Antibodies på Trapholt - en udstilling mere underholdende end oplysende
Forfattere: Kristina Hansen
Tidsskrift: prototyper (2016-11-29)

## Antibodies på Trapholt

## En udstilling mere underholdende end oplysende

Kristina Hansen

## Indledning

Museet Trapholt huser netop nu  Campana brødrenes værker i udstillingen Antibodies. * Udstillingen  er  imponerende,  og  det  er  gode  historier  om  brødrenes udgangspunkt  i  materialerne  vi  får  ved  en  guidet  tur  rund  blandt  de  mange voluminøse, farverige, særlige værker. Men det er alt hvad museumsgæsten bliver præsenteret for; gode, lettere indholdsløse historier, og intet dybereliggende rationale  bag  fremvisningen  af  disse  særlige  møbler.  Dette  lægger  op  til  en  mere overordnet diskussion af museumsinstitutionen i vores samfund  -  hvad  bør designmuseets  rolle  være?  Det  kan  ikke  kun  handle  om  kulturel  underholdning, designmuseet  må  tillige  have  et  formidlingsansvar  overfor  de  besøgende  og  tage deres  rolle  som  oplysende  institution  alvorlig  -  og  dette  uanset  hvad  der  er udgangspunktet for museets fremvisning af designgenstande.

Designudstillingen Antibodies på museet Trapholt er en samstilling af værker af de brasilianske  brødre;  Humberto  Campana  som  er  selvlært  kunsthåndværker  og kunstner samt den  arkitektuddannede Fernando Campana. Ved en guidet tur rundt i udstillingen præsenteres man særligt for historien om, hvordan de to brødre arbejder helt  særligt  med  materialerne.  Hvordan  ethvert  værk  tager  sit  udgangspunkt  i materialerne, og hvad der kan lade sig gøre hermed. Der arbejdes ikke med noget på forhånd kendt resultat, formen skabes i processen ud fra hvad materialet kan og hvad det  kan  fortælle.  Blandt  andet  grundet  denne  arbejdsform  får  værkerne  et  særligt udtryk,  og  de  fremstår  i  hvert  fald  anderledes  end  møbler  vi  har  set  før.  Og  i kombination med den lettere skæve, farverige og ophøjende udstillingsform opleves udstillingen Antibodies som  værende  spektakulær  og  imponerende.  Men  den  er heller ikke så meget mere end det. Vi bliver kort præsenteret for danske pendanter til Campana  brødrenes  værker,  og  der  lægges  derved  op  til  en  kort  dvælen  ved refleksion  over  hvorvidt  der  kan  trækkes  større  linjer  til  en  dansk  kontekst.  Men herudover formidles intet oplysende budskab med udstillingen eller i de udstillede værker - der er simpelthen ikke nogen større pointe at finde i udstillingen udover at den er underholdende at beskue fordi det er imponerende værker der udstilles.

* Udstillingen blev vist på Trapholt i perioden d. 20 marts-10 august 2014 (red.).

Campana brødrene opererer egentlig med flere elementer som relaterer sig til, eller adresserer  en  sag,  heriblandt  kan  nævnes  forhold  der  vedrører  den  brasilianske kultur og bæredygtighed, og de er altså ikke bare flotte imponerende værker, men der er en historie der skal fortælles. Denne historie fremgår bare ikke af udstillingen og det dertilhørende materiale som museumsgæsten umiddelbart kan tilgå, og kan forventes at  tilgå  i  forbindelse  med  et  besøg  på  Trapholt.  Når  denne  historie  ikke faktisk  fortælles  i  udstillingen  og  det  øvrige  udstillingsmateriale  så  forsvinder  de overordnede pointer med udstillingen, og den fremstår som ren underholdning.

Denne  type  udstillinger  af  design,  hvor  betagende  værker  udstilles  alene  for  at beskueren kan se det og bliver inviteret til at synes det er flot eller interessant, findes i  stor  stil  på  de  danske  museer  som  udstiller  design.  Udstillingerne  er  flotte  og imponerende at se, men de bidrager ikke i særlig grad til den besøgendes evne til at reflektere  over  design  som  felt  og  som  genstand.  I  stedet  bidrager  de  til  at  de udstillede  genstande  ophøjes  til  værker  og  i  bedste  fald  bidrager  de  til,  at  de besøgende sættes i stand til at kende den danske designkanon.

Vi ser også på landsplan flere eksempler på udstillinger som i stedet for at kræve beundring,  tilbyder  oplysning.  Rettes  blikket  igen  mod  Trapholt  findes  nu  en udstilling  om  Børge  Mogensen,  hvor  både  hans  møbler  fremvises,  men  ligeledes præsenteres den besøgende for konteksten for møblernes fremkomme, samt Børge Mogensens kritik af elementer møbelproduktion samt medieringskonsumption i sin samtid.  Dette  er  oplysning  af  museumsgæsten,  som  både  informerer  om  datiden, men ligeledes sætter den besøgende i stand til at forholde informationen til forbrug i vores samtid.

Når  disse  to  udstillinger  modstilles  er  der  naturligvis  flere  faktorer  som  gør  sig gældende  i  relation  til  den  oplysende  overfor  den  underholdende  udstilling.  For eftersom Børge Mogensen og hans møbler er af afgørende betydning for den danske designtradition, er dette emne allerede blevet behandlet indgående, og derved er det et  lettere  emne  at  udstille  som  oplysning  til  befolkningen.  Men  der  er  også  andre forhold  end  emnet  for  udstilling  der  gør  sig  gældende.  Udstillingen  om  Børge Mogensen gør brug af flere og mere forskelligartede udstillingsgreb for at fremme

formidlingen og oplysningen til den besøgende, såsom filmiske klip, modstillinger, opstillinger til interaktion m.m.. Flere af disse greb, samt andre, kunne med fordel anvendes i Antibodies for  at  tydeliggøre  den  pointe  man  her  ønsker  formidlet,  og udstillingen kunne hermed få en mere oplysende rolle i stedet for at fremstå som det pureste underholdning.

## Den museale- og den kulturhistoriske udstilling af design

Design udstilles i dag på forskellige måder af forskellige institutioner. På Trapholt udstilles både kunst og design, hvorfor måden at udstille design på her vil bære præg af denne sammenkobling, alt imens andre udstillingsinstitutioner præsenterer design med  et  kulturhistorisk  udgangspunkt.  Dette  er  betydende  for  indholdsmæssig fokusering såvel som udstillingsmåde, og det er hermed ganske forskellige indtryk af det udstillede der kan gives den besøgende. Fælles er dog at det er designgenstande, ting/møbler med en eller anden grad af funktionalitet, der udstilles, blot ses oftest en skelnen mellem udstillingens formål; udstilling af det spektakulære til beundring og udstilling af det anvendeligt forbilledlige til inspiration. Men er det acceptabelt  at  nogle  museumsinstitutioner  fremviser  udstillinger  som  nærmere underholder end oplyser?

For at demonstrere bredden indenfor designfeltet i dag er det rimeligt at hævde at det er både relevant og interessant at fremvise både de forbilledlige hverdagsgenstande og det spektakulære der placerer sig et sted mellem kunst og design. Men der bør stilles  spørgsmålstegn  ved  hvorvidt  det  oplysende  element  skal  være  eksklusivt forbeholdt  det  hverdagslige  forbilledlige  design  mens  det  spektakulære  oftest udstilles som underholdning uden nogen særlig oplysende pointe. Grundet designudstillingens  historiske  oprindelse  ser  vi  i  dag  i  udpræget  grad  en  opdeling mellem de to typer af udstillinger,  men  denne  strenge  opdeling  kan  ikke  være  en nødvendighed.

## Designmuseets rolle

Denne diskussion medføder naturligt spørgsmålet; hvad bør så designmuseets rolle være? Det oplysende element som der her er blevet kredset om relaterer sig i høj grad  til  en  samfundsøkonomisk  diskussion  om  fordelingen  af  midler  i  vores samfund.  Ligeledes  relaterer  den  sig  til  vores  samfundsform,  den  demokratiske orientering.  Når  designmuseerne  er  økonomisk  støttet  af  offentlige  midler  bør  de imødekomme  den  almene  interesse  og  den  demokratiske  tanke,  som  i  øvrigt ligeledes  er  noget  de  juridisk  er  forpligtet  til  jvf.  museumsloven,  og  højkulturel underholdning er hverken i den almene interesse eller demokratisk. Det er derimod en udstilling for den almindelige borger, som oplyser denne til at reflektere over sit og samfundets forbrug og forhold til design.

Museumsinstitutionen bør altså først og fremmest oplyse den besøgende og tage sit oplysende ansvar alvorligt, men dette  gerne på en måde der er underholdende for den  besøgende.  Men  fremvises  udstillinger  der  ikke  er  oplysende  og  i  stedet  har karakter af noget der blot udstilles  som  underholdende  indslag,  uden  noget reflekterende eller kritisk element, så begynder det at ligne en simpel og promovering  frem  for  en  udstilling  som  har  sin  plads  på  det  offentligt  støttede museum.

Designmuseumsinstitutionen bør præsentere udstillinger som netop formidler information om  design,  fra det hverdagslige til det spektakulære, og sætter beskueren  i  stand  til,  qua  denne  oplysning,  at  reflektere  over  konsumptionen  af design. Netop det at bidrage til den oplyste borger som kan forholde sig kritisk til design må være designmuseets væsentligste rolle fremfor en ophøjelse og kanonisering af værker, designere eller kunstnere. Det er ganske enkelt i samfundets interesse  at  designmuseerne  kan  bidrage  til  oplysning  af  borgerne  i  stedet  for  at udstille admirable værker til simpel beundring.