Introduktion
Forfattere: Kristoffer Kjærgaard Christensen
Tidsskrift: politik (2015-09-11)

## introduktion

Kristoffer Kjærgaard Christensen

Temaredaktør

'Collect  it  all'.  Det  var  målsætningen  for  amerikanske NSA  og  deres  samarbejdspartneres  overvågning,  hvis massive omfang for alvor blev bragt frem i offentlighedens  søgelys  af  Edward  Snowdens  opsigtsvækkende  afsløringer  i  sommeren  2013.  Snowdens  afsløringer  blev således startskuddet for en offentlig debat om proportionerne af efterretningstjenesternes overvågning i forhold til hensynet til national sikkerhed og kampen mod terrorisme. Den ambitiøse målsætning vidner også om, at den teknologiske udvikling har haft store konsekvenser for efterretningstjenesternes overvågningspraksisser. Tidligere ville en så omfattende overvågning have været utænkelig, men digital overvågning og big data har i vores moderne, gennemdigitaliserede samfund medført nye muligheder i den henseende.

Vi  lever  i  en  tid,  hvor  digitale  tjenester  spiller  en stadig  større  rolle  i  vores  dagligdag.  Vi  kommunikerer via e-mails og sociale medier, tjekker nyheder og handler online, overfører penge via netbank, 'googler' alt fra togtider  til  sygdomsdiagnoser,  streamer  musik  og  tvserier, interagerer med det offentlige vha. NemID - for at  blot  nævne  nogle  få  eksempler.  Således  efterlader  vi alle sammen hver eneste dag - mere eller mindre frivilligt - en række digitale fodspor om alt mellem himmel og jord, og ved at tilgå og kombinere alle disse tidligere separate informationer kan man sammenstykke et sammenhængende billede af den enkeltes adfærd. Det skaber en masse nye muligheder for bl.a. skræddersyede ydelser og tjenester og er på mange måder med til at lette folks hverdag, men den stiller os også over for en række nye politiske  dilemmaer  og  udfordringer.  Registreringen  af de store informationsmængder kombineret med de teknologiske muligheder for at tilgå og behandle dem udgør fx et enormt potentiale for efterretningstjenesterne, i og med at det muliggør en hidtil uset grad af overvågning af alle samfundets borgere.

De politiske dilemmaer og udfordringer i forbindelse med digital overvågning og brugen af big data gælder dog ikke kun spørgsmål om national sikkerhed og  hemmelig- hedsfulde efterretningstjenester. Det vedrører i høj grad også  private  virksomheder.  Hovedparten  af  de  enorme datamængder  genereres  gennem  privatejede  tjenester, såsom  fx  Google,  Facebook  og  Amazon.  Detaljeret  information om deres kunder er interessant for virksomhederne med henblik på fx at kortlægge forbrugernes adfærd og  dermed målrette og forbedre deres produkter. Virksomhederne har altså en klar økonomisk interesse i disse data. Dermed bliver spørgsmålet om digital overvågning også spørgsmålet om, hvem der retmæssigt kan påberåbe sig rettighederne til data - den enkelte borger/bruger eller de private virksomheder - og til hvilke formål. Med andre ord: Må virksomhederne frit råde over deres viden om kunderne og anvende den til deres egne kommercielle formål?  Den  politiske  og  juridiske  kamp  om  retten  til virksomhedernes data om deres kunder er et tilbagevendende spørgsmål. Det blev bl.a. rejst  i  forbindelse  med EU-Domstolens dom sidste år om retten til at få forkerte eller forældede oplysninger slettet fra Googles søgeresultater - også kendt som 'the right to be forgotten'.

Et  andet  vigtigt  aspekt  af  private  virksomheders håndtering  af  data  omhandler  ansvaret  for  at  beskytte data. Hvilke forpligtelser har virksomhederne til at beskytte  data  mod  hackerangreb,  eller  når  statslige  myndigheder kræver adgang til brugernes data? Et af de store stridspunkter i den seneste tid har fx været, hvorvidt virksomhederne bør inkorporere såkaldte ' backdoors ' - ved fx at opbevare krypteringsnøglerne (modsat såkaldt end-toend -kryptering, hvor kun brugerne har krypteringsnøglerne)  -  så  myndighederne kan få adgang til brugernes data, selv når de krypterede. Bl.a. Storbritanniens premierminister David Cameron og cheferne for henholdsvis FBI og NSA, James Comey og Michael Rogers, er blandt fortalerne  for  en  sådan  løsning,  men  de  har  dog  mødt kraftig modstand blandt virksomhederne og andre, som ud over retten til privatliv har fremført, at eksistensen af backdoors vil gøre systemerne sårbare, i og med at terrorister og hackere også vil forsøge at skaffe sig adgang gennem  de  selvsamme backdoors .  Spørgsmålet  er  desuden, hvem der i sidste ende kan og skal træffe beslutningen om dette og lignende spørgsmål; hvilken lovgivning skal regulere håndteringen af data, når den som oftest foregår på tværs af  grænser? Det dilemma afspejles blandt andet i  den  kontroversielle  dom  ved  en  amerikansk  domstol, som forpligtede bl.a. Microsoft og Google til også at udlevere data om deres europæiske kunder til de amerikanske myndigheder, hvorimod 'the right to be forgotten' kun gælder for Google-søgninger foretaget i Europa.

Digital overvågning er således en vildtvoksende tematik, som gennemsyrer det moderne samfund - ikke blot som et spørgsmål om beskyttelse mod trusler mod den nationale sikkerhed, men som en væsentlig og integreret del af den enkeltes dagligdag. Det er ikke længere kontroversielt at sige, at vi lever i et overvågningssamfund, men det  kan  diskuteres,  om  det  skal  forstås  i  klassisk, Orwellsk og panoptisk forstand, eller om der er tale om en ny form for overvågning, og om denne udvikling er med til at påvirke vores forståelse af samfundet og de politiske og demokratiske principper og værdier, som samfundet hviler på. Udviklingen af digital overvågning kan opfattes som både konstruktiv og nødvendig og som problematisk og direkte farlig. Hvad vejer tungest; overvågningens  betydning  for  efterretningstjenesternes  arbejde for  national  sikkerhed,  dens  bidrag  til  funktionaliteten af de services, som faciliterer det moderne samfund, eller dens  udfordring  af  borgernes  privatliv?  Sikkert  er  det, at  digital  overvågning rejser en lang række principielle, politiske og demokratiske spørgsmål angående forholdet mellem staten, borgerne og de private virksomheder, hensynet til statens sikkerhed, hensynet til borgernes ret til privatliv,  behovet  for  gennemsigtighed  og  demokratisk kontrol, skellet mellem offentlig og privat med mere. Det er disse spørgsmål, som artiklerne i dette temanummer på forskellig vis forholder sig til.

Peter Lauritsen indleder temanummeret med at argumentere for at bruge begrebet 'den digitale dobbeltgænger' som udgangspunkt for at diskutere implikationerne af  digital  overvågning.  Begrebet  tager  udgangspunkt  i Haggerty &amp; Ericsons analyse af surveillant assemblages og Latours oligoptikon-begreb. Herigennem ønsker Lauritsen at fremhæve overvågningens afgrænsethed, skrøbelighed og ikke mindst dens åbne indhold og formål. Lauritsen argumenterer for, at overvågning ikke nødvendigvis er totalitært og undertrykkende, men lige så vel kan være omsorgsfuldt, servicepræget og underholdende. Formålet med inddragelsen af  digitale  dobbeltgængere  er  således at flytte fokus fra overvågning som generelt fænomen til analyser af specifikke overvågningssituationer.

Karen Lund Petersen og Vibeke Schou Tjalve diskuterer, hvilke konsekvenser udviskningen af skellet mellem offentlig  og  privat  som  følge  af  introduktionen  digital overvågning  og big  data har  for  bureaukratisk  etik  og demokratisk kontrol i forhold til efterretningstjenesternes virke i en tid, hvor sikkerhedspolitik i stigende grad drives af forestillingen om uforudsigelige risici. De argumenterer for vigtigheden af at forholde sig til etisk-demokratiske spørgsmål om ejerskab, ansvar og kontrol, når såvel statslige  som  civile  aktører  engageres  i  den  sikkerhedspolitiske praksis og peger på, at efterretningstjenesternes øgede fokus på metode, regler og procedurer er forfejlet. I stedet argumenter de for en etisk tilgang med fokus på refleksiv og situationsbetinget dømmekraft.

Rikke Frank Jørgensen behandler i temaets tredje og sidste  artikel  spørgsmålet  om  rettigheden  til  privatliv. Retten  til  privatliv  ( privacy )  anses  for  at  være  en  menneskerettighed, men Jørgensen fremhæver, at denne rettighed er under pres fra såvel statslige myndigheder som private aktører i den digitale tidsalder, hvor skellet mellem  det  offentlige  og  private  rum  udfordres.  I  artiklen anviser hun tre potentielle løsningsmodeller: 1) Juridiske løsninger,  2)  teknologiske  løsninger  ( privacy  by  design ) og 3) en grundlæggende gentænkning af online privatliv med fokus på konteksten, hvor data indsamles. Jørgensen argumenterer dog for, at hvis retten til privatliv skal overleve er det nødvendigt at sætte ind på alle tre områder.

Uden for  tema  bringer  tidsskriftet  i  dette  nummer Christian Rostbølls tiltrædelsesforelæsning i forbindelse med hans tiltræden som professor (mso) ved Institut for Statskundskab, Københavns Universitet. I forelæsningen forholder Rostbøll sig til kompromisets demokratiske betydning. Han argumenterer for kompromiset som et demokratisk ideal, der indebærer respekt for forskellighed, og fremhæver dets evne til at gøre beslutninger legitime. Han påpeger dog, at kompromiset kun gør beslutninger mere legitime og demokratiske under bestemte omstændigheder, da det ikke er alle politiske modstandere, man bør tildele legitimitet.

Dette nummer af Tidsskriftet Politik afsluttes med to boganmeldelser, hvor Jes Fabricius Møller anmelder Mogens Hermann Hansens Hvad er en stat? , mens Mogens Hermann Hansen anmelder Ole Thyssens Statslegender - Filosoffernes blik på staten - fra flodstat til velfærdsstat .