Det multikulturelle Vestjylland
Forfattere: Simon Møller Olesen
Tidsskrift: dttk (13-02-2020)

## DET MULTIKULTURELLE VESTJYLLAND

## Sognepræst, cand.theol. Simon Møller Olesen

Mange udtryk er blevet brugt om Vestjylland. Lige fra Den Rådne Banan over Udkantsdanmark  til  Produktionsdanmark. Nogle  mere  flatterende  end  andre.  Sjældent  er  Vestjylland  blevet  betegnet  som multikulturelt eller multietnisk. Ikke desto mindre er der gennem de seneste 10 år sket  en  større  demografisk  forskydning, som ændrer ikke blot de lokale samfund, men  også  påvirker  kirken  i  de  enkelte sogne.

Nærværende artikel ridser konturerne op for, hvordan et kirkeliv kan tage sig ud, dér hvor et mindre vestjysk sogn undergår en demografisk forskydning. 1

## Den demografiske forskydning

Borris-Faster pastorat er beliggende i Skjern provsti. Begge sogne er i høj grad kendetegnet ved en homogenitet. Her bor familier, som kan spore deres slægt generationer tilbage. Mennesker for hvem sognets  og  slægtens  historie  hører  uløseligt sammen.  Det  er  sogne,  hvor  traditioner vægtes højt.

Medlemsprocenten i forhold til folkekirken er kun svagt nedadgående. Den er på omkring 80 procent. De fleste danske børn bliver døbt. Næsten alle begravelser er  kirkelige,  de  fleste  med  kiste.  I  begge sogne findes missionshuse, hvor der også er børneklub og juniorklub.

Begge sogne har egen børnehave, skole, købmand, hal og et rigt og varieret foreningsliv.  Her  kender  man  hinanden og kommer gerne hinanden ved.

På  trods  af,  at  sognene  kan  fremstå som homogene, skal man ikke opholde sig her  længe,  før  diversiteten  træder  frem. For i sognene bor der over 10 forskellige nationaliteter.  En  af  forklaringerne  på den  nedadgående  medlemsprocent  skal da også findes her. For over 10 procent af indbyggerne er af udenlandsk oprindelse. Dette  afspejler  sig  også,  når  der  ses  på fødselstal. I 2018 var hvert tredje nyfødte barn af udenlandsk oprindelse 2  og for et par år siden begyndte en 0. klasse, hvor 60 procent af børnene var tosprogede. For 10 år siden og længere tilbage ville næsten alle nyfødte være af dansk oprindelse.

## Hvem er de?

I  Skjern provsti generelt og Borris-Faster pastorat  i  særdeleshed  er  det  karakteristisk,  at  de  udenlandske  tilflyttere  primært kommer fra tre lande: Rumænien, Polen og Ukraine. Hvor de fleste kommer hertil med intentionen om i en periode at arbejde  og  tjene  penge,  så  ender  mange med at bosætte sig her. Selvom det kunne være ønskeligt, at de alle kunne beskrives under et, så er virkeligheden mere broget.

Uddannelsesmæssigt spænder det fra ufaglærte  til  personer  med  universitetsuddannelse.  Mange  begynder  arbejdsmæssigt  i  landbrug  eller  hos  den  lokale entreprenør. I takt med at flere lærer det danske sprog, bevæger de sig i retning af, at bruge deres uddannelsesmæssige baggrund.

Aldersmæssigt befinder de sig fra sidst  i  20'erne  og  op  til  50'erne,  foruden deres børn. Mange er familier med børn som  kommer  i  de  lokale  dagtilbud  med dagpleje, børnehave og skole. Enkelte er yngre mænd, som er heroppe for at tjene penge, men ofte ender med at få hele familien herop.

Boligmæssigt  begynder  flere  og  flere af  dem  at  købe  bolig,  fordi  de  ser  deres fremtid her i Danmark. Sprogligt kan de fleste  familier  med  børn  dansk,  så  kommunikationen  primært  er  dansk.  Dem, som  tænker  de  er  her  midlertidigt,  kan mindre  dansk.  Nogen  kan  kun  lidt  engelsk, mens færre kun kan deres modersmål.

I forhold til det religiøse område kommer de fra henholdsvis en ortodoks og en katolsk baggrund. For nogle betyder troen en del, og de søger naturligt til eksem- pelvis den katolske kirke. For andre er den kirkelige baggrund en klar kulturel markør, som holdes i hævd, eksempelvis med husindvielse og barnedåb. For andre igen fylder og betyder det religiøse ikke noget. En mindre del af tilflytterne kommer fra protestantiske kirker og knytter naturligt an, dér hvor de føler sig hjemme.

I den forstand er østeuropæiske tilflyttere  ikke  meget  anderledes  end  danske borgere.  De  kan  inddeles  i  tre  grupper; 1) dem, for hvem troen fylder og betyder noget, 2) dem, for hvem kulturen og identiteten er det bærende, 3) dem, for hvem det religiøse er uinteressant.

## Kirke for østeuropæere

Med den forskelligartede sproglige, kirkelige og kulturelle baggrund bliver spørgsmålet, hvordan kan kirken også være for dem? I første omgang er fokus ikke på at få dem til at blive medlemmer, men derimod at også de, i deres livssituation, må opleve kirken og evangeliet som relevant. I  den  forbindelse  er  kirken  som  en  stol med fire ben. Hvert ben understøtter og bærer budskabet.

## Det sociale-diakonale ben

Som  udlænding  boende  i  Danmark  vil der  være  en  søgen  efter  dansk-baserede fællesskaber. Steder, hvor dansk tales og muligheden  for  at  lære  lokale  at  kende er  tilstede.  Steder,  hvor  man  kan  stille spørgsmål  om  dansk  kultur,  skikke  og regler.

Her  er  kirken  en  oplagt  medspiller. Ud fra  kirke  og  missionshus  kan  der  tilbydes fællesskaber, hvor dansk kan læres og spørgsmål afklares. Samtidig kan det danne indgang til dansk kirkeliv. I BorrisFaster pastorat er det ikke en opgave, som kirken har prioriteret. For med et stærkt foreningsliv  løser  andre  allerede  denne opgave.  Der  er  arrangeret  samtalecafe, hvor man kan tale dansk sammen og stille spørgsmål. Danskundervisning er arrangeret  i  et  samarbejde  mellem  lokale, arbejdsgivere  og  kommunen.  Endvidere arrangeres  der  fællesspisning  for  sognet flere gange om året. 3

Så selvom det sociale-diakonale ben er oplagt og vigtig, så er denne opgave ikke prioriteret.

## Det økumeniske ben

Selvom  det  havde  været  glædeligt,  om alle de udenlandske tilflyttere blev lutheranere og meldte sig ind i den lokale folkekirke, er det nok ikke sandsynligt. Men kirken har en økumenisk opgave i at hjælpe og understøtte deres lokale kirkeliv.

På det konkrete plan har det betydet, at  der  flere  gange  har  været  afholdt  ortodoks  dåb  i  den  lokale  sognekirke.  Her har den ortodokse kirke lånt kirken til at fejre dåb. Endvidere har biskoppen givet tilladelse  til,  at  den  lokale  sognekirke kan udlånes til ortodoks gudstjeneste. På den måde understøtter vi som lokal kirke dem, for hvem kirken er en integreret del af deres liv. Hvad enten kirken så er af kulturel betydning eller et troens fællesskab.

Endvidere betyder  det  økumeniske ben, at jeg som præst naturligt deltager i deres kirkelige markeringer, når jeg bliver inviteret. Det kan være ved husindvielse, hvor jeg  er  med  i  fællesskabet,  eller  ved dåb, hvor jeg deltager som en del af menigheden.

Det økumeniske ben består således af en gensidig venlighed og imødekommenhed,  men  ikke  i  et  tværkirkeligt  samarbejde.

## Det lokale ben

I  et  mindre  lokalt  samfund  hvor  4  ud  af 5  er  medlem af folkekirken og kirken er en  velintegreret  del  lokalsamfundet,  er mange  i  berøring  med  kirken.  Det  gælder ikke kun i forbindelse med kirkelige handlinger  og  gudstjenester,  men  også meget andet arbejde. Når kirken interagerer med det omgivende samfund, har det vist sig, at de østeuropæiske tilflyttere lige så naturligt som de danske deltager i det kirkelige.

Det  gælder  på  det  institutionsmæssige plan. Når børnehaven kommer i kirke til  højtider  eller  for  at  lære  om  kirkelige handlinger, følger de østeuropæiske børn naturligt  med.  Flere  forældre  ytrer  en glæde over, at børnene både får noget kirkeligt  med  og  samtidig  får  mulighed  for at lære dansk kultur og kirkeliv at kende. Når  skolen  kommer  til  julegudstjeneste, deltager alle også, ligesom de er med, når kirken deltager i undervisning på skolen.

Når kirken i samarbejde med det lokale  foreningsliv  arrangerer  fastelavn  med gudstjeneste,  tøndeslagning  med  mere, da deltager børn og forældre i lige så høj grad som de danske.

Det  lokale  ben  betyder,  at  mange  af børnene og deres forældre vokser op med en naturlig kontakt til den lokale kirke og ikke  oplever  sig  fremmedgjorte  over  for det,  som foregår der. Om denne kontakt vil bære mere med sig, vil tiden vise.

## Det missionale ben

Som kirke ønsker vi mere end at formidle dansk tradition og kirkeliv. Ønsket bag alt arbejdet  er  at  mennesker  må  komme  til at kende Jesus som deres frelser og blive bevaret i troen på ham. Derfor bliver vores arbejde også amputeret, hvis arbejdet udelukkende  sigter  på  det  socialt-diakonale eller kundskabsformidlende.

Selvom gudstjenesten er åben for alle, og de er velkomne til at deltage, er det de færreste, som søger den. For et par år siden søsatte vi et nyt initiativ: En klassisk dansk julegudstjeneste - bare på engelsk. Mange af østeuropæerne tager på forlænget juleferie og er derfor ikke nødvendigvis i Danmark i julen. En del af dem fejrer også jul forskudt af os. Men opholder man sig i Danmark i november-december kan man ikke undgå at bemærke julen.

Tanken var  derfor  at  invitere  danske og  udenlandske  indbyggere  til  en  klassisk julegudstjeneste med det fælles sprog engelsk. Den blev placeret første fredag i december inden julen for alvorl satte ind og flere rejste hjem. En lille gruppe med forskellige  nationaliteter  blev  sat  sammen. Der blev skrevet et brev med invitation som blev oversat til rumænsk, polsk, ukrainsk  og  engelsk  og  sendt  med  brevpost  ud  til  alle  de  udenlandske  indbyggere. Endvidere blev der lavet plakater på forskellige sprog, som skole og børnehave sendte ud, ligesom de blev hængt op rundt i sognet og på Facebook.

Gudstjenesten  var  en  klassisk  gudstjeneste med salmer, liturgi og prædiken på engelsk. Evangeliet blev læst på de tilstedeværende sprog. Efter gudstjenesten var der det store julekagebord med kager fra mange lande, samt gløgg og æbleskiver. Glade  jul,  dejlige  jul blev  sunget  på forskellige sprog ligesom et improviseret rumænsk børnekor sang. Med omkring 75 deltagere var en tradition begyndt og året efter kunne det gentages.

Borris-Faster  pastorat  er,  som  mange mindre sogne, kendetegnet ved en ellipsestruktur.  Kirken  og  missionshuset  udgør hver deres center, der tilsammen danner helheden. Det betyder, at en del af det kirkelige  arbejde  naturligt  er  forankret  i missionshuset. Her findes de opbyggelige møder  og  bibelkredse,  her  er  børneklub og  juniorklub.  Netop  børneklubben  har vist sig som en god åbning til de østeuropæiske  børn.  Børneklubben  i  Borris  er tidsmæssigt  placeret,  så  børnene  bliver hentet  direkte  fra  børnehave/SFO.  Den kan  derfor  også  for  nogle  forældre  fungere som alternativ pasning, hvis arbejdsdagene er lange.

Der er dog ikke tvivl om, at for en del forældre, uagtet deres konfessionelle baggrund, betyder det en del, at deres børn får  en  oplæring  i  den  kristne  tro.  Flere af  familierne har da også deltaget i missionshusets  familiemøder  og  er  på  den måde begyndt at finde ind i et lokalt kristent fællesskab. 4

## Refleksion

I  maj  2018  udsendte  Folkekirkens  mellemkirkelige  råd  en  oversigt  til  præster og  menighedsråd  om  den  befolkningsmæssige  sammensætning  i  provstier  og sogne.  Den  viste  eksempelvis  at  Skjern provsti har over 50 forskellige nationaliteter.  Sammen med skrivelsen kom også

en opfordring til at gøre noget for udlændingene i vores område. 5

Nærværende  artikel  har  vist,  hvilke skæringspunkter der er mellem kirke og østeuropæere og hvor der i et lille  landsogn kan etableres mødesteder. Endvidere  har  den  vist,  at  østeuropæerne  naturligt finder ind i eksisterende rammer, men også  at  tilbud  målrettet  dem  kan  skabe mødesteder.

Tilbage  er  overvejelsen,  om  vi  som kirke skal gøre noget særligt for østeuropæerne? I givet fald hvorfor så lige denne gruppe? Hvilket  mål  er  det,  vi  gerne  vil opnå, eller hvad er hensigten?

I  den  forstand  at  vore  øvrige  aktiviteter  også  er  målrettet  nogle  bestemte grupper,  er  der  intet  til  hinder  for  også at tænke østeuropæerne ind som en særlig målgruppe. Som vist gør de brug både af  de  allerede  eksisterende  tilbud,  men værdsætter også de særligt målrettede tilbud. For mig at se, kan der være tre mål med at lave initiativer målrettet østeuropæere:

- Integration:  Her  handler  det  om  at tilbyde kirkens fællesskab som en vej ind  til  det  danske  samfund.  Samta -lecafe, fællesspisning og lignende vil være oplagte initiativer
- Økumenisk:  Her  handler  det  om at understøtte en allerede eksisterende  trospraksis.  Her  kan  udlån af  kirke,  hjælp  med  bibler  og  opbyggelig litteratur være initiativer, man kan gøre brug af
- Mission: Her er det væsentligste. Nemlig gennem forskellige indsatser

at pege på Jesus som også deres frel -ser.

Det er klart, at en indsats i forhold til integration eller økumeni også fint kan understøtte  det  missionale  aspekt.  Uanset hvilket mål vi har, skylder vi os selv som kirke  at  gøre  det  klart,  sådan  at  vi  også kan  se,  om  vi  lykkes  med  det.  Vigtigere endnu, at vi ikke fortaber os i alle mulige forskellige  indsatser,  men  at  vi  gennem alt arbejdet lader der være Kristusaftryk.

## Noter

- 1 Se  også  Ribe  Stiftsnyt, Ribe  stiftsnyt nr. 30, 2018, se https://issuu.com/videbaek/ docs/30-2018
- 2 Tendensen for 2019 peger i samme retning
- 3 Andre sogne i det vestjyske arrangerer samtalecafe, middag på tværs og lignende arrangementer, hvor det social-diakonale ben vægtes højt.
- 4 Se  også  http://indremission.dk/impuls/forsiden/vis-artikel/artikel/da-boernene-begyndte-at-tage-deres-venner-med/#.XNqkqcozbdU
- 5 For statistik om indbyggere fordelt på sogne og provstier, se http://www.interchurch.dk/ materialer/migrantsamarbejde/tal-fakta/ statistik-inddelt-i-stifter

## Forfatter

Simon Møller Olesen Buskvænget 29, Borris 6900 Skjern snol@km.dk