Dale W. Manor: Digging Deeper into the Word: The Relevance of Archaeology to Christian Apologetics (Warren Christian Apologetics Center, 2015)
Forfattere: Carsten Vang
Tidsskrift: dttk (05-07-2017)

## Digging Deeper into the Word: The Relevance of Archaeology to Christian Apologetics Dale W. Manor Warren Christian Apologetics Center, 2015 114 sider

## Anmeldt af Carsten Vang

Hvordan er forholdet mellem Bibelen og den arkæologiske videnskab? Det spørgsmål  bliver  besvaret  ganske  forskelligt  i dag.

En række forskere vil sige, at  der  for store dele af Det Gamle Testamentes vedkommende ikke er noget forhold mellem Bibelen og arkæologien. Jo mere arkæologerne  afdækker  af  fortiden  i  Bibelens lande, des tydeligere viser det sig, at arkæologiens resultater skaber en voldsom spænding til Det Gamle Testamentes skildring af den lange periode op til det babyloniske eksil (»Københavnerskolen«). Andre  forfattere  hævder  lige  modsat,  at bibelarkæologien  faktisk  har  bevist  Bibelen, for eksempel med hensyn til israelitternes udvandring fra Egypten. De gør det enten ved at omtolke de arkæologiske fund  dramatisk  (Lennart  Möller),  rykke på den egyptiske kronologi med flere hundrede år (David Rohl) eller ved slet og ret at opfinde påståede arkæologiske fund og udgive videoer med dem (Ron Wyatt).

Imellem  disse  to  yderstandspunkter står arkæologer og bibelforskere, som finder, at arkæologien kun sjældent kan bevise noget direkte i Bibelen, men at dens store potentiale ligger i at kunne kaste lys ind  over  Bibelens  fortællinger,  personer og kulturelle skikke.

Dale  Manors  lille  bog  falder  i  denne kategori.  Forfatteren,  der  er  professor  i Arkæologi  og  Bibel  ved  Harding  University i Arkansas, har deltaget i arkæologiske  udgravninger  på  Tel  Beth  Shemesh gennem 20 år, i de sidste 15 år som Field Director. Han har desuden bidraget til adskillige  bibelarkæologiske  og  bibelteologiske referenceværker.

Bogen bygger på forelæsninger holdt på  Warren  Christian  Apologetics  Center i foråret 2015, og foredragsstilen skinner ofte  igennem  i  bogen.  Den  er  letlæst  og forsynet med mange illustrationer.

Forfatteren begynder med at begrunde, hvorfor der generelt er så få levn tilbage  fra  fortiden,  og  hvorfor  det,  som findes  og  kan  udforskes,  ofte  er  så  fragmentarisk. Dernæst beskriver han, hvordan arkæologien formentlig er den eneste eksakte  videnskab,  som  ødelægger  selve sit materiale under udgravningen, og som derfor  ikke  kan  gentages.  Derfor  er  det altafgørende, at arkæologerne nøje dokumenterer alt, hvad de finder og hvor. Det er en ressourcekrævende proces, der bevirker, at udgravningshastigheden sættes mærkbart ned.

Bibelarkæologiens mulighed, siger Manor,  er  ikke  at  bevise  Bibelen,  for  de arkæologiske data giver grund til mange forskellige  teorier.  De  forskellige  teorier beror  på  forskellige  tolkninger  af  data. Derimod kan arkæologien belyse Bibelens fortællinger,  så  vi  forstår  dens  budskab bedre. Arkæologien tjener til at vise, hvordan mennesket på Bibelens tid var optaget af de samme eksistentielle spørgsmål som i dag, og at dens budskab derfor bør tages på alvor også i nutiden.

Dette belyser forfatteren gennem fire afsnit i bogen.

Først  giver  Dale  Manor  en  række  eksempler  på,  hvordan  arkæologien  kan forklare  sociale  skikke  i  Bibelen,  som var  selvindlysende  for  de  bibelske  tilhørere,  men som er helt ukendte i dag, for eksempel  landbrugsmetoder,  problemer med  at  skaffe  en  sikker  vandforsyning, udviklingen af metoder til produktion af olivenolie,  den  omfattende  handel  med kostbare  metaller  som  kobber  og  tin,  og religiøse skikke.

I  kapitel  2  (»Abraham,  What  did  you See«)  belyses  Abraham  og  hans  samtid. Det overrasker læseren at erfare, hvor tæt bebygget med store byer det Kana'an var, som Abraham drog rundt i, og at mange af byerne var befæstede med kraftige bymure. Kana'an var på ingen måde et stort set mennesketomt område, hvor patriarkerne kunne leve uforstyrret. Samtidige kilder antyder,  at  Kana'an  var  gennemmilitariseret,  hvilket  kan  belyse,  hvorfor  Abraham var i stand til at mønstre en mindre hær (1 Mos 14).

Næste kapitel behandler arkæologiens mange  bidrag  til  at  forstå  kong  Hizkija og  hans  modstand  mod  assyrerne  i  året 701 f.Kr.  trods  deres  ekstreme  brutalitet (»Hezekiah:  The  Churchill  of  Judah«). Afsnittet  beskriver  med  eksempler  fra assyriske  kilder  assyrernes  hensynsløst grusomme  fremfærd  over  for  besejrede folkeslag. Det er i dét lys, vi skal forstå beretningen i 2 Kong 18-19 og dens stærke fokus  på  Hizkijas  tro.  Arkæologien  afslører  kongens  intense  bestræbelser  på at  skaffe  tilstrækkelige  forsyninger  på grund af  den  overhængende fare  fra  assyrerne. Mange steder i Juda finder man forrådskar  eller  hanke  med  påskriften lmlk (»tilhørende kongen«), altså statslig ejendom.  Vandforsyningen  i  Jerusalem og andre byer blev udbygget og sikret, og Jerusalem fik nye, meget kraftige bymure. Arkæologien har meget at bidrage med til forståelsen af Hizkija og hans tid.

Det  sidste  kapitel  handler  særligt  om inskriptioner (»'It is Written …'«). Inskriptioner er yderst vigtige i bibelarkæologien, for  de  bidrager  med  informationer,  som de arkæologiske fund ikke er i stand til at give.  Manor  gennemgår  kort  forskellige typer  inskriptioner:  1)  De  store  inskriptioner såsom Mernefta-stelen, Mesha-stelen  og  Tel  Dan-stelen,  Kyros-cylinderen og  Pontius  Pilatus-teksten  fra  Caesarea. 2) Ostraka (beskrevne potteskår). 3) Tilfældigt  skriblede  graffitis  på  krukker  og vægge, som for eksempel Kuntillet Ajrudteksterne. 4) Større skriftlige værker, for eksempel  Dødehavsrullerne.  5)  Fund  af segl med tekst og billeder. 6) Mønter. Alle disse meget forskelligartede inskriptioner bidrager til at give mere præcis viden om den verden, som Bibelen foregår i.

Bogen er meget nyttig for lægfolk, som måtte ønske sig en sober indføring i det, som den bibelske arkæologi kan bidrage med.  Som  anmelder  savner  jeg  dog,  at forfatteren var kommet med mere dybde- gående  og  principielle  overvejelser  over forholdet  mellem  Bibelens  indhold  og skovlens fund. Det bliver kun til spredte antydninger, og en konklusion på bogens mange  informationer  leder  læseren  forgæves efter.

Et enkelt sted giver bogen forkert information  om  Nordrigets  konge  Menahem, som assyrerkongen tvang til at betale tribut i 743 f.Kr. Bogen blander dette sammen med assyrernes  annektering  af det meste af Nordriget ti år senere, i 73332 f.Kr. (s. 45). Dette afsnit er meget misvisende og uklart formuleret.