Boganmeldelse
Forfattere: Ulrik Pram Gad
Tidsskrift: politik (2015-12-11)

## fortællinger om nationale fællesskaber - strictly europe

Irene Baron, Michael Herslund &amp; Carsten Humlebæk (red), 2015 Europæiske Fællesskaber? Identiteter, fortællinger og konflikter i Europa Jurist- og økonomforbundets Forlag, København 256 sider, 249,95 kr.

Hvad  er  betingelserne  for  den  politiske  konstruktion af  nationale  identiteter  og  konkurrerende  politiske  fællesskaber  i  Europa?  Uden  at  formulere  spørgsmålet  på den måde, udgør den seneste antologi i serien 'Studier i Europæisk Politik' et svar, det er værd at diskutere med. Omdrejningspunktet for bogen udgøres af begrebet mesterfortælling ; 'den dominerende opfattelse og fremstilling af  den  historiske  baggrund  for  det  ...  fællesskab  [som] den [dvs. fortællingen] refererer til[;] en (alt)omfattende beretning som ordner og strukturerer det selvbillede [fællesskabet] ønsker at spejle sig i - og vise udadtil' (p. 24-5). Fire kapitler diskuterer med udgangspunkt i begrebet om mesterfortællinger  fire  centrale  problematikker  i  nationalismeforskningen. I tilgift til bogens analyser får man som  appendix  den  første  danske  oversættelse  af  Ernest Renans  'Qu'est-ce  qu'une  nation?'  -  en  uomgængelig klassiker i nationalismeforskningen.

Indsigtsfulde analyser af konkurrerende mesterfortællinger om Skotland, Baskerlandet, EU, Danmark, tjekkiske regioner, Katalonien og Frankrig illustrerer kapitlernes problematikker. På den ene side tjener de fleste af de empiriske nedslag deres tildelte formål. På den anden side er det uklart, om der er et højere formål med case-valget ud over de forhåndenværende bidragyderes kompetencer. I  lyset  af  Balkan,  Krim  og  militant  islamisme  summer bogens analyser sig ikke helt op til at være dækkende for undertitlens '... konflikter i Europa '.

Kapitel 1 diskuterer, hvordan erindringssteder tillægges en betydning i mesterfortællinger, som på en gang er central og selektiv: På den ene side fremstår monumentale  bygninger  som  uafviselige  vidnesbyrd  om  tidligere bedrifter  og  konflikter.  På  den  anden  side  er  strategisk 'glemsel'  (Renan)  nødvendig  for  at  kunne  påstå  kontinuitet i en identitet.

Kapitel  2  anfører,  at  EU's  mesterfortælling  handler om demokrati, og analyserer, hvordan den rolle individet tillægges  i  EU's  demokratifortælling  virker  centraliserende, særligt i forhold til den (dermed perifere) danske fortælling om 'Ingen over og ingen ved siden af Folketinget'.  Den  tjekkiske  case  beskriver  vanskelighederne  ved at  formulere nye mesterfortællinger forfra efter Murens fald i 1989 og indlemmelsen i EU i 2004. Kapitel 3 leverer en læsning af to konkurrerende mesterfortællinger om Europa som henholdsvis et politisk fællesskab skabt på 'flugt' fra holocaust, krig og nationalisme og som et kontinent, som på den ene side afgrænses udadtil af en fælles kulturel arv, men hvis enhed indadtil begrænses af vigtigere nationale identifikationer og kulturer.

I stedet for en egentlig konklusion diskuterer kapitel 4 sprogets roller i dannelsen og opretholdelsen af nationale identiteter og mesterfortællinger. Kapitlets styrke er en nuanceret diskussion af, hvordan konkrete nationale sprog  har  flere  forskellige  roller  -  som  symbolsk  grænsedrager,  men  også  som  begrebsmæssig  ramme  om  de samtaler, der er nødvendig for opretholdelsen af en mesterfortælling.  Men  konklusionens påstand om, at 'Det er sproget [sic] der afgrænser gruppen fra andre og binder  den  sammen gennem det fælles begrebssystem.' (p. 214) ender med at fremstå unødigt firkantet - særligt når man fortsætter læsningen med Renan's snart 150 år gamle iagttagelser: 'Sproget tilskynder til samling, det tvinger ikke til det.' (p. 227). Som eksempel anfører Renan, at slaver kan tale samme sprog som deres herre uden at være anerkendt som en del af det politiske fællesskab. En mere nuanceret konklusion kunne være nået med en mere loyal læsning af Andersons (1991) Imagined Communities . Hele Andersons pointe med at indlede sin analyse med de latinamerikanske cases er jo, at disse første nationalismer ikke (kun) var sprogligt definerede, men også defineredes af andre begrænsninger på cirkulationen af nationale mesterfortællinger: Geografisk afstand såvel som politiske og racialiserede magthierarkier gjorde - sammen med sproglige forhold - at den centrale økonomiske drivkraft (print capitalism) udspillede sig inden for bestemte rum, hvori der  skabtes  et imagined  community ;  et  'deep horizontal comradeship' (min kursiv).

Omvendt ignoreres det, at de eliter, som formulerer mesterfortællinger  -  både  ved  de  europæiske  nationers dannelse og nu igen i kraft af amerikanisering, europæisk integration og migration - i høj grad har været funktio- nelt flersprogede og dermed i hvert fald i een eller anden udstrækning har været opmærksomme på og i stand til at oversætte mellem de forskellige nationale, begrebsmæssige rammer. Et relateret - mere principielt problem - er, at den måde, bogen benytter sig af en tredeling mellem institutionaliserede, modstandsog projektidentiteter (hentet fra Manuel Castells), gør identifikation til et nulsumsspil. Hermed udgrænses muligheden for multiple loyaliteter - og dermed muligheden for forskellige forhold mellem  nation  og  territorium  end  standardnationalstatens krav om 1:1 sammenhæng. Begge forhold ville have været sværere for bogen at ignorere, hvis forfatterne havde reflekteret over dens selvpålagte afgrænsning til 'Europa'. Temaer som imperiale sprog og multiple identiteter har været  centrale  for  postkolonial  forskning  i  det  mindste siden Ashcroft et al. (1989) The Empire Writes Back .

I betragtning af, at de fleste af kapitlerne er sammenstykket af bidrag fra flere forfattere, fremstår antologien usædvanligt  sammenhængende  -  måske  fordi  redaktørerne har bidraget til flere af enkeltkapitlerne. Den væsentligste ujævnhed består i, hvor stramt et førergreb de enkelte kapitler tillader en bagvedliggende 'realhistorie' at lægge på konstruktionen af mesterfortællinger. Desuagtet fremstår bogen som et vægtigt argument for, hvorfor filologisk akribi har samfundsrelevans - og hvorfor politologisk analyse begrænset af engelsk- og skandinaviskkundskaber giver verden for lidt dybde.

Ulrik Pram Gad Lektor, Institut for Statskundskab, Københavns Universitet