De  borgerlige oppositionspartier fra 1994-2001 stod især  stærkt  med hensyn til retspolitik og flygtninge og indvandrere,  og samtidig var de ved at indhente socialdemokraternes traditionelle forspring på velfærdsstatsområdet, især med hensyn til sundhedspolitikken. De venstreorienterede oppositionspartier skulle i højere grad fokusere på emner som miljø, og for Enhedslistens vedkommende EU, hvor de havde vælgerne med sig.

Figur 5, 6 og 7 viser fordelingen af §20 spørgsmål fra Venstre, Dansk Folke­ parti og Enhedslisten på 24 forskellige emner 7 og viser klare forskelle i, hvilke emner partierne fokuserede på.  Venstres mange spørgsmål handlede om de tre politiske emner,  sundhed,  flygtninge og indvandrere samt retspolitik,  som man skulle forvente, at Venstre ville søge at skabe interesse omkring. Til gengæld fik traditionelle  borgerlige  emner som forsvar,  erhvervspolitik  og reformer af den offentlige sektor såsom udlicitering forholdsvis lille opmærksomhed. Det samme gælder EU og Venstres historiske mærkesag, landbruget. Trafikpolitik fik også stor opmærksomhed, og især spørgsmål om veje, biler og togforbindelser. Samti­ dig forholdt Venstre sig også til emner som miljø og arbejdsmarkedspolitik, som regeringen fokuserede på.  Dansk Folkeparti minder noget om Venstre med ho­ vedvægt på retspolitik, sundhed og flygtninge og indvandrere, men især det sidste emne spiller en meget mere central rolle for partiet, end det gjorde for Venstre. Enhedslisten fokuserede i forhold til de andre partier meget mere på miljø, uden­ rigspolitik og EU, men viste også interesse for retspolitik og flygtninge og indvan­ drere. Til gengæld var partiet langt mindre interesseret i sundhedspolitik. Laver man en tilsvarende  undersøgelse  for SF minder de om  Enhedslisten  med stor fokus på miljø, men havde også stor fokus på fødevarepolitik og (kollektiv) trafik, men meget mindre  interesse  for EU.  De  Konservative  er mere overraskende, fordi partiet viste forholdsvis stor interesse for miljøpolitik, og herefter følger trafik og uddannelse samt retspolitik og sundhed. Flygtninge og indvandrere var derimod ikke et emne, der interesserede de Konservative voldsomt.

Ser man samlet på §20 spørgsmålene under Nyrup-regeringerne, tegner der sig et billede af partier, som bruger §20 spørgsmålene som en del af deres stra­ tegi for at trække opmærksomhed over på spørgsmål, hvor vælgerne mener, at de er kompetente dvs. "issue konkurrence". Eksemplerne er fokus på flygtninge og indvandrere hos Dansk Folkeparti, miljø hos Enhedslisten og sundhed hos Venstre.

Ser man på perioden efter valget i 2001, kan man på figur 8 se, at Socialdemo­ kratiet prøver at trække den partipolitiske dagsorden i en noget anden retning, end Venstre gjorde under N  ymp-regeringerne. Partiet stiller mange flere spørgsmål om miljø,  (kollektiv)  trafik samt økonomi og arbejdsmarked.  Emner, hvor væl­ gerne har et meget mere positivt syn på Socialdemokratiet end med hensyn til flygtninge  og indvandrere og retspolitik.

Går man videre og ser på Dansk Folkeparti,  kan man genfinde det samme overordnede mønster som før valget i 2001, nemlig fokus på sundhed, retspolitik og flygtninge og indvandrere, men billedet er dog mindre udtalt, og energipolitik har nu fanget partiets interesse. 8

� oro 0.., ,-, 0 0 N I "tj0\ 0\ ,-, .---, oro 8 VJ ol) 0.., VJ 0 N c:,(n VJ (1.) -� 0.., (1.) � .---, 0 p;., � VJ § Q,--\_ i-4-&lt;  0 ro  N� 5� ooz c'-" .,.., .,.,.., H (1.) (1.) "O  .,.., ;.., H O 0 p;., ol) (1.) \Q  � i......:.:: ::s (1.) C() C · ~  8 i:..., (1.)

C

N

k,  �  :!

"T N oe&lt;:j 0.., � 0 0 N I ,....... 0 0 N ........ oe&lt;:j s r/J � Q 0.., r/J 0 N "°" r/J ..... 1.l --� 0 s 1.l "O � --u 0 r/). � = 1.l 01) = --........ I,.., 1.l Il,) "O  --;.., I,.., 0 0 �� oO  � :... ,.!:,&lt;i ::::: Il,) C()= · -s k,

Il,)

s

Figur 9. Fordelingen af Dansk Folkepartiets  §20 spørgsmål 2001-2003  på 24 emnekategorier

Hvis man sætter sig ned og læser ordlyden af de mange §20 spørgsmål, der stilles,  kunne man hurtigt få indtryk af,  at de mange spørgsmål skyldes de en­ kelte folketingsmedlemmers personlige interesser i stort og småt i det danske samfund. Der er faktisk ikke den sag, der synes for ringe til at retfærdiggøre et §  20 spørgsmål. Der er helt sikkert spørgsmål imellem de mange spørgsmål, der kan relateres til medlemmers helt personlige interesse, men analyserne ovenfor viser tydeligt, at der er klare mønstre i de emner, partierne stiller spørgsmål om. De stiller i høj grad spørgsmål om de emner, som det ud fra elektorale overvejel­ ser vil være fordelagtigt for dem at få øget opmærksomhed omkring. At spørgs­ målene har en meget konkret karakter afspejler,  at emneområder som sundhed eller flygtninge ofte diskuteres i medierne gennem konkrete sager.

Analysen peger således også på, at udviklingen i §20 spørgsmålene, uanset at spørgsmålene stilles af de enkelte medlemmer,  skal ses i  sammenhæng  med udviklingen i andre ikke-lovgivningsmæssige aktiviteter som forespørgselsdebat­ ter og beslutningsforslag. Dette kan umiddelbart synes overraskende, når der er betydelig variation i antallet af spørgsmål, som de enkelte folketingsmedlemmer stiller. Denne variation kan imidlertid sagtens have rod i folketingsmedlemmernes rolle  i  deres  i  partier,  især  deres  ordførerskaber.  Når  Birthe  Rønn  Hornbech stillede mange spørgsmål omkring flygtninge og indvandrere under Nyrup-rege­ ringerne, behøver det ikke nødvendigvis at have noget med Birthe Rønn Hornbech at gøre, men kan være udtryk for, at hun var Venstres ordfører på et emne, som partiet gerne ville have øget opmærksomhed omkring. 9 Med hensyn til forståel­ sen af  Folketinget  peger artiklen således klart i retning af et perspektiv,  hvor Folketinget ses som en arena for partikonkurrence.  Selv når det gælder en akti­ vitet som spørgsmål til ministre, som er knyttet til det enkelte medlem, slår det partipolitiske tydeligt igennem.

· AU

VcI0

par

if ar

ne s

en sar

, er b

eret u

nme

sk em

al IN

I0. L

larbeic

ektıv

nes

ktme

kontlikt (

curren

strate

Ven:

nalt,

pa,

n an‹

rdfør

te år

pejl

drin

part

af.

par

rfor

i høi

af. t

›å Ven

strate

af. l

g før

idfør

ærks

· ikk

's at

elati

. sam

å der e

Idfyld

å få,

i høj g

marbejds

partier

ssante er, hv

part

samarbejde

en føre Det er dog samtidigt klart, at der er behov for yderligere forskning omkring spørgeaktiviteten i Folketinget.  I forlængelse af argumentationen ovenfor ville det  være  oplagt  at  fokusere  på  samspillet  mellem  de  enkelte  medlemmer og partistrategierne.  I hvilket omfang var Venstres mange spørgsmål under Nyrup­ regeringerne således udtryk for en samlet strategi eller mere udtryk for de for­ skellige ordføreres individuelle udfyldelse af deres rolle?

itik. En muli

## Konklusion

En af de væsentligste forandringer i Folketinget igennem de seneste årtier er den markante vækst i antallet af ikke-lovgivningsmæssige aktiviteter. Som vist oven­ for afspejler denne udvikling forandringer i partiernes måde at konkurrere med hinanden om vælgernes gunst på. Denne konkurrence er blevet forskudt væk fra at være koncentreret udelukkede om positionering på få, primært socio-økono­ miske, emner til i høj grad at handle om, hvad der skal være på den partipolitiske dagsorden. De ikke-lovgivningsmæssige aktiviteter er især for oppositionspoliti­ kerne et vigtigt våben i denne kamp.

Den voldsomme vækst i de ikke-lovgivningsmæssige aktiviteter især i 1990'  erne peger i retning af, at dette er blevet en meget vigtig del af partikonkurrence, og derfor kan det undre,  at der er så lidt forskning på området,  både nationalt og internationalt, hvor de samme tendenser gør sig gældende. Der savnes i høj grad forståelse af, præcis hvilken rolle de ikke lovgivningsmæssige aktiviteter spiller i dagsordenskampen, og hvordan de spiller sammen med andre især mediestrategier. Helt grundlæggende mangler der også forskning omkring, hvorfor bestemte em­ ner ender med at dominere den partipolitiske dagsorden.  Hvorfor er flygtninge og indvandrere for eksempel blevet så stort et partipolitisk emne i Danmark? Et bud kunne være, at ikke kun Dansk Folkeparti, mens også Venstre og Konserva­ tive har haft en strategisk interesse i at tage emnet op (Krogstrup,  2005).

For det bredere perspektiv omkring konflikt og samarbejde i dansk politik er denne artikel en analyse af, hvordan forskydninger i partiernes konfliktmønster har påvirket brugen af de eksisterende folketingsaktiviteter og ført til indførelsen af nye som de særlige tirsdagsspørgsmål og muligheden for aktuelle debatter. Den voldsomme vækst i de ikke lovgivningsmæssige aktiviteter peger i retning af forstærket konflikt og konkurrence, hvilket kunne give anledning til bekymring omkring samarbejdsmulighederne i Folketinget. Det er imidlertid vigtigt at være opmærksom på, at den øgede dagsordenskonkurrence i 1990'erne kom, samtidig med at Folketinget og dets partier var i stand til at gennemføre adskillige reformer af det danske samfund,  så der er intet,  der tyder på,  at den hårde konkurrence om den politiske dagsorden fører til et system, der ikke kan træffe beslutninger. Det interessante er,  hvorledes konflikt og konkurrence på den ene side og kon­ sensus og samarbejde på den anden side synes at trives så relativt fint sammen i  dansk  politik. En  mulig  forklaring  kan være, at den øgede  betydning  af dagsordens­ fastsættelse for partikonkurrence  også  giver  partierne mulighed for at skubbe opmærksomheden væk fra et givet emne.  Det er således interessant,  at mens 1990'erne bød på stor konsensus mellem partierne om økonomiske reformer, så var opmærksomheden omkring sådanne emner langt mindre end den havde væ- ret i tidligere årtier, og nypolitiske emner som flygtninge og indvandrere vandt markant frem på den partipolitiske dagsorden (Green-Pedersen, under udgivelse).

## Noter

1. Tak til Asbjørn  Skjæveland og deltagerne i arbejdsgruppen om parlamenter og rege­ ringer  ved  Nordisk  Statskundskabskongres 2005 i Reykjavik for konstruktiv kritik af tidligere versioner af  denne  artikel.
2. Det  er  centralt  inden  for  litteraturen  om  dagsordensfastsættelse  at  skelne  mellem forskellige dagsordener,  og  det  er således for løst blot at tale om  den politiske dags­ orden.  I det  følgende  fokuseres  der på  den  partipolitiske  dagsorden,  altså  de  emner partierne interesserer  sig  for,  hvilket  skal  ses  i  forhold  til  henholdsvis  vælgernes  og mediernes  dagsorden.
3. Antallet af  vedtagne  lovforslag er inddraget  i det  følgende for at holde en symbolsk fremsættelse af lovforslag,  dvs. forslag der ikke har en chance for at blive vedtaget, ude. De fleste lovforslag bliver imidlertid vedtaget, medmindre de ikke bliver færdig­ behandlet  på  grund  af  af  især  folketingsvalg,  og  den  symbolske  fremsættelse  af lovforslag har  nærmest  været  aftagende.  Det  mest  tydelige  eksempel på  en sådan brug af  lovforslag var en række lovforslag om skat fra Fremskridtspartiet i 1970'  erne
4. Alle data i det  følgende kommer  fra en database over folketingsaktiviteter tilbage  til 1953,  som  er  opbygget  på  baggrund  af  oplysninger  i  Folketingets  Årbøger.  Ud  over oplysninger  om  aktiviteterne,  som  direkte  findes  i  årbøgerne,  såsom  hvem  der  har stillet  et  §20  spørgsmål,  og  om  en  lov  er  vedtaget,  indeholder  databasen  også  en kodning  af indholdet  i  236  indholdskategorier.  Kodebøger  og  detaljeret  beskrivelse kan  findes  på  http://www.ps.au.dk/greenp/Research/Agenda.htm  (se også  Green­ Pedersen, 2005b og c  ).
5. Beslutningsforslag  kan  også  tolkes  som  en slags  lovgivningsproces,  da  beslutnin­ gerne er bindende for regeringen,  men denne brug af  beslutningsforslag er imidlertid ret  begrænset. Antallet  af  vedtagne  beslutningsforslag  har  således  været  meget stabilt: syv i 1953 og 20 i 2004,  mens antallet af  fremsatte beslutningsforslag  er  gået fra syv i 1953 til 216 i 2004.
6. Indholdskodningen af  spørgsmål  går  kun  til  og  med  2002-2003  samlingen,  mens tallene for det totale antal spørgsmål  findes  til og med 2003-2004 samlingen.  Spørgs­ målene  i  samlingen 2001-2002 er  opdelt  på,  om  de er  stillet  før  eller  efter  valget  i november 2001. Denne opdeling har desværre ikke været mulig omkring regerings­ skiftet  i  1993,  hvor  der  ikke var folketingsvalg,  og derfor starter analysen efter folke­ tingsvalget i 1994,  der  afsluttede folketingssamlingen 1993-1994.
7. For detaljeret  præsentation af  de 24 emner,  se  Green-Pedersen  (2005b og  c).
8. Bag dette ligger især partiets interesse i sagen om etablering af decentrale varmevær­ ker,  de  såkaldte  "Barmarksværker."
9. Desværre indeholder databasen over folketingsaktiviteter ikke oplysninger om,  hvilke konkrete partimedlemmer der har stillet spørgsmålene, og dermed er det ikke muligt at undersøge,  for  eksempel  hvad ordførerskaber betyder for antallet af stillede spørgs­ mål.

## Litteratur

Andersen, Jørgen Goul (2003). "Partiernes image:  De borgerlige bedst til at sikre velfær­ den",  pp. 151-170 i  Jørgen  Goul Andersen og  Ole Borre  (red.), Politisk Forandring, Århus:  Systime.

IS: Ai

tary

etween

rt Döri

nivers

Swedi:

(200.

OSPA

Mini

Eurol

die

European Un:

epartr

Is repro

is Verl:

ry of

5

. år

its fr

al Inc

a rel

dn18

folkevalgte.

e af

e Nor

ionsadfærd, i

lajority

Rulo

1800

r fora

390.

n Da

Work

). The

af folk

n, Tor

as of Agenda S

ciati

udies, Volum

5a). The Cha

'hris

tyre.

New York: H

- Andeweg,  Rudy and  Nizink Lia  (1995).  "Beyond  the  two  images:  Relations between Ministers  and MPs", pp. 152-178 in  Herbert Doring (ed.), Parliaments and Majority Rule in  Western Europe, Frankfurt:  Campus  Verlag.

e of West Eu

- Betænkning  1354 (1998).  København:  Schultz  Information.
- Binderkrantz,  Anne  (2003). "Strategies  of  Influence:  How Interest Organizations React to  Changes  in  Parliamentary  Influence  and Activity", Scandinavian Political Stu­ dies, Volume 26,  No. 4,  pp. 287-306.
- Damgaard,  Erik  (1977). Folketinget  under  forandring, København:  Samfundsvidenska­ beligt  Forlag.
- Damgaard, Erik  (1994).  "Parliamentary Questions and Control in Denmark", pp.  44-76  in Matti  Wiberg  (ed.), Parliamentary  Control in  the Nordic  Countries, Helsinki:  The Finnish  Political  Science Association.
- Damgaard,  Erik  (2003). Folkets styre.  Magt  og ansvar i dansk politik, Århus: Aarhus Univers  i  tetsforl  ag.
- Damgaard,  Erik and Asbjørn Sonne Nørgaard  (2000). "The European Union and Danish Parliamentary Democracy", The Journal of Legislative Studies, Volume 6,  No.  1,  pp. 33-58.
- Downs, Anthony (1959). An Economic  Theory of Democracy, New York: Harper and Row. Elklit,  Jørgen  og  Mogens N. Pedersen  (2003).  "Decembervalget  1973:  30  år efter", Politica, 35. årgang,  nr.  4,  pp.  365-376.
- Green-Pedersen,  Christoffer  (2005a). The  Changing Nature of  West  European  Parlia­ ments from Legislators to Arenas of Agenda Setting, Paper for the  ECPR Joint Sessions of Workshops,  14-19 April,  Granada,  Spain.
- Green-Pedersen,  Christoffer  (2005b). Coding of  Parliamentary Activities in  Denmark, 1953-2003.  Data report, Århus: Department of Political Science,  University of Aarhus.
- Green-Pedersen. Christoffer  (2005c). The Political Agenda in  Denmark:  Measurement and  trends since  1953, Research  note  available  at  http://www.ps.au.dk/greenp/Re­ search/  Agenda.htm  .
- Green-Pedersen,  Christoffer  (under  udgivelse).  "Long-term  changes  in  Danish  Party Politics? From class competition to issue competition", Scandinavian Political  Stu­ dies.
- Jensen,  Henrik (1994). "Committees as arenas or  actors?",  pp. 77-102 in Matti Wiberg (ed.), Parliamentary control in the  Nordic  Countries, Helsinki:  Finnish  Political Science Association.
- Jensen,  Henrik (1995). Arenaer  eller aktører?  En analyse  a f folketingets  stående  ud­ valg, Frederiksberg: Samfundslitteratur.
- Jensen,  Henrik  (2002). Partigrupperne i Folketinget ,  København:  DJØFs Forlag.
- Jensen, Henrik (2003). Europaudvalget.  Et  udvalg  i  Folketinget, Århus:  Aarhus U  niversitetsforlag.
- Jensen, Torben  K.  (2004). De folkevalgte.  En analyse af folketingsmedlemmers sociale baggrund  og repræsentationsadfærd, Århus:  Aarhus  Universitetsforlag.
- Krogstrup,  Jesper  (2005). Komparativ analyse  af udlændingeområdets placering på den  politiske  dagsorden i  Danmark  og Sverige. Speciale  Institut  for  Statskund­ skab,  Aarhus  Universitet.
- Lazardeux, Sebastian G.  (2005). "Une  question Ecrite,  Pour  Quoi Faire? The Causes of Production of Written  Questions in the French Assemblee National", French Politics.
- Mattson,  Ingvar  (1994).  "Parliamentary  Questions in  the Swedish  Riksdag",  pp.  276-356 in  Matti  Wiberg  (ed.), Parliamentary  Control in  the  Nordic  Countries, Helsinki: The Finnish Political Science Association.
- Nielsen,  Finn  S.  og Inger Sjørslev (red.) (2002). Folkets repræsentanter, Århus: Aarhus U  ni  versitetsforlag.
- Rasch, Bjørn Erik (2005). Electoral lncentives to Control Government Ministers, Paper presented at  NOSPA 2005,  August,  11-14,  Reykjavik.

- Saalfeld,  Thomas  (1998).  "The  German  Bundestag:  Influence  and  Accountability  in a complex  environment",  pp.  44-72  in  Phillip  Norton  (cd.), Parliaments and  Govern­ ments  in  Western  Europe, London:  Frank  Cass.
- Togeby,  Lise,  Andersen  Jørgen  Goul,  Peter  M.  Christiansen,  Torben  B.  Jørgensen  og Signild  Vallgårda  (2003). Magt og demokrati i Danmark -hovedresultater fra Magtudredningen, Århus:  Aarhus  Universitetsforlag.
- van der Brug, Wouter  (1999).  "Voters'  Perceptions and Party Dynamics", Party Politics, Volume 5, No. 2,  pp. 147-169.
- Wiberg,  Matti  (1995).  "Parliamentary  Questionning.  Control  by  Communication",  pp. 179-222 in  Herbert Diiring (ed.), Parliaments and Majority Rule in  Western Europe, Frankfurt:  Campus Verlag.