Hvad nu hvis? Simulering af strategisk stemmeadfærd og valgresultater ved alternative danske spærregrænser
Forfattere: Gorm Boe Petersen, Peter Kurrild-Klitgꜳrd
Tidsskrift: politica (2003-01-01)

Gorm Boe Petersen og Peter Kurrild-Klitgaard

## Hvad nu hvis? Simulering af strategisk stemmeadfærd og valgresultater ved alternative danske spærregrænser

Vælgere og partier antages ofte at agere strategisk i forhold til hinanden, ligesom spærregrænsen og andre forhindringer antages at påvirke aggregeringen af stemmer. Analyser af omfanget af strategisk adfærd og de sandsynlige konsekvenser af en højere spærregrænse ved anvendelse af data fra kommunalvalg (1993, 1997) og folketingsvalg (1994, 1998) viser, at strategisk stemmeadfærd forekommeri et vist omfang ved danske valg: Valgdeltagelsen er lavere, når en stemmes betydning er mindre, og små partier får relativt færre stemmer ved højere spærregrænser. Vælgernes strategiske reaktioner ved højere spærregrænser, og partiernes evt. modreaktioner simuleres. En spærregrænse på fem pct. vil isoleret set ikke medføre større forandringer, idet alene Enhedslisten vil blive ramt. Markante effekter indtræder alene, hvis eksempelvis antallet af kredsmandater samtidig reduceres. I så fald vil især Socialdemokratiet, Venstre og SF være vinderne, mens Enhedslisten vil være den systematiske taber. De øvrige partiers

forhold vil i større grad afhænge af særegne forhold, såsom geografisk koncentration mv.

Hvad ville der ske, hvis man ændrede den danske valglov? Sådanne kontrafaktuelle spørgsmål bliver ofte rejst inden for samfundsvidenskaberne, og i hvert fald bliver den danske valglovs spærregrænse under tiden debatteret, måske især efter valg, hvor vælgerne ikke har givet et parti eller en bestemt koalition af partier et klart mandat. I sådanne situationer har kritikere af det danske proportionalvalgsystem fra tid til anden hævdet, at hvis blot spærregrænsen blev sat op, ville færre partier blive repræsenteret i Folketinget og resultatet deraf angiveligt være mere stabile regeringer. Selvom det er næsten sikkert, at færre partier opnår repræsentation ved en højere spærregrænse end ved en lavere, så er en sådan observation en utilstræk­ kelig analyse. Der tages ikke højde for forandringer i aktørernes adfærd, dvs. hvor­ vidt vælgere og partier vil ændre deres adfærd givet de ændrede omstændigheder (jf. Palfrey, 1989; Myerson og Weber,  1993; Cox, 1994, 1997).

Kan det sandsynliggøres, at såvel vælgere som partier handler strategisk i for­ hold til den nuværende valglov, er det også sandsynligt, at de to grupper ville rea­ gere strategisk på en ændring af den nuværende to pct. spærregrænse. Deraf føl­ ger, at vil man kende de mandatmæssige konsekvenser af en anden spærregrænse, er det ikke nok at se på de seneste valgresultater og meningsmålinger og så justere mandatfordelingen i forhold til, hvem der klarer eller ikke klarer sig. Kun hvis partiernes og vælgernes mulige modstraregier inddrages, er det muligt at lave en nogenlunde realistisk beregning af de mandatmæssige konsekvenser af forandrin-. ger 1 spærregrænsen.

Formålet med nærværende studie er derfor at undersøge, om der er grund til at formode, at vælgere og partier handler strategisk i forhold til de institutionelle rammer, hvorunder stemmen afgives, samt i bekræftende fald at vurdere de  mandat­ mæssige konsekvenser af alternative rammer, specifikt en fem pct. spærregrænse.

Vi vil indledningsvist præsentere nogle teoretiske overvejelser om strategisk adfærd. Efterfølgende anvender vi disse på danske forhold ved først at undersøge, hvorvidt strategisk stemmeadfærd overhovedet finder sted ved at lede efter tegn på strategisk vælgeradfærd ved to kommunalvalg (1993, 1997). Dernæst vil vi foretage simuleringer af, hvorledes to folketingsvalg (1994, 1998) kunne være faldet ud, hvis spærregrænsen havde været højere, herunder hvis enten kun væl-

gerne opfører sig strategisk, eller hvis både vælgere og partier gør det.

## Valglovgivningen og vælgernes og partiernes strategiske muligheder

Anlægger man et rationelt-institutionelt perspektiv på vælgeradfærd, er det ophensyn til de institutionelle regler, hvorunder de interagerer, herunder de fordele og omkostninger, der er forbundet med alternative handlingsmuligheder, samt sand-

af lagt, at adfærd ikke finder sted i et vakuum: Såvel vælgere som partier må tage

I relation til valghandlinger betyder det konkret, at den enkelte vælger må antages at gøre sig nogle overvejelser om, hvor stor eller lille en forventet nytte vedkommende har ved alternative handlinger. Strategisk stemmeadfærd kan således siges at finde sted, når vælgeren vælger en anden handling end dén, der ville være vedkommendes mest foretrukne vurderet alene på værdien af udfaldet, uden hen-

Dette perspektiv bliver relevant, så snart der er tale om en "spærregrænse" i et

syntagen til sandsynligheden for dets forekomst.

i af ny valgsystem, forstået som et vist mindstekrav for at opnå repræsentation, og det er regrænse, der skal passeres for at opnå repræsentation i form af et fastsat krav om det antal stemmer, der som minimum skal nås for at kunne være sikker på at blive repræsenteret. Betydningen er illustreret i figur 1, der viser, hvorledes vælgere og partier må vælge strategisk i forhold til hinanden og forventninger om, hvorledes parterne hver især vil handle, og hvorledes de institutionelle rammer kan påvirke deres muligheder. Hvis for eksempel vælgerens mest foretrukne parti ikke har chance for at blive repræsenteret, kan det lede vedkommende til at overveje at stemme på dennes næstmest foretrukne parti. Omvendt kan et politisk parti ogsa blive nødt til at revurdere situationen, hvis det ser ud til ikke at klare spærregrænsen og for eksempel overveje mulige alliancer med et eller flere andre partier. Fisom de skal reagere i forhold til. Derved sættes partierne igen i en ny situation, osv. Dette illustrerer det dynamiske forhold mellem partier og vælgere op til valgets afholdelse.

for at være bedst, og dels hvem vælgeren anser for at have størst chance for at

Gary m Dette udgangspunkt kan udbygges med en række overvejelser formuleret af en af de førende forskere inden for strategisk stemmeadfærd, den amerikanske polihver vælger afgiver én stemme, der bestemmes ud fra dels, hvem vælgeren anser blive valgt (Cox, 1997: 71). Vælgernes præferencer kan da udtrykkes som en nyttefunktion, hvor hver kandidat tildeles en vis nytte, og hvor nogle kandidater sagtens kan tildeles samme nytte - dog ikke alle, da vælgerne bekymrer sig om, hvem der vinder valget (Cox, 1994: 610). I tillæg til præferencer og forventninger antager Cox endvidere, at alle vælgeres aggregerede præferencer er kendt gennem meningsmålinger eller lignende (Cox, 1997: 74). Dermed kan man i princippet udregne alle kandidaters vinderchancer, givet at andre vælgeres oplysninger til meningsmålingsinstitutterne er oprigtige - og stemme strategisk i forhold dertil.

Figur 1. Strategisk forhold mellem partier, vælgere og spærregrænse

m+ +.I' 1 1 Der er, ifølge Cox, overordnet set to former for strategisk stemmeadfærd. For det første kan en kandidat miste stemmer, hvis vælgerne anser deres stemme for unødvendig til at sikre dennes valgsejr.! For det andet kan en kandidat miste stemmer, hvis vælgerne anser kandidaten for at være så langt tilbage i meningsmålingerne, at vedkommende ikke kan vinde (Cox, 1994: 611ff.). For de kandidater, vælgerne forlader af frygt for stemmespild, er det ifølge Cox kun de kandidater,

Selv hvis vælgerne har et motiv til at stemme strategisk, er det ikke sikkert, det sker. For det første stemmer vælgere "ærligt", hvis de alternative kandidater, der klarer sig bedre i meningsmålingerne, anses for lige gode/dårlige. For det andet vil vælgere med langsigtede præferencer (for eksempel at kandidaten genopstiller) også stemme ærligt (Cox, 1997: 76-78).

## Vælgernes strategier

Angående sofavalget er de institutionelle rammers betydning undersøgt af blandt andre Lijphart (1994: Iff.). Han finder, at valgdeltagelsen i flertalsvalgsystemer er

Ser man først på situationen fra vælgeradfærdsperspektivet, har to følgevirkninger af de institutionelle rammer, hvorunder stemmen afgives, været i fokus i den internationale forskning. Disse to er, at vælgeren enten (1) helt lader være med at stemme, eller (2) stemmer strategisk (dvs. stemmer for et alternativ, der ikke er vedkommendes mest foretrukne).

2 cirka ti procentpoint lavere end i proportionalvalgsystemer. Ărsagen vurderes at være todelt. For det første har vælgeren oftest flere kandidater at vælge mellem i proportionalvalgsystemer, hvorved man kan stemme på en kandidat, der er i bedre overensstemmelse med éns præferencer, og at dette dermed bedre kan "trække" vælgerne til stemmeurnerne. For det andet er chancen for at spilde sin stemme overvældende empirisk materiale, og der er ikke nogle oplagte alternative forklaringer på forskellene i valgdeltagelsen mellem de nævnte lande; de varierer ikke systematisk med hensyn til de socioøkonomiske faktorer, der i litteraturen om sofavælgere traditionelt fremhæves som vigtige, nemlig indkomst og uddannelse (Ragsdale og Rusk, 1993: 730ff.).

udtalt dette er, jo mindre strategisk stemmer folk.

(Zweistimmen), (Erststimmen), De institutionelle rammers betydning for strategisk stemmeadfærd er også velundersøgt, og i hvert fald én manifestation af strategisk stemmeadfærd er blevet fremhævet som værende gældende uanset valgsystem: Kandidater/lister, hvis vinderchancer er små, forlades af vælgerne af frygt for stemmespild. Dette ses i Tyskkredse (Barnes et al., 1962; Fisher, 1973). I Storbritannien, hvor samtlige mandater ved parlamentsvalg fordeles ved flertalsvalg i enkeltmandskredse, ses samme tendens; nogle vælgere undlader at stemme på kandidater med ringe vinderchancer (Galbraith og Rae, 1989). Hos Niemi, Whitten og Franklin er stemmeadfærden tillige kortlagt gennem spørgeskemaer (1992: 232ff.; Campbell et al., 1993: 234ff.), hvilket giver mulighed for, at den samlede grad af strategisk stemmeadfærd kan undersøges. Her anslås det, at 17 pct. af de britiske vælgere stemmer strategisk. Ligeledes viser det sig, at højtuddannede, politisk interesserede, samt vælgere med lav partiidentifikation i højere grad end gennemsnittet stemmer strategisk. Endelig påpeges det, at omfanget af strategisk stemmeadfærd afhænger af, om to kandidater stemmeandelsmæssigt har skilt sig ud fra de andre kandidater. Jo mindre

## De politiske partiers modstrategier

af værende modstrategier anderledes og langt mere kompliceret, og empirien er langt mindre solid. Partiernes valg er ikke så simpelt og så givet som at vælge mellem at stemme på ét af flere alternativer eller at blive hjemme, men omfatter i et vist om-

Dimensionsmanipu­ lation duktion af en alternativ måde at vurdere en politisk sag på ændrer stemmefordelingen i den pågældende sag. En lignende taktik kan også bruges af partier,

der ligger under spærregrænsen i en valgkamp; de kan forsøge at introducere nye metodemanipulation, i "gerrymandering emner og derved forsøge at ændre valgresultatet (Riker, 1982: 171-172). Teoretisk set er dette en meget sandsynlig strategi, da stabile præferenceligevægte mellem vælgerne bliver sjældnere jo flere vælgere, der er (Riker, 1982: 185; Kurrilddet vil ændre resultatet i deres favør. Den mest ekstreme form for metodemanipulation, som politiske partier kan anvende, er at ændre sammensætningen af det relevante vælgerkorps, for eksempel ved at udvide eller begrænse stemmeretten, ved at ændre mandatfordelingen mellem regioner, eller - som det jævnligt metodemanipulation er valgteknisk samarbejde, som er kendt i de fleste valgsystemer, hvor der sker en slags stemmemæssig "fusion" mellem flere aktører, som tøler sig underrepræsenteret i valgsystemet. Dette er især tiltædet, hvis valgmåden er flertalsvalg i enkeltmandskredse, og hvor løsningen ofte er, at en kandidat trækker sig til fordel for en anden, hvis chancer vurderes at være bedre. I proportionalvalgsystemer kan en lignende løsning være, at to eller flere politiske partier decideret fusionerer, såsom for eksempel Enhedslisten er et resultat af. En anden, mindre vidtgående form for valgteknisk samarbejde, som er mulig i nogle politiske systemer, er valgforbund (Cox, 1997: 62).

Vælgernes rationelle adfærd og partiernes modstrategier på kommunalt plan i Skal man empirisk afprøve de to her skitserede teoretiske formodninger - at vælgerne alt andet lige forlader små partier eller bliver hjemme på sofaen, hvis det er sværere for kandidater/lister at opnå valg - på danske forhold, må det nødvendigvis ske på kommunalvalgsniveau. Dette skyldes, at vælgernes stemme i forbinvist omfang underlagt samme stemmemæssige rammer, hvilket i praksis reelt umuliggør sammenligninger på tværs af enheder. Ved at gå ned på kommunalvalgsniveau opnås de nødvendige komparative muligheder: Her er der 275 enheder, og den enkelte stemme tæller kun i vælgerens hjemkommune. Vi vil derfor i det følgende undersøge, hvorvidt der er empirisk konstaterbare sammenhænge mellem, hvor svært det er for et parti at blive repræsenteret i en kommunalbestyrelse, Og hvor stor valgdeltagelsen er, og mellem hvor svært det er at blive repræsenteret i en kommunalbestyrelse, og hvorledes de små partier, der er truet af spærregræn-

i de facto i 4 I forbindelse med undersøgelsen af, hvorvidt faldende valgdeltagelse er bestemt af, hvor svært det er at blive valgt, er den afhængige variabel omfanget af statistisk analyse af forholdet imellem disse to størrelser viser en relativt høj og

sen, klarer sig statistisk signifikant negativ korrelation mellem dem (Pearson's r = -0,512, p = 0,000). Der er med andre ord god grund til at forvente, at danske vælgere handler rationelt, således at en højere kommunal spærregrænse fører til lavere valgdelta­ gelse, og en lavere spærregrænse til højere valgdeltagelse. Andre faktorer kan dog spille ind, for eksempel uddannelse og indkomst. Uddannelse operationaliseres her som andelen af befolkningen i den pågældende kommune mellem 20-66 år, der har en mellemlang eller lang videregående uddannelse. Indkomst operationali­ seres som gennemsnitlig personindkomst i kommunen. Endelig er medtaget en dummy-variabel for valgets tæthed, som også er blevet fremhævet som bestem­ mende for vælgernes stemmebeslutning; værdien er 1, hvis borgmesterfarven har været den samme siden kommunalreformen i 1970, og O hvis dette ikke er tilfæl­ det. Resultaterne for regressionsligningen er vist i tabel 1.

Tabel 1. Standardiserede koefficienter, kommunalvalgsdeltagelse (  stemmeprocent), 1997 afhængige variabel

| Variabel      |   Standardiseret koefficient | Prob. (t)   |
|---------------|------------------------------|-------------|
| Spærregrænsen |                       -0,597 | 0,00        |
| Indkomst      |                       -0,206 | 0,00        |
| Uddannelse    |                        0,386 | 0,00        |
| Valgtæthed    |                              |             |

R (just.) = 0,33, N=275.

Kilde: KommunalStatistisk DataBase (KSDB) og egne beregninger.

Resultaterne viser, at spærregrænsen, indkomsten og uddannelsesniveauet er sig­ nifikante forudsigelsesvariable i forhold til stemmeprocenten, og at fortegnet for spærregrænsen er som forventet. Jo højere kommunal spærregrænse, jo lavere valgdeltagelse. Dette er et resultat, der er konsistent med andre studier, der har fun­ det en negativ sammenhæng mellem kommunestørrelse og valgdeltagelse (Mourit­ zen, 1997;  Frandsen, 2002). Derimod synes valgets tæthed ikke at have synlig betydning.

Når det gælder strategisk stemmeadfærd, er analysen gennemført for  kommunal­ valgene i 1993 og 1997.  Den  afhængige variable i regressionsligningeme er stemme­ andelene for de fire små kommunale partier, dvs. Centrum-Demokraterne (D), Det Radikale Venstre (B), Fremskridtspartiet (Z) og Kristeligt Folkeparti (Q). Hvis vælgerne stemmer strategisk i forhold til disse partier, fordi det er svært at opnå repræsentation i en kommune, burde det kunne ses her. Den kommunale spærregrænse, udtrykt i antal stemmer nødvendige for at opnå repræsentation, er fortsat den centrale uafbængige variabel. Med hensyn til kontrolvariable er Niemi et  al.s  konklusioner  anvendelige, dvs. at uddannelsesniveau, politisk  interesse, parti­ identifikation og valgenes tæthed påvirker den strategiske stemmeadfærd (Niemi, Whitten og Franklin, 1992; Campbell et al.,  1993). Af disse er det kun muligt at undersøge uddannelsesniveauet og valgenes tæthed, hvilket naturligvis er proble­ matisk. For uddannelsesniveauets og valgets tætheds vedkommende genbruges variablerne fra tabel 1. Derudover har vi valgt også at inddrage regionale "højborge" for Q (Viborg og Ringkøbing) og Z (Nordjylland) som dummy-kontrolvariable. Tabel 2 viser de standardiserede koefficienter for de fire partiers regressionsligninger, samt modellernes samlede forklaringskraft.

Tabel 2. Regressionsligninger. Stemmeandele for Q, D, B og Z ved kommunalvalgene 1993 og 1997 som afhængige variabler.

| Parti/ valg   |   Antal kommuner, partiet opstillede i ved valget | R2   | Standardiserede koefficienter                                  | Prob (t)       |
|---------------|---------------------------------------------------|------|----------------------------------------------------------------|----------------|
| Q/1993        |                                                98 | 0,45 | Regionale højborge (0,497) Uddannelse (-0,245)                 | 0,00 0.01      |
| ?11993        |                                               200 | 0,17 | Uddannelse (-0,277) Regionale højborge (0,256)                 | o.oo 0,00      |
| B/1993        |                                               157 | 0,04 | Spærregrænsen (-0,210)                                         | 0.01           |
| Q/1997        |                                                84 | 0,52 | Regionale højborge (0,564) Uddannelse (-0,247)                 | 0,00 0,01      |
| ?11997        |                                               168 | 0,15 | Spærregrænsen (-0,172) Indkomst (-0,225) Spærregrænse (-0,209) | 0,05 0,00 0,00 |
|               |                                                   |      | Regionale højborge (0,178) Ingen signifikante led              | 0,02           |
| D/1997        |                                                59 | 0,04 |                                                                |                |
| B/1997        |                                               148 | 0,02 | Ingen signifikante led                                         |                |

Note: Tallene i parentes angiver standardiserede koefficienter. Tabellen viser for de signifikante koefficienter kun koefficienterne for den endelige model. De insignifikante led er således udeladt.

Kilde: KSDB og egne beregninger.

de  facto tydning for omfanget af strategisk stemmeadfærd. Stemmeandelene for B (1993), Z (1997) og Q (1993, 1997) synes således at samvariere negativt med den kommunale spærregrænse, når der kontrolleres for andre variable. For alle regressionsmodeller gælder det tillige, at fortegnene er "rigtige" (om end de i nogle tilfælde er statstisk insıgnıfkante): Jo højere spærregrænse, jo mindre er tendensen til, at vælgerne stemmer på små partier. Dog hører det med, at modellerne kun for Q's vedkommende udviser en større, samlet forklaringskraft.

Den samlede konklusion er således - med den entydige litteratur, der findes på området og nærværende analyser for danske vedkommende - overvejende positiv.

Kun vedrørende formodningen om, at partier med små stemmeandele forlades at vælgeme, er styrken at resultaterne ikke helt så stærke som forventet. Vi forventer dog, at vælgerne i højere grad vil forlade partier med små stemmeandele ved folketingsvalg, end det har vist sig at være tilfældet ved kommunalvalg. Dette skyldes, at folketingsvalgslovens spærregrænse på to pct. er bredt kendt og langt mere

Det er sværere at undersøge de politiske partiers rationelle valg af modstrategier, ikke mindst fordi spændvidden i mulighederne er væsentligt større. Det er for eksempel for nærværende ikke muligt at undersøge dimensionsmanipulation empirisk for Danmarks vedkommende. En sådan undersøgelse ville kræve tilnærmelsesvis perfekt information om, hvilke emner partierne kan/vil tage op i en valgkamp, samt hvilke vælgere, der vil skifte parti som følge at de nyintroducerede emner, og egner sig bedre til større, historiske casestudier. Analyse at forskellige former tor metodemanipulation er ligeledes vanskelig, idet det i vidt omfang forudsætter kontrafaktiske studier af, hvad der ville ske, hvis virkelige præferencer blev aggregeret med alternative procedurer, for eksempel med forskellige beslutningsmekanismer (jf. Kurrild-Klitgaard, 2000) eller valgsystemer (Poulsen og Mikkelsen, 1999). Tilbage står muligheden for valgteknisk samarbejde. Før det er sandsynliggjort, at valgteknisk samarbejde er en reaktion i forhold til det danske valgsystem, skal adfærden for det første kunne påvises. Derudover skal det kunne vises, at valgsystemet diskriminerer dem, der ikke indgår i valgteknisk samarbejde, da der ellers kunne være andre årsager til samarbejdet.

gennemskuelig for vælgeme end kommunalvalglovens.

Den første betingelse er undersøgt af Elklit, som har konkluderet, at ud af landets 275 kommuner, var der ved kommunalvalget i 1997 indgået valgforbund i 262 (Elklit, 1999). Den sidste betingelse er blevet undersøgt af Gallagher, som konkluderer, at store partier svagt overrepræsenteres, hvis den kommunale 'Hondt'ske fordelingsmåde bruges i stedet for den næsten fuldstændigt repræsentative største brøks metode (Gallagher, 1991: 34). Tilsammen antyder disse observationer, at partier slår sig sammen for at modvirke valglovens skævvridning i mandatfordelingen. Der er således grund til at formode, at også danske partier reagerer systematisk på betingelseme for stemmeafgivning.

Samlet må konklusionen være, at såvel danske som udenlandske partier og vælgere generelt tenderer i retning af at reagere rationelt i forhold til de rammer, hvorunder stemmen afgives. Dermed synes det også rimeligt at formode, at danske

partier og vælgere vil reagere systematisk i forhold til en højere spærregrænse.

## Manipulation af spærregrænsen på landsplan

De mandatmæssige konsekvenser af en højere spærregrænse kan ikke besvares fyldestgørende ud fra den foregående analyse alene, for eksempel kan vi intet sige om, hvem de vælgere, der stemmer strategisk, vil stemme på. Disse og andre "huller" vil vi søge udfyldt gennem inddragelse af Cox' model om strategisk stemmeadfærd. Der er imidlertid mindst fem problematikker, der rejser sig i forhold til anvendelsen af teoretiske overvejelser om strategisk adfærd på danske forhold.

Den første problematik vedrører selve valgsystemet. Det danske valgsystem er væsentligt mere uigennemskueligt end et rent kredsmandatssystem (Elklit, 1998).

hvem Det kunne derfor hævdes, at vælgerne generelt stemmer "ærligt" , idet der ikke er åbenlyse potentielle "tabere" at stemme strategisk i forhold til. Det er imidlertid en betingelse, før denne kritik kan godtages, at vælgeme ligesom Cox fokuserer på kandidat- og ikke partiniveau. I Danmark er der stadig tradition for, at menings-

kun tænker på partier, når de overvejer, hvor mange der bliver valgt.

Et tredje problem angår identifikationen af de vælgergrupper, der stemmer ærligt, dvs. Cox' definition af indifferente vælgere som bestående af partiernes "hard core support", hvorimod gruppen af vælgere, der tænker langsigtet i stemmeafgivelsen, defineres som personer "who seek to affect the outcome of future elections by demonstrating stubbornness in this election" (Cox, 1997: 76-77). Man må imidlertid spørge, om disse to vælgertyper i virkeligheden ikke dækker samme vælgertype, nemlig kemevælgere. Dette understøttes af, at Cox andetsteds hævder, at partier, der udsættes for strategisk stemmeadfærd, over tid kun vil har derfor valgt at simplificere Cox' model til at antage, at kun kernevælgere stem-

Det andet problem er, at det ikke kun er partiers vinderchancer, der indgår i vælgernes stemmekalkule. Det kan illustreres ud fra Elklit og Roberts, der arbejder med strategisk stemmeadfærd i forhold til foretrukne regeringsalternativer efter valget (Elklit og Roberts, 1995: 15). Ideen er her, at vælgerne stemmer strategisk i håb om, at deres foretrukne regeringsalternativ materialiseres. For det ene af de to folketingsvalg (1998) forventer vi dog ikke, at krıtıkken har betydning i forhold til mandatberegningerne, idet alle partier allerede lang tid før disse valg offentliggjorde deres foretrukne regeringsalternativ. Dermed har vælgere, for hvem en bestemt regeringskonstellation efter valget er vigtigst, allerede haft mulighed for at ændre deres stemme, og derfor påvirkes udgangspunktet for beregningerne ikke. Anderledes forholder det sig, hvis et parti ikke vil offentliggøre dets foretrukne regeringsalternativ, som det var tilfældet med Qi 1994. Her er det sandsynligt, at Q-vælgere i højere grad end ellers vil stemme strategisk, hvis partiet falder under spærregrænsen, idet det for disse vælgere er muligt, at hverken deres mest foretrukne regerings- eller partipræference realiseres. Den analytiske konsekvens er derfor, at de udregnede vælgervandringer for Q er en underdrivelse af de virkeligt forekommende vælgervandringer ved en højere spærregrænse.

have en stemmeandel svarende til deres "hard-core support" (Cox, 1994: 611). Vi mer ærligt.

5 stemmeandel i Cox' model. Hvilken spærregrense, der gælder i Danmark, kan Et fjerde spørgsmål er, hvilken spærregrænse der skal erstatte kandidat k\_ enten tage udgangspunkt i vælgeres egen opfattelse eller i en beregning af, hvilken faktisk stemmeandel som kræves, før et parti opnår repræsentation i Folketinget. Tages der udgangspunkt i den faktiske spærregrænse, må den bygge på, hvad der kræves for at vinde et kreds- eller tillægsmandat. Efter Lijphart-Gibberd formlen for den stemmeandel, der skal til før, at et parti har mulighed for at vinde et merne i 1994 og 5,1 pct. i 1998 for at vinde et kredsmandat. Sammenholdes dette

6 med kriterierne for at vinde tillægsmandater er konklusionen, at med mindre der er en stærk lokal kandidat (som for eksempel Jacob Haugaard i 1994 eller Kirsten sidste ende vælgernes subjektive opfattelse af spærregrænsen, der er afgørende hvilket kunne undersøges gennem interviews. Men når medierne næsten altid referrer til to pct. reglen i forbindelse med valganalyser, så giver det formodentlig en god substitut for den typiske vælgers opfattelse af den reelle begrænsning for at komme i Folketinget. Indsættes denne antagelse vedrørende spærregrænsen i Cox' model, bliver resultatet, at vælgerne kun stemmer strategisk i forhold til partier, der klarer sig dårligere end to pct. i meningsmålingerne.

7 Før mandatberegningen kan gennemføres, skal yderligere et spørgsmål diskuteres, nemlig til hvilke partier ikke-kernevælgere vil gå - hvis de overhovedet stemmer. Her er det først nødvendigt at beregne, hvem der anses for ikke-kernevælgere. Beregningerne af hvem, der anses for at være ikke-kernevælgere, bygger på valgundersøgelserne fra 1994 og 1998, gennemført ved hjælp af surveys lige efter de to valg. Den umiddelbart letteste måde at identificere kernevælgere og ikke-kernevælgere på er ved først at identificere kernevælgere og så trække disse fra det samlede antal vælgere. Kernevælgere lader sig relativt let afdække gennem den såkaldte partiidentifikationsvariabel (Campbell et al., 1993: 210ff.). I valgspørgeskemaerne identificeres kernevælgere ud fra tre spørgsmål: Først blev respondenterne spurgt, om de følte sig knyttet til et parti. Dernæst blev de spurgt om, hvilket parti det var, og til sidst om hvor nært tilhørsforholdet var. Vi har valgt at identificere kernevælgerne ud fra, at respondenterne enten skal føle sig meget eller ret

8 9 Med hensyn til hvor ikke-kernevælgerne vil gå hen, fastslår Cox blot summarisk, at kandidaten skal klare sig bedre i meningsmålingerne (Cox, 1997: 78). Dette må også gælde i Danmark, men hvis det skal være muligt at beregne følgerne af en ændret spærregrænse, skal det også afgøres, til hvilke partier ikkekernevælgerne vil gå. Det mest nærliggende vil i den forbindelse være at antage, at frafaldne vælgere stemmer på det parti, der ligger næstnærmest deres politiske valg identificeres i spørgeskemaet ud fra spørgsmålet, om respondenten havde overvejet at stemme på et andet parti, og hvis ja - hvilket? Derudover skal der tages hensyn til, at nogle slet ikke vil stemme, hvis spærregrænsen sættes op.

Simuleringer af mandatfordelinger ved folketingsvalgene 1994 og 1998 Det første trin i beregningen af de simulerede valgresultater er at hæve spærregrænsen til fem pct., hvorefter det afgøres, om nogle partier ikke opnår repræsentation i Folketinget. For de partier, som ikke vinder mandater, skal kernevælgerne identificeres. De resterende vælgere, ikke-kernevælgerne, vil jf. ovenstående flytte deres stemme over på andetvalget eller blive sofavælgere, hvis deres favoritparti ikke har chance fo.r at komme i Folketinget. Derefter udregnes mandattallet som foreskrevet i valgloven.

Bruges de opnåede procentf  orde  lin  ger som fordelingsnøgle for de  stemmer. der oprindeligt er tildelt de partier, der ikke opnår repræsentation ved den højere spærregrænse, kan nye stemme- og mandattal for de resterende partier beregnes med udgangspunkt i valgloven. Øvelsen foretages for både  1994- og  1998-val­ gene, og derved fås mandatfordelingerne for de to valg i tabel 3. I sammenlignin­ gen mellem valgene skal to forbehold dog huskes. For det første skal der i forbin­ delse med  1994-valget for Q's vedkommende tages et forbehold, idet nogle af partiets vælgere, som tidligere nævnt, givetvist har stemt strategisk for at støtte deres foretrukne regeringsalternativ. For det andet skal man være opmærksom på, at nogle vælgere vedbliver med at stemme ærligt, selvom spærregrænsen hæves­ også selvom de ikke er kernevælgere. Derved kan vælgervandringerne blive over­ drevet i tabellen i forhold til, hvad der faktisk ville blive tilfældet.

Analysen viser, at forandringerne ved at hæve spærregrænsen til fem pct. må forudsiges  at blive  relativt  små.  Kun et parti vil blive negativt ramt  ved begge valg; Ø, og målt i mandater der kun være tale om henholdsvis seks og mandater, der ville blive flyttet. De systematiske vindere bliver først og fremmest F og A, hvilket er mindre bemærkelsesværdigt, idet de er de to partier, der i den traditionelle  højre-venstre skala ses  som liggende henholdsvis tættest  og  næst­ tættest på netop Ø. De øvrige forandringer er for få og små til at konkludere yder­ ligere på. Mere vidtgående forandringer i Folketingets sammensætning vil forud­ sætte andet og mere end at hæve spærregrænsen, for eksempel en halvering af antallet af kredsmandater på amts-/storkredsni  veau til fordel for tilsvarende flere tillægsmandater. En sådan revideret simulering er foretaget for de to valg i tabel 4.

I simuleringen i tabel 3 opnåede alle andre partier end Enhedslisten et kreds­ mandat, men det vil ikke være tilfældet, hvis antallet af kredsmandater reduceres. Hvor der i 1994 blev flyttet om på 20 mandater, er dette tal i 1998 24 mandater. Vindere og tabere kan aflæses i rækkerne mærket "nettogevinst", der angiver par­ tiernes mandatmæssige nettogevinst ved forhøjelsen af spærregrænsen, ligesom tabellens nederste række angiver de gennemsnitlige "nettogevinster". De to store vindere er A og F, som under disse forudsætninger får markant flere mandater ved begge valg end ved den nuværende spærregrænse på to pct.; i gennemsnit vinder de henholdsvis 7,5 og fem mandater hver ved de simulerede valg. Derudover vin­ der de to store borgerligt-liberale partier, V og C, også henholdsvis fem og 2,5 mandater i gennemsnit.  En mere overraskende, om end beskeden vinder er Z i 1998. Årsagen er, at Kirsten Jacobsens mange personlige stemmer i Nordjylland sikrede Z et kredsmandat - selv efter halveringen af kredsmandater. Hendes stem­ metal trak fire ekstra ti11ægsmandater med ind i Folketinget, uanset partiet kun fik to pct. af stemmerne. De store tabere ved en højere spærregrænse synes systema­ tisk at være Enhedslisten, samt de tre små midterpartier D og Q), som alle har problemer med at blive repræsenteret ved en fem pct. spærregrænse og et reduce­ ret antal kredsmandater.

Resultaterne er ikke trivielle. For det første fremhæver de den relativt lille selv­ stændige  betydning af en højere spærregrænseprocent som  determinant  for et  mindre

Tabel 3.

|                                                        | Partier                                               | Partier                                                | Partier                                                                | Partier                                                      | Partier                                                                              | Partier                                                              | Partier                                                    | Partier                       | Partier                                            | Partier                                      | Partier          | Partier      |
|--------------------------------------------------------|-------------------------------------------------------|--------------------------------------------------------|------------------------------------------------------------------------|--------------------------------------------------------------|--------------------------------------------------------------------------------------|----------------------------------------------------------------------|------------------------------------------------------------|-------------------------------|----------------------------------------------------|----------------------------------------------|------------------|--------------|
| Mandater                                               | - < .._. ..... (I) ·- ..... � � 11) "'O --æ ·- 8 r.l) | ,-.,. g:) _, (I) 1-, ... rr, C: (I) > (I) --æ � � � IX | u - ·- � c.. 0 ..:.i:: - 0 Il.. (I) > ·- ..... c,;s > 1-, G) Vl C: 0 � | - 0 .._. 0 C: 1-, (I) .... � E (I) "'O E :::::s 1-, C: (I) u | G:' - ·- ..... 1-, � c.. (I) ..:.i:: - 0 Il.. ..:.i:: V) ·- .... V) ·- --æ ·- 8 r.l) | ,-.,. 0 - ·- .... .... c,;s c.. 11) ..:.i:: - � ..:.i:: Vl C: c,;s 0 | ,-.,. CY .._. ·- 1-, � c.. 11) � & e.o ·- 0 .... Cl.l ·- � | ,-.,. > - (I) 1-, V: C: (I) > | - N _, 1-, 0 ·- ..... � c.. V) "'O ·- Cl.l E 11) � | ,-.,. G. .._. C: 0 rr, ·- � "'O G) .c C: ril | (I) 1-, "'O C: < | ... - c,;s - |
| Valget 21.09.1994                                      | 62                                                    |                                                        | 27                                                                     | 5                                                            | 13                                                                                   | -                                                                    | 0                                                          | 42                            | 11                                                 | 6                                            | 1                | 175          |
| Fem pct. spærregrænse                                  | 64                                                    | 8                                                      | 27                                                                     | 5                                                            | 16                                                                                   | -                                                                    | 0                                                          | 42                            | 12                                                 |                                              | 1                | 175          |
| Nettogevinst                                           | +2                                                    |                                                        | 0                                                                      |                                                              | +3                                                                                   | -                                                                    |                                                            |                               | +1                                                 | -6                                           |                  |              |
| Valget 11.03.1998                                      | 63                                                    | 7                                                      | 16                                                                     |                                                              | 13                                                                                   | 13                                                                   | 4                                                          | 42                            | 4                                                  | 5                                            | -                | 175          |
| Fem pct. spærregrænse                                  | 64                                                    | 7                                                      | 16                                                                     | 8                                                            | 16                                                                                   | 13                                                                   | 4                                                          | 43                            | 4                                                  | 0                                            | -                | 175          |
| Nettogevinst                                           | +1                                                    |                                                        |                                                                        |                                                              | +3                                                                                   |                                                                      |                                                            | +1                            |                                                    | -5                                           |                  |              |
| Gennemsnitlig nettogevinst ved valg, hvor parti deltog | +1.5                                                  |                                                        | 0                                                                      | 0                                                            | +3                                                                                   |                                                                      |                                                            | +0,5                          | +0,5                                               | -5,5                                         |                  |              |

Kilder: Borre og Andersen (1994); Andersen et al. (1998); Indenrigsministeriet (1996, 1999); egne beregninger.

Tabel 4. mandater

| Mandater                                               | - < .._, ..... 0 ·- .... "' .... � e Q,) "O - "' ·- 8 en   | - i::o - Q) .... ... r:,J C (I) > 0 - � ..:.i:: ·- "O "' 0:::   | - u - ·- ..... � 0.. !1) ..:.i:: - 0 Ll.. Q) ;;,- ·- _, � ;;,. .... Q) r;/J C 0 �   | - 0 - !1) 0 .... Q.) ..... ('ti � 0 e Il) '"O e ::i .... .... 0 Q.) u   |   Ll.. ._ ·- ..... .... ('ti 0.. Il) ..:.i:: æ ..:.i:: r:,J ·- .... ,;,:i ·- - � ·- 8 en | Partier - 0 - ·- .... � 0.. 0 ..:.i:: - &: ..:.i:: rr, 0 � 0   | - 0 - ·- .... .... "' 0.. (I) ..:.i:: 0 Ll.. _, bl) ·- - Q,) ..... r:,J ·- �   |   - > - (I) .... ..... rr, 0 Q.) > | - N - .... Il) ·- ..... .... � 0.. r;/J ..... '"O ·- 12 ;J) e Q.) u:   | - 0 - C (I) .... ·- :ii ] ..c: c:: �   | 0 "O c:: <   |   .... - � - |
|--------------------------------------------------------|------------------------------------------------------------|-----------------------------------------------------------------|-------------------------------------------------------------------------------------|-------------------------------------------------------------------------|------------------------------------------------------------------------------------------|----------------------------------------------------------------|--------------------------------------------------------------------------------|------------------------------------|------------------------------------------------------------------------|----------------------------------------|--------------|--------------|
| Valget 21.09.1994                                      | 62                                                         | 8                                                               | 27                                                                                  | 5                                                                       |                                                                                       13 |                                                                | 0                                                                              |                                 42 | 11                                                                     | 6                                      | 1            |          175 |
| Fem pct. spærregrænse, red. af kreds- mandater         | 69                                                         | 0                                                               | 30                                                                                  | 0                                                                       |                                                                                       18 | -                                                              | 0                                                                              |                                 46 | 12                                                                     | 0                                      | 0            |          175 |
| Nettogevinst                                           | +7                                                         | -8                                                              | +3                                                                                  | -5                                                                      |                                                                                       +5 | -                                                              | 0                                                                              |                                 +4 | +1                                                                     | -6                                     |              |              |
| Valget 11.03.1998                                      | 63                                                         | 7                                                               | 16                                                                                  | 8                                                                       |                                                                                       13 | 13                                                             | 4                                                                              |                                 42 | 4                                                                      | 5                                      | -            |          175 |
| Fem pct. spærregrænse, red. af kreds- mandater         | 71                                                         | 0                                                               | 18                                                                                  | 0                                                                       |                                                                                       18 | 15                                                             | 0                                                                              |                                 48 | 5                                                                      | 0                                      | -            |          175 |
| Nettogevinst                                           | +8                                                         | -7                                                              | +2                                                                                  | -8                                                                      |                                                                                       +5 | +2                                                             | - 4                                                                            |                                 +6 | +I                                                                     | -5                                     |              |              |
| Gennemsnitlig nettogevinst ved valg, hvor parti deltog | +7,5                                                       | -7,5                                                            | +2,5                                                                                | -6,5                                                                    |                                                                                       +5 | +2                                                             | -2                                                                             |                                 +5 | +1                                                                     | -5 5 '                                 | -1           |              |

Kilder: Borre og Andersen (1994); Andersen et al. (1998); Indenrigsministeriet (1996, 1999); egne beregninger.

af diversificeret Folketing. Effekten vil først for alvor komme, hvis antallet af kredsmandater i de enkelte amter/storkredse også reduceres. For det andet identificerer analysen systematiske tabere og vindere: Mens det er næsten åbenlyst, at større partier vil vinde ved en højere spærregrænse, og at de mindste risikerer at tabe, er det ikke åbenlyst, nøjagtigt hvem der vil vinde eller tabe, eller hvor meget. Det bliver imidlertid klarere her, og partiernes størrelse alene synes tydeligvis ikke at forklare hele variationen i netto-forandringerne. For det tredje åbner resultaterne også for nogle helt andre perspektiver, for eksempel om disse alternative mandatfordelinger ville have givet helt anderledes magtkonstellationer i Folketinget, herunder regeringsdannelser. Her viser der sig interessante forskelle imellem de to regering i 1994 have fastholdt regeringsmagten, selvom en højere spærregrænse ville have kostet Ø dens repræsentation, idet stort set alle mandater ville være tilfaldet andre partier i regeringens parlamentariske grundlag. Ved 1998 valget ville den højere spærregrænse dog have kostet regeringen lige præcis det ene mandat, den ikke kunne undvære for at overleve. Anderledes ser det ud med resultaterne i tabel 4: I 1994 ville Poul Nyrup Rasmussens regering være faldet, idet det reducerede antal kredsmandater ville ramme de mange små partier hårdt, mens dens ultra-spinkle flertal i 1998 omvendt ville være blevet marginalt styrket.

Simulering af partiernes reaktion på en forhøjelse af spærregrænsen 1994 og 1998 Vi har som en foreløbig, instrumentel restriktion antaget, at partier ikke ville reagere, når de udsættes for strategisk stemmeadfærd. Men hvis ikke kun vælgere, men også partier kan tænkes at handle rationelt og strategisk i forhold til forandringer, bliver det interessante spørgsmål, hvorledes partierne vil reagere på egne afsnit løsner vi op for denne antagelse og tillader, at også partierne handler strategisk. Dermed bliver vælgernes beslutning kun midlertidig, idet der for de partier,

af Partier, der bliver forladt af vælgerne, kan overordnet enten søge at "poole" deres stemmer gennem valgteknisk samarbejde, eller de kan prøve at manipulere dimensionerne (dvs. inddrage nye temaer) i valgkampen for derigennem at vinde stemmer fra andre partier. Præcis hvilken strategi, der vil blive brugt, er svært at anførte grunde. Valgforbund er (i modsætning til ved kommunalvalg) forbudt ved folketingsvalg, hvilket dog ikke udelukker andre former for valgteknisk samarbejde. Således kan kandidater fra et parti stille op på et andet partis liste, hvilket er sket flere gange (Elklit, Noack og Tonsgaard, 1976: 29; Danmarks Statistik, 1977: 191). Et parti kan dog også vælge en mere kompliceret løsning, nemlig at tilmelde sig et folketingsvalg sammen med et andet parti ved til Indenrigsministeriet at indlevere et antal valgerklæringer svarende til 1/175 af stemmerne ved det foregående folketingsvalg (Elklit, 1998: 13). Sammenholdes disse samarbejdsmuligheder er det klart, at den letteste løsning er at lade et partis kandidater stille op på det andet partis liste. En sådan valgstrategi må dog som minimum være betinget af, at

forventninger til vælgernes strategiske adfærd givet en højere spærregrænse. I dette som forlades af vælgerne, er nogle modstrategier, der kan iværksættes.

de to partier ligger relativt tæt politisk set.

Derudover afhænger et muligt valgteknisk samarbejde af, hvor presset det en­ kelte parti føler sig. I virkelighedens verden vil et parti sikkert først forsøge at klare sig over spærregrænsen ved egen hjælp, men jo nærmere valget kommer, jo mere attraktivt vil et samarbejde være, hvis partiet derved opnår repræsentation i Folketinget. For at lette de problemer, som denne diskussion rejser, antager vi, at valget er umiddelbart forestående. Dermed vil rationelle partier indgå  i valgteknisk samarbejde med andre partier, hvis de derved når over spærregrænsen. Vi vil ikke tage  hensyn til vælgernes reaktion, men der vil naturligvis  komme en reaktion også på denne handling. Samlet betyder dette, at der skal indføres et ekstra punkt i beregningerne, idet det skal undersøges, om nogle af de partier, der hverken vin­ der et kreds- eller tillægsmandat under en højere spærregrænse ville kunne indgå i et valgteknisk samarbejde. Dette kan kun ske, hvis partiernes vælgere og beslut­ ningstagere ligger politisk tæt. Derefter kan nye mandatta1 beregnes.

For de simulerede valg med en spærregrænse på fem pct., men uden en halve­ ring af  antallet af kredsmandater i hvert amUstorkreds,  er  udregningen relativt simpel, idet kun et parti ikke klarede den højere spærregrænse, nemlig Ø. Da det ikke ligger tæt på de andre partier, der ikke klarede spærregrænsen (B, D, Q), er der reelt ingen oplagte muligheder for strategiske alliancer.

Anderledes ser det ud med simuleringerne af en spærregrænse på fem pct. med en samtidig halvering af antallet af kredsmandater, jf. tabel 5. For 1994-valgets vedkommende er det potentielle valgresultat relativt kompliceret. Det skyldes, at de tre små midterpartier i 1994 alle fik mindre end fem pct. af stemmerne, og det lægger potentielt en dæmper på mandatrokeringeme, hvis partierne tillades at ar­ bejde sammen. Hvor der i tabel 4 bliver flyttet rundt på 20  mandater, er det tilsva­ rende tal for 1994-valgets vedkommende maksimalt 11 mandater. Ligeledes redu­ ceres antallet af vindere og tabere, når de mandatmæssige konsekvenser af en for­ højelse af spærregrænsen beregnes. Den eneste sikre vinder er igen F, der uanset koalitionsmulighederne mellem midterpartierne vinder mandater fra taberen, Ø, der ikke har nogle naturlige samarbejdspartnere. Mens situationen er rimelig klar for Ø, er det svært at udtale sig om B, D og Q's skæbne, hvis spærregrænsen sættes til fem pct. For de tre partiers vedkommende er perspektiverne i et samarbejde dog betydeligt større i forhold  til Ø og F, idet det for alle tre partier er muligt at opnå  en fælles gevinst. Præcist hvilke partier, der  kan/vil samarbejde, afhænger blandt andet af partilederne - og deres vælgeres - indbyrdes forhold. Sikkert er det dog, at B er med, da D og Q ikke kan mønstre fem pct. af stemmerne tilsammen.

For 1998-valgets vedkommende er det potentielle valgresultat også vist i tabel 5, og situationen er her endnu mere kompleks end i 1994. I modsætning til 1994 opnår D og Q repræsentation i Folketinget, hvis de samarbejder. Konklusionerne vedrørende  1998-valget følger de andre to valg.  Igen lægger mulighederne for samarbejde en dæmper på mandatrokeringerne. Hvor der i simuleringen uden stra­ tegisk valgsamarbejde (tabel 4) blev flyttet i alt 24 mandater, bliver der i tilfældet med samarbejde maksimalt flyttet 13 mandater. Blandt vinderne er igen F,  men i modsætning til tidligere vil A og V også vinde mandater. Gruppen af tabere er uændret; kun Ø opnår ikke repræsentation ved en fem pct. spærregrænse kombi­ neret med færre kredsmandater. Sværere er det at udtale sig om  B, D og Q's mulig- Kilde: Andersen (1994); Andersen et al. (1998); Indenrigsministeriet (1996, 1999); egne beregninger. (lister)= lister der samarbejder.

Tabel 5. Beregninger af nye  mandatfordelinger  ved  en spærregrænse  på  fem  pct.  og halvering af  kredsmandaterne, 1994- og 1998-folketingsvalgene

|                                              | Partier   | Partier    | Partier   | Partier   | Partier   | Partier   | Partier   | Partier   |   Partier |   Partier | Partier   | Partier   |
|----------------------------------------------|-----------|------------|-----------|-----------|-----------|-----------|-----------|-----------|-----------|-----------|-----------|-----------|
| Mandater                                     | A         | B          | C         | D         | F         | 0         | Q         | V         |           |         0 | Andre     | I alt     |
| Va]get 21.09.1994                            | 62        | 8          | 27        | 5         | 13        | -         | 0         | 42        |        11 |         6 |           | 175       |
| Spærregrænse på fem pct. og B+Q samarbejde   | 64        | 12 (B+Q)   | 28        | 0         | 16        | -         | (Se u. B) | 43        |        12 |         0 | 0         | 175       |
| Spærregrænse på fem pct. og B+D samarbejde   | 63        | 14 (B+D)   | 27        | (Se u. B) | 16        | -         | 0         | 43        |        12 |         0 | 0         | 175       |
| Spærregrænse på fem pct. B+D+Q samarbejde    | 62        | 17 (B+D+Q) | 27        | (Se u. B) | 16        | -         | (Se u. B) | 42        |        11 |           | 0         | 175       |
| Va]get 11.03.1998                            | 63        | 7          | 16        | 8         | 13        | 13        | 4         | 42        |         4 |         5 | -         | 175       |
| Spærregrænse på fem pct. og B+Q samarbejde   | 66        | 12 (B+Q)   | 17        | 0         | 16        | 14        | (se u. B) | 45        |         5 |         0 | -         | 175       |
| Spærregrænse på fem pct. og B+D samarbejde   | 66        | 15 (B+D)   | 16        | (se u. B) | 16        | 14        |           |           |         4 |         0 | -         | 175       |
| Spærregrænse på fem pct. og D+Q samarbejde   | 67        | 0          | 16        | 13 (D+Q)  | 18        | 13        | (se u. D) | 43        |         5 |         0 | -         | 175       |
| Spærregrænse på fem pct. og B+Q+D samarbejde | 64        | 19         | 16        | (se u. B) | 16        | 13        | (se u. B) | 43        |         4 |         0 | -         | 175       |

heder for at blive repræsenteret i Folketinget, hvis spærregrænsen sættes op til fem pct., og kredsmandaterne halveres, idet alle fire koalitionsmuligheder mellem B, D og Q vil vinde mere end et mandat, hvis forudsigelserne holder stik. Men hvis et af de tre partier ikke kommer med i et samarbejde, forspildes chancen for at

komme i Folketinget.

## Konklusion

Litteraturen om strategisk adfærd fremhæver, at såvel partier som vælgere handler strategisk i forhold til et givet lands valglov. Analysen har vist, at der er grund til at formode, at både danske vælgere og partier reagerer strategisk i forhold til de institutionelle rammer, hvorunder valghandlingen finder sted. Dog er de danske vælgeres strategiske stemmeadfærd i forhold til den kommunale spærregrænse ikke helt så stærk som forventet, men der er god grund til at tro, at denne sammenhæng vil være stærkere ved folketingsvalg. Dermed giver det også mening at udregne mandattal ved folketingsvalg givet en anden spærregrænse, for eksempel på fem pct. Analysere viser imidlertid også, at en realisering af de under tiden fremførte forslag om en højere spærregrænse alene næppe vil betyde større forandringer i det danske partisystem.

(Ø) Nærværende analyser er i sagens natur ganske spekulative, ikke mindst når det gælder partiernes modstrategier, og det er umuligt at hævde, at mandatudregningere er præcise udtryk for, hvorledes det ville være gået ved folketingsvalgene i 1994 og 1998, hvis spærregrænsen havde været fem pct. (hvad enten antallet af kredsmandater er uændret eller halveret) Dertil er der for meget, der ikke kan tages højde for; for eksempel har analysen ikke medtaget den mulighed, at partier kan vælge helt at lade være med at stille op. Problematikken omkring partiernes modstrategier er ligeledes blevet kraftigt forsimplet ved at antage, at valget er umiddelbart forestående, og "fordelingsnøglen" for "andetvalg-stemmer" bygger i nogle tilfælde på meget få respondenter i valgspørgeskemaet. Endeligt skal man også være opmærksom på, at nogle vælgere vedbliver med at stemme ærligt, selvom spærregrænsen er højere. Derfor kan man for nærværende kun tale om, at den

Det er imidlertid også i sig selv en ikke-triviel indsigt. Hvis valgsystemer tenderer i retning af systematisk at være mere til gavn for nogen end for andre, så er valgsystemets indretning en potentielt meget central nøgle for forståelsen for, hvorfor det egentlig er indrettet, som det er. Dermed kan valgsystemet set som en i hvert fald delvis afspejling af de magtforhold, der gjaldt ved dets tilblivelse, og som det i nogen grad kan cementere på længere sigt. Eller med andre ord: Hvis

"institutions matter" ", er der god grund til at spørge "for whom"?

## Noter

1. Sådan strategisk adfærd vil ikke blive inddraget i de efterfølgende empirisk baserede simuleringer af danske valgresultater, da flere stemmer i det danske valgsystem - alt andet lige - altid konverteres til flere mandater.

2. Mens spærregrænsen i proportionalvalgsystemer fremgår af lovgivningen, er den i rene flertals­ valgsystemer lig den såkaldte Droop-kvota (Reed, 1990: 339).
3. Manipulation forstås her som at udnytte muligheden for  at ændre sin adfærd eller de institutio­ nelle rammer på en sådan måde, at man opnår et resultat højere i ens præferenceorden, end hvad der ellers ville  have været tilfældet.
4. For definition af denne, se Lijphart og Gibberd (  1977: 225ff.).
5. Se Lijphart og  Gibberd (  1977: 227). Fonnlen er  for  danske folketingsvalgs vedkommende: T k red, ,  .  dat= 1,4/ (2m +1,4n- 2,4), hvor m = kredsmandater i den pågældende amts- eller stor­ kieo�og n= antal lister i den pågældende kreds.
6. Muligheden for at blive repræsenteret i Folketinget kan analyseres ud fra spærregrænsens reg­ ler. Her kan der ses bort fra de to første krav (  et parti vinder et kredsmandat eller i to ud af de tre landsdele får mindst lige så mange stemmer som det gennemsnitlige antal gyldige stemmer afgivet per kredsmandat i de pågældende landsdele); det første fordi partiet i så fald allerede er repræsenteret i Folketinget, det andet fordi det reelt er uden betydning i dag (Elklit, 1998: 19). Konklusionen er derfor, at et parti enten skal vinde to pct. af  stemmerne eller et kredsmandat for at blive repræsenteret i Folketinget.
7. Dette var dog kun muligt  i forhold til  1998-valget; i forbindelse med 1994-valget blev vælgerne kun spurgt om, hvorvidt de følte sig tæt knyttet til et parti eller ej.
7. Inden for den spatiale vælgeradfærdsteori og -studiet diskuteres, hvorvidt det bør antages, at vælgerne stemmer efter, hvor tæt alternativerne (for eksempel kandidaterne) er vælgernes idealpunkter (proximity  voting), eller efter  hvorvidt man  befinder  sig på "samme side" (directional voting ). Ifølge den første vil for eksempel en traditionel socialdemokratisk vælger stemme på Socialdemokratiet hvis, og kun hvis, partiet fortsætter med at være det nænneste på vedkom­ mende; ifølge den sidste vil vælgeren aldrig stemme på Venstre uanset, at dette måtte flytte sig relativt tættere på vælgeren end Socialdemokratiet. For nærværende er  dette ikke  en aktuel  pro­ blemstilling, da begge teorier  dikterer de alliancer, der  her skitseres.
9. Det gælder for nogle vælgere, at de hverken kan defineres som kernevælgere eller overvejer at stemme på andre partier. Disse vælgere er det umuligt at udtale sig om. og de er derfor udeladt.

## Litteratur

- Andersen, Johannes, Ole Borre, Jørgen Goul Andersen og Hans Jørgen Nielsen (1998). Valg­ undersøgelsen 1998: Projektbeskrivelse og spørgeskema, Århus: Institut for Statskundskab, Aarhus Universitet.
- Barnes, Samuel H., Frank Grace, James K. Pollock and Peter W. Sperlich (  1962). "The German Party System and the 1961 Federal Election'', American Political Science Review, Vol. 56, No. 4, pp. 899-914.
- Borre, Ole and Jørgen Goul Andersen (1994). Danish Election Sur v ey 1994: Variables, Coding and Margina/s, Århus: Dept. of Political Science, University of Aarhus.
- Campbel), Angus, Philip Converse, Warren Miller and Donald E.  Stokes (1993) [1960). ''The Impact and Development of Party ldentification", pp. 224-234 in Richard G. Niemi and Her­ bert F. Weisberg (eds.), Classics in voting behaviour, Washington: CQ Press.
- Cox, Gary W. (1994). "Strategic Voting Equilibria Under the Single Non-Transferrable Vote", American Political Science Review, Vol. 88, No. 3, pp. 608-621.
- Cox, Gary W. (1997). Making Votes Count, Cambridge: Cambridge University Press.
- Danmarks Statistik (1977). Folketingsvalget den 15. februar 1977, København: Danmarks Stati­ stik.
- Dawns, Anthony (  1957). An Economic Theory of Democracy, New York: Harper Collins.
- Elklit, Jørgen (1998). Danske valgsystemer: Fordelingsmetoder, spærreregler, analyseredskaber, Århus: Institut for Statskundskab, Aarhus Universitet.
- Elklit, Jørgen (  1999). "Party Behaviour and the Fonnation of Minority Coalition Governments: Danish Experiences from the 1970s and l 980s", pp. 63-88 in Wolfgang C. Miiller and Kaare

- Strøm (eds.), Policy, Office, or Votes? How Political Parties in Western Europe Make Hard Decisions, Cambridge: Cambridge University Press.

Elklit, Jørgen and Nigel S. Roberts (1995). A Category of Its Own: Four Proportional Representation Two-Tier Compensatory Member Electoral Systems and Their Performances in 1994, Århus: Dept. of Political Science, University of Aarhus.

Elklit, Jørgen, Johan Peter Noack and Ole Tonsgaard (1976). Germans and Danes in North Schleswig, Århus: Dept. of Political Science, University of Aarhus.

Fisher, Stephen (1973). "The Wasted Vote Thesis: West German Evidence" ', Comparative Politics. Vol. 23, No. 2, pp. 293-299.

Galbraith, John W. and Nicol Rae (1989). "A Test of the Importance of Tactical Voting: Great Britain, 1987", British Journal of Political Science, Vol. 19, No. 1, pp. 126-136.

Frandsen, Annie Gaardsted (2002). "Size and Electoral Participation in Local Elections", Environment and Planning C: Government and Policy, vol. 20, No. 6, pp. 833-869.

Gallagher, Richard (1991). "Proportionality, Disproportionality and Electoral Systems", Electoral Studies, Vol. 10, No. 1, pp. 33-51.

Indenrigsministeriet (1996). Folketingsvalget den 27/9 1994, København: Notex.

11/3 1998,

Uffe Jakobsen og Morten Kelstrup (red.), Demokrati og demokratisering: Begreber og teorier,

(2000). pp. 279-311 i Peter Kurrild-Klitgaard, Lars Bille og Tom Bryder (red.), Valg, vælgere og velfærdsstat: Festskrift til Hans Jørgen Nielsen, København: Politiske Studier.

Lijphart, Arend (1997). "Unequal Participation: Democracy's Unresolved Dilemma", American Political Science Review, Vol. 91, No. 1, pp. 1-14

Lijphart, Arend (1994). "Democracies: Forms,Performance, and Constitutional Engineering", European Journal of Political Research, Vol. 25, No. 1, pp. 1-17.

Lijphart, Arend and Robert W. Gibberd (1977). "Thresholds and Payoffs in List Systems of Proportional Representation" ', European Journal of Political Research, Vol. 5, No. 3, pp. 219-244.

Myerson, Roger and Robert Weber (1993). "A Theory of Voting Equilibria", American Political Science Review, Vol. 87, No. 1, pp. 102-114.

Mouritzen, Poul Erik (1997). "I stemmeboksen: Hvem kommer dér - og hvorfor?", pp. 262-278 i Jørgen Elklit og Roger Buch Jensen (red.), Kommunalvalg, Odense: Odense Universitetsforlag.

Niemi, Richard G., Guy Whitten and Mark Franklin (1992). "Constituency Characteristics, Individual Characteristics and Tactical Voting in the 1987 British General Election", British Journal of Political Science, Vol. 22, No. 2, pp. 229-240.

Poulsen, Peter Sinding og Mads Christian Mikkelsen (1999). "Valgsystemer og strategisk adfærd; Et komparativt studie af tre skandinaviske valgsystemer", Politica, 31. årgang, nr. 4, pp. 377397.

Palfrey, Thomas (1989). "A Mathematical Proof of Duvergers Law", pp. 34-58 in Peter C. Ordeshook (ed.), Models of Strategic Choice in Politics, Ann Arbor: Michigan University Press.

Ragsdale, Lyn and Jerrold G. Rusk (1993). "Who Are the Nonvoters? Profiles from the 1990 Senate Elections" , American Journal of Political Science, Vol. 37, No. 3, pp. 721-746.

Riker, William H. (1982). Liberalism Against Populism: A Confrontation Beiween the Theory of Democracy and the Theory of Social Choice, San Francisco: W.H. Freeman.

Reed, Steven R. (1990). "Structure and Behaviour: Extending Duverger's Law to the Japanese Case", British Journal of Political Science, Vol. 20, No. 3, pp. 335-356.

Riker, William H. (1986). The Art of Political Manipulation, New Haven: Yale University Press.