Redaktionelt forord
Forfattere: Passage Redaktionen
Tidsskrift: passage (2005-04-01)

## Børnelitteratur

I Passage nr. 52 læser vi børnelitteratur - som litteratur. Tilknytningen til pædagogikken har længe holdt børnelitteraturen i en gold særposition i forhold til resten af det litterære system, en position, som går helt  tilbage  til  børnelitteraturens  opståen  som  en  særskilt  litteratur, da  idéen  om  barnet  som  noget  andet  og  mere  end  en  lille  voksen opstod. Fordi barnet var noget, der skulle dannes og uddannes til et rigtigt (det vil sige voksent) menneske, var børnelitteraturen fra begyndelsen knyttet til en opdragende og dannende funktion. Tilknytningen betyder, at børnelitteraturen i modsætning til den øvrige litteratur må tage hensyn, og det skaber sammen med den opdragende funktion  et  litterært  ideal,  som  ligger  langt  fra  kravet  om  kunstens autonomi.  Og  selv  i  dag,  hvor  børnelitteraturen  ellers  har  udviklet sig  ud  over  alle  grænser,  bliver  den  af  mange  stadig  ikke  opfattet som rigtig litteratur - som kunst. Det vil vi forsøge at lave om på.

Passage  tager  derfor  i  dette  nummer  fat  på  børnelitteraturen  betragtet  som  en  kunstart,  litteratur,  hvis  æstetiske  kvalitet  og  kunstneriske  værdi  er  fuldt  på  højde  med  den  øvrige  litteratur.  Passage  vil  bidrage  til  at  tilbageerobre  denne  førhen  så  ghettoiserede og forkætrede genre fra pædagogikkens  og  sociologiens forskningsområder  og  placere  den  der,  hvor  vi  mener,  at  den  også  hører  hjemme,  nemlig  i  litteraturhistoriens  og  kunstarternes  verden. Med andre ord: Det skal være sjovt at tage børnelitteratur alvorligt.

Nummeret  bringer  os  vidt  omkring,  fra  den  danske  børnebogs fødsel  i  romantikken  over  billedbogens  særtræk  til  udforskninger af  grænselandet  mellem  børne-  og  voksenbogen.  Nina  Christensen lægger ud med en artikel om forestillinger om barndom og børnelitteratur.  Gennem  fire  nedslag  i  henholdsvis  1700-tallets  opdragende  litteratur,  1800-tallets  forfattere,  heriblandt  B.S.  Ingemanns 'Morgensange  for  Børn',  Bent  Hallers  kontroversielle  roman Katamaranen fra  1976  og  Bente  Clods  trilogi  om  pigen Thilde  tegner hun et billede af den danske børnelitteraturs udvikling op til i dag.

Line  Beck  Rasmussen  beskæftiger  sig  i  sin  artikel  med  det  altid tilbagevendende spørgsmål om forskellen mellem børne- og voksenlitteratur, men her med modsat fortegn end sædvanligt, idet hun undersøger, hvad det er, som børnelitteraturen i modsætning til voksenlitteraturen  kan.  Er  børnelitteraturen  med  andre  ord  et  privilegeret sted for en bestemt æstetik? Det forsøger hun at besvare gennem en undersøgelse af Louis Jensens og Kirsten Hammans børnebøger. Anna Karlskov  Skyggebjerg  ser  på  en  af  de  mest  læste  danske  børnebøger,  Ole  Lund  Kirkegaards Gummi-Tarzen med hovedvægt på satire og  grotesktræk  i  den  fantastiske  fortælling  for  børn,  mens  Maria Nikolajeva  beskæftiger  sig  med  stemme,  genus  og  magt  i  børnelitteraturen.  Hvilken  effekt  har  det  eksempelvis,  når  en  mandlig  forfatter benytter sig af en kvindelig fortællerstemme - og når voksne skriver, som om de er børn? Vi bringer desuden rigtig børnelitteratur, litteratur skrevet af et barn: Malthe Erslev Andersen har bidraget med tre haiku til dette nummer, om et TV , et klaver og en lampe.

Elina  Druker  behandler  gennem  en  række  analyser  af  svenske og  danske  værker  børnebilledbogens  forhold  mellem  tekst  og  billeder,  mens  Max  Ipsen  og  Rikke  Finderup  helt  bogstaveligt  skriver  om  børnelitteraturens  form.  I  en  gennemgang  af  Louis  Jensens  firkantede  historier  (som  de  kalder  for  et  af  de  mest  radikale projekter  i  dansk  litteratur)  trækker  de  lighedspunkter  til  konkretismen og  påviser, hvilke intertekstuelle referencer,  som  historierne  rummer  -  heriblandt  til  Per  Højholt  og  Diderik  Skelet.

Peter Mouritzen følger op på sin artikelsamling  'Til te hos hattemageren' fra 1985 og fortæller, hvorfor der er alt for få dværge, som rider på næsehorn i det danske børnelitterære univers.  V ores enquete drejer sig denne gang om børnelitteraturens kanon: Hvilke værker skal den indeholde - og skal der overhovedet være en? Det har vi bedt Torben Weinreich og Lars Bukdahl om at give et bud på. Torben Weinreich fortæller om overvejelserne omkring sit forslag til en kanon for børnelitteratur, Lars Bukdahl skriver sin helt personlige børnelitteraturkanon, som centrerer sig om syv 70 'er avantgardister.  Til slut har vi oversat  'Det egensindige barn' af Brødrene Grimm for at vise, hvordan og hvor anderledes (grum) børnelitteratur engang så ud. God fornøjelse!

Redaktionen