Mixed Martial Arts og det totale engagement
Forfattere: Mariam Rosenwanger, Eva Lee, Susanne Ravn
Tidsskrift: forumforidraet (2015-12-01)

Buret også kaldet 'The Octagon'. Foto: Mariam Rosenwanger.

## Mixed Martial Arts og det totale engagement

- om amerikanske eliteudøveres træning og praksisfællesskab Teknik af en eller flere MMA træning

## INDLEDNING

Set udefra kan Mixed Martial Arts (MMA) opleves som en brutal, blodig og regelløs slåskamp, der på ingen måde kan anses som en sport. Men omvendt så er MMA på en hel del områder ikke anderledes  end  megen  anden  kampsport,  eksempelvis boksning og taekwondo, hvor udøverne i  kontrollerede situationer konkurrerer i at anvende kampteknikker, som kan forvolde skade på modstanderen (Woodward, 2009). I lighed med anden kampsport kræver det en stor træningsindsats  og  et  stærkt  engagement  før  udøverne går ind i 'buret' 1  for at vinde kampen.

(Udstyr: hjelm, 16 oz boksehandsker,

skinnebensbeskyttere tandbeskytter, MMA eliten finder man i USA, og de amerikanske træningsmiljøer fungerer derfor på mange  måder  som  et  ideal  af  betydning  for, hvordan  træningspraksissen  udfolder  sig  i  det spirende  MMA  miljø  i  Danmark. 2   Der  er  dog skrevet meget lidt og analyseret endnu mindre om, hvad det er for en træningspraksis, der er forbundet med MMA udøvelsen.

I  nyere dansk idrætsforskning om talentudvikling er det træningsfællesskab, som udøverne indgår i blevet beskrevet som et praksisfællesskab,  der  på  forskellig  vis  er  organiseret  i forhold  til  udøvernes  familie-,  venne-  og  ud-

grappling

(Udstyr: MMA handsker på

skridt-/brystbeskytter samt nogle

4-6 oz, tandbeskytter og dannelsesliv (se eksempelvis Henriksen, 2010 og Larsen, 2013). Set i den sammenhæng udgør MMA en interessant case i og med, at det træningsfællesskab,  som  MMA  udøverne  må  forventes at være en del af, er placeret uden for den accepterede elitesport og derfor udfolder sig på andre betingelser. Det er formålet med denne  artikel,  at  beskrive  det  amerikanske MMA  træningsfællesskab og perspektivere dette fællesskab til den måde træningsfællesskabet  organiseres  på  i  dansk  eliteidræt.  Artiklen er baseret på i alt fem måneders etnografisk feltarbejde af artiklens to første forfattere  i  MMA  'hovedstæderne'  Las Vegas og Los Angeles.

Figur 1: Figuren illustrerer, hvordan MMA udøverne træner MMA.

## KORT OM MMA

MMA har sine rødder i Vale Tudo fra  Brasilien, som betyder [kamp] uden regler . Vale Tudo blev promoveret som en konkurrence, der skulle afgøre hvilken kampkunst, der var mest effektiv i ubevæbnede  kampsituationer.  I  slutningen  af 1990'erne  flyttedes  fokus  fra  de  individuelle kampsportsgrene inden for MMA til de individuelle udøvere. Fuldkontaktsporten MMA fremstår  i  dag  som  en  blanding  af  thaiboksning, boksning, judo, brydning og brasiliansk ju jitsu (BJJ) og for at være blandt de bedste udøvere i MMA i dag er det nødvendigt at kunne mestre flere forskellige elementer af disse kampformer (Spencer,  2009).  Overordnet  set  inddeler  man MMA færdighederne i forhold til to kategorier: Striking (spark og slag med forskellige kropsdele) og grappling ,  hvor deltagerne forsøger at få hinanden i gulvet (via fodfejning, kast og andre former for nedtagning) og fortsætter i gulvkamp (med  strangulering,  låse, clinching og pinning ) (Rooney, 2008, s.6; Spencer, 2009). Tidligere var MMA den kampsport, der havde færrest restriktioner. Det vil sige, at næsten alle slag og spark var tilladt både stående og på gulvet. Men efter MMA har  været  igennem  en  gennemgribende forandring (Spencer, 2009) er der i dag 31 nedskrevne regler for, hvad udøverne ikke må. Sammenlignet med en af verdens største bokseorganisationer World Boxing Council , er der omtrent samme antal regler i forhold til, hvad der ikke er tilladt i kamp.

AF MARIAM ROSENWANGER, EVA LEE OG SUSANNE RAVN

## TEORI

Med afsæt i analyser af forskellige mesterlæreforhold  har  læringsteoretikeren  Étienne  Wenger (2008) udviklet en teori, der beskriver praksisfællesskabets betydning for deltagernes socialisering  og  identitetsforståelse.  I Wengers beskrivelser forstås deltageren og deltagelse som noget, der på en gang er personligt (inkluderer et kropslig og følelsesmæssige engagement) og socialt, dvs. er betinget af en form for gensidig anerkendelse i forhold til den aktuelle praksis. Wengers  teoretiske  beskrivelser  åbner  således for en nærmere analyse af dynamikken mellem deltagernes  socialisering,  læring  og  tilhørsforhold.

Wenger har i lighed med eksempelvis Pierre Bourdieu såvel som Erving Goffman, fremhævet at udførelsen af forskellige praktiske færdigheder også altid er en social praksis. Wengers beskrivelse af praksisfællesskabet giver dog et andet  og  mere  konkret  forankret  afsæt  for  at analysere, hvorledes mening og forståelse af en praksis både inkluderer en tavs kropslig viden, sprog,  redskaber,  billeder  samt  veldefinerede roller, for de der er en del af praksis (2008, s.62). Ved at tage del i den aktuelle praksis både tilegner,  påvirker  og  manifesterer  deltageren  således grundlæggende antagelser, uskrevne regler såvel som implicitte relationer for fællesskabet, og hvad det vil sige at være udøver indenfor det aktuelle træningsfællesskab.  Deltagelse  i  et praksisfællesskab er i Wengers terminologi karakteriseret ved tre dimensioner: gensidigt engagement , fælles  virksomhed og fælles  repertoire (Ibid.,  s.  89-90).  Den  enkelte  deltagers  unikke placering, set i forhold til det gensidige engagement, er grundlæggende for den enkeltes deltagers oplevelse af identitet. Det er ligeledes via det gensidige engagement, at interpersonelle relationer udvikles. Den fælles virksomhed inkluderer en kollektiv forhandlingsproces, et fælles genkendeligt  mål  og  en  gensidig  ansvarlighed blandt deltagerne og er betinget af, at deltagerne deler en form for fælles repertoire. Det fælles  repertoire  omfatter  eksempelvis  bestemte måder at gøre noget på, historier, symboler og begreber, som fællesskabet har produceret eller taget til sig (Ibid., s.100-101).

Som det fremgår af de næstfølgende beskrivelser blev det undervejs i feltarbejdet meget klart at familie og nære venner spiller en stor rolle for MMA udøvernes måde at indrette deres træning på - specielt i forbindelse med deres forberedelser op til kamp. I sin samfundsorienterede analyse  berører  den  britiske  sociolog  Anthony  Giddens' begrebet privatsfære - dvs. familie og nære venners  betydning  for  individets  selvforståelse (1990).  De relationer, der hører privatsfæren til, er ikke betinget af at den fælles virksomhed rettet mod en form for produktion. Tillidsforhold er i  stedet  funderet  i  et  gensidigt  følelsesmæssigt engagement (Giddens, 1990, s.114-121). Det betyder også, at der indenfor privatsfæren er en tendens til at tillidsforholdet og gensidigheden i relationerne  meget  nemt  tages  for  givet  (Ibid., s.118-121). Som Wenger selv gør opmærksom på, er det ikke alle interpersonelle relationer, der er funderet  i  praksisfællesskaber  (Ibid.,  s.93-95). Giddens beskrivelse af privatsfæren kan forstås som noget, der ligger ved siden af eller rækker ud over et praksisfællesskab.

Som det implicit fremgår af indledningen, er MMA kampen ikke blot en test af færdigheder og mod, men også en iscenesættelse af en bestemt kampforståelse.  Den  praksis,  der  er  en  del  af MMA udøvernes repertoire  kan  dermed  oplagt forstås i forhold til Goffmans beskrivelser af henholdsvis 'frontstage' versus 'backstage' (Goffman, 1990, s.37, 114-115, 131). Goffman er specielt interesseret i at analysere og beskrive den sociale regulering  af  menneskelige  adfærd  (Jacobsen, 2013, s.151). Det er i den sammenhæng vigtigt at forstå at 'frontstage' og 'backstage' aktiviteter er tæt  forbundne  -  den  ene  betinger  den  anden. 'Frontstage' vil  for  MMA  således  handle  om  de dele af aktiviteterne, der fungerer som en kollektiv  repræsentation  (Goffman,  1990,  s.37),  mens 'backstage' vil  være  forbundet  med  områder  og sammenhænge,  hvor  udøverne  ikke  behøver  at præsentere  den front ,  der  udgør  en  del  af  den kollektive repræsentation (Ibid., s.115-116).

## METODE

Det etnografiske feltarbejdet udførtes som flerstedet  feltarbejde  (Brinkmann  og  Tanggaard, 2010, s.1, 57) og forløb over to gange af hver 1011 uger. Første periode (foråret 2013) bestod af observation og relativt strukturerede interview med i alt 37 MMA udøvere (35 mænd og 2 kvinder) fra seks MMA klubber. En kombination af kvantitative  opgørelser  og  kvalitativ  analyse 3 har dannet baggrund for det efterfølgende feltarbejdet  (efteråret  2013)  i  syv  MMA  klubber med speciel fokus på det daglige træningsliv for 12 udøvere (10 mænd og 2 kvinder), der hører til blandt verdenseliten. Første feltarbejdsperiode har således dannet grundlag for en mere fokuseret  feltarbejdsperiode.  Deltagerobservationerne  og  de  uformelle  interviews,  der  fandt  sted både i og uden for MMA klubberne, har fungeret kontekstualiserende for de 12 formelle interviews. 4  Det vil sige, at den måde udøverne organiserer deres liv i forhold til MMA, og de ordvalg og værdier udøverne anvender, når de taler om deres træning, har dannet grundlag for udformningen af interviewguiden, og den måde forskellige forhold har været bragt ind undervejs i interviewet (Hammersley og Atkinson, 2007, s. 3-4, 8, 113-117, 161). Den videre analyse har primært haft fokus på de transskriberede 12 interviews, som er blevet kodet i forhold til overordnede temaer 5  bestemt af analysen af første feltarbejde (Brinkmann og Tanggaard, 2010, s.55-56, 71).

## KARAKTERISTIKA AF MMA UDØVERNE

De 37 udøvere som blev interviewet i første del af feltarbejdet var i alderen 21-48 år og havde dyrket  MMA  mellem  6  måneder  og  12  år.  De havde i gennemsnittet haft 12 MMA kampe i løbet af deres karriere, og knap halvdelen (14) af udøverne kæmpede for UFC og Bellator de stør- ste  MMA  organisationer  i  verden.  16  udøvere havde en udannelse (college: 8, universitetsuddannelse: 7, erhvervsuddannelse: 1) og 21 havde ingen  eller  ikke  nogen  videre  uddannelse  udover high school. De fleste arbejdede ved siden af  deres  træning  og  kampe,  for  at  økonomien kunne hænge sammen.

Buret også kaldet 'The Octagon'. Foto: Mariam Rosenwanger.

De 12 udøvere som vi fulgte i feltarbejdets anden del lever af MMA, hvilket betyder at deres indkomst udelukkende kommer fra MMA relaterede  aktiviteter;  via  forskellige  kombinationer af betaling for kampene, diverse sponsor og eventrelaterede sammenhænge, og trænerjobs. På det tidspunkt interviewene fandt sted tjente de 12 udøvere mellem $10.000 til $1.000.000 per kamp.

Alle udøverne - både dem vi fulgte i første og anden del af vores feltarbejde - trænede typisk en til to gange om dagen, fem til seks gange om ugen. MMA træningen foregik oftest i forhold til en specifik kampsportsgren, som BJJ eller kickboksning.  Det  var  overraskende  for  os,  at  det kun var i en mindre del af den samlede træning, at udøverne trænede med en aktiv kombination af de forskellige kampformer, sådan som kampteknikkerne skal mikses og anvendes i kampsituationen. Sparringen foregår grundlæggende i to  former.  I  MMA  sparringen  bærer  udøverne MMA udstyr, så hænderne er frie til at udøverne kan arbejde med de greb, låse og kast, der hører til i træningen af grappling. Der er således ikke nær  den  samme  beskyttelse  i  handsken  som  i boksning, og derfor slår udøverne ikke igennem til partnerens hoved.

MMA sparring. Foto: Mariam Rosenwanger.

Den  anden  form  for  sparring  foregår  med fuldt udstyr, og her er der fokus på diverse slag og  spark,  da  udstyret  i  sagens  natur  gør  det umuligt at arbejde med grappling . I denne form for  sparring  slår  og  sparker  udøverne  hårdere både  til  krop  og  ansigt.  Men  som  sociologen Wacquant også har beskrevet i forhold til sparringssituationen  i  boksning  (2004,  s.  87-91),  er det en del af det gensidige engagement for prak- sisfællesskabet i denne kampform, at udøverne kan regulere og kontrollere den power de slår med. MMA udøverne beskriver selv, at de slår med omkring 80% af deres maksimale slagkraft. Sparringen handler i den forstand ikke kun om at øve teknik i kamplignede sammenhæng, men udgør en socialiseret måde at indgå i udøvernes praksisfællesskab på.

Med Wengers  begreber  (2008,  s.89-90,  93-95, 100-101), er sparringen betinget af et gensidigt engagement og repertoire af handlemuligheder, der inkluderer at udøverne på en gang både slås og passer på hinanden - giver sig fuldt ud og udøver selvkontrol i forhold til partneren. Det var overraskende i feltarbejdet, at opdage hvilken afslappet  stemning,  der  prægede  træningen  dvs. MMA's ' backstage ' situationer Træningssituationen er dermed også fuldstændig anderledes end kampsituationen - eller det der repræsenterer MMA ' frontstage '.

Wacquant har fremhævet, hvorledes man skal være opmærksom på at selve sparringsseancerne, også fungerer som træningssekvenser, hvor udøvernes fysiske og mentale grænser overskrides (2004, s.88-91). Der sker en fortsat hærdning i  forhold  til  at  kunne  modstå  slag  og  smerte. Ifølge Massey et al. (2013) er der i MMA sparringerne  tale  om  en  nødvendig  'nedbrydning', der både forbereder udøverne på, hvad de kan forvente i kampen og samtidig danner grundlaget  for,  at  udøverne  kan  blive  endnu  stærkere (Massey et al., 2013, s. 18). Green (2011) peger på,  hvorledes  smerten  i  MMA  sammenhænge også kan spille en rolle i forhold til at opbygge og  fastholde  MMA udøverne. Med denne form for træning oplever udøverne, ifølge Green, en vis form for 'suverænitet', som også opleves som en frihed, der rækker ud over normative krav og forventninger. Green fremhæver, at udøverne i den fælles proces, hvor de indledningsvis påfø- rer hinanden smerte og bagefter kommer sig i fællesskab, opbygger relationer, der kan karakteriseres som familiære. I lighed med Greens beskrivelser var det gennemgående karakteristika for de MMA miljøer, der indgik i feltarbejdet, at udøverne på forskellig vis indikerede, at de 'føler sig i live' gennem denne udveksling mellem smerte og restitution.

Slag mod hovedet udgør en speciel kategori af hærdning. Flere af MMA udøverne fremhæver, at de i kampen ikke mærker disse slag på grund af adrenalinen. Omvendt er netop slag mod hovedet noget, der på forskellig vis minimeres eller helt undgås under træning - specielt under MMA sparringen. En kvindelig udøver fortæller:

A: 'I definitely don't like getting punched in the face. That's like terrible... I don't like it in practice, because you don't have the adrenaline going. I used to get so frustrated, it would  piss  me  off,  because  I  didn't  know how to do it and then I had guys punching me  in  the  face,  and  I  was  like,  this  is  all wrong, this is not right…'

MMA udøvernes træning er funderet i en stor tillid  til,  at  deres  sparringspartner  på  en  gang både giver dem fuld udfordring, men også for- mår at kontrollere den power, der lægges i slag og spark. Omvendt indikerer dette også, hvorledes MMA kampen i sig selv er en ekstrem situation, idet de færdigheder, som udøverne er fuldstændig afhængige af, når de står i buret, ikke kan trænes fuldt ud til dagligt. Sagt på anden vis, MMA udøverens kunnen trænes med backstage reglernes begrænsninger og afprøves først for alvor, når han eller hun står i buret.

Fuldt udstyr sparring. Foto: Mariam Rosenwanger.

## TRÆNINGSFÆLLESSKABET OG PRIVATSFÆREN

MMA er for udøverne en livsstil, der består af meget  aktive  og  bevidste  valg  fra  udøvernes side, både i forhold til, hvordan de indgår i det praksisfællesskab, der kendetegner træningen, og i forhold til den måde de forholder sig til og indretter  deres privatsfære .  Der  er  forskel  på udøvernes praksisfællesskaber, afhængig af det niveau de kæmper på. MMA udøverne der indgik i første del af feltstudiet, tilbragte væsentlig mere tid sammen udenfor MMA træningen - eksempelvis til fødselsdage og housewarmings.

Disse udøvere beskriver, at de ikke blot har et praksisfællesskab,  der  inkluderer  et  fælles  repertoire  af  handlemuligheder  forbundet  med træning, men at de har et andet fællesskab, hvor de er forbundet gennem emotionelle forbindelser. I den forstand ekstenderer praksisfællesskabet og udøvernes relationer rækker ud over det repertoire af handlemuligheder, der er etableret i direkte forbindelse med for MMA træningen.

Som  allerede  beskrevet  i  forbindelse  med sparringen, er den fælles virksomhed i træningen i høj grad båret af et gensidigt engagement. Udøverne beskriver eksempelvis:

B: '… [MMA] is more like a family brotherhood…  your  team  helps  you  for  free,  but when it's their turn, you are there for them, so it's a give and take thing'

Y: 'I'm only here to get better and help the other guys to get better. I never want to see anyone get hurt. I never wanna hurt anyone. Especially not these guys I know in the gym. You  are  not  here  to  win  a  fight  with  your teammates'

Massey  et  al.  (2013)  fremhæver,  at  dette  MMA træningsfællesskab har en positiv indflydelse på udøvernes fremtid. De går endda så langt som til at hævde, at sammenlignet med ikke-kampsportsudøvere er MMA udøverne 'mere oprigtige' i forhold til at støtte og vise omsorg for hinanden.

For eliteudøverne inden for MMA, har praksisfællesskabet  i  perioderne  op  til  kamp  en  langt mere perifer betydning for udøverens træningspraksis.  Eller  rettere  det  praksisfællesskab  udøveren er en del af skifter karakter, idet træningen  i  langt  højere  grad  bliver  et  projekt  med fokus på et individs præstation. Den fælles virksomhed er i denne sammenhæng alene centreret om udøveren og det repertoire, der er gældende, ændres  tilsvarende  til  primært  at  være  rettet  i forhold til optimering af netop én udøver. I stedet for at indgå i et træningsfællesskab, hvor alle må hjælpe  alle  på  træningslejren,  så  ansætter  og sammensætter  den  enkelte  udøver  et  velfungerende, professionelt team, bestående af trænere, manager, samt sparringspartnere, til at støtte op om og optimere sin personlige træning. Som en af eliteudøverne forklarer:

'when you get to the high level, like my girlfriend  is  fighting  for  the  world  title,  we're bringing in sparring partners to pay because it's hard for someone coming in to wanna get beat up by her…'.

Dette praksisfællesskab har én fælles virksomhed, nemlig at målrette og forbedre udøverens færdigheder,  således  de  matcher  én  specifik modstanders færdigheder.

På forskellige vis fremhæver MMA udøverne, at det er helt nødvendigt, at de personer, der hører til deres privatsfære både accepterer deres livsstil  og  er  der  ubetinget  for  dem.  Privatsfæren bliver igen og igen fremhævet som 'det', der skal udgøre en stabil platform for deres fortsatte træning og involvering i kampe.

B: '… fighting is not an easy job, so it's really nice to know that if you don't win, you'll have all the people to fall back on and that helps me to be strong as a fighter'

Ordet 'positivitet' går igen for de fleste udøveres beskrivelse af fællesskabet og privatsfærens betydning. Som en elite MMA udøver udtaler:

A: 'I try to surround myself with a lot of positive people around me, because I need positive  energy,  you  know  when  I'm  training. One of my coaches said to me that, you know, energy develops from basically positivity… The more happy I can feel, the more energy'

De nære relationer i privatsfæren skal være der for udøverne, når de har behov for det, mens de selv kun kan være der for privatsfæren, når det passer ind for dem i forhold til MMA kampe og træning. Det er ikke kun udøvernes praksisfællesskab, men også deres privatsfære, der er sammensat på selekteret vis og fordrer et fuldstændigt engagement i forhold til deres MMA livsstil.

Ifølge Wengers beskrivelser er det netop via praksisfællesskaberne,  at  deltagerne  udvikler deres (sportslige)  identitet  (2008,  s.89-90).  Der er ingen tvivl om, at træningsteamet er et grun- delement for MMA udøverens forståelse af sig selv som MMA udøver. Samtidig er det dog bemærkelsesværdigt, at MMA udøverne ikke nævner dette praksisfællesskab, når de taler om den støtte de har brug for op til og efter kampene. I den sammenhæng er det primært privatsfæren, der har betydning for dem.

Den livsstil  og  alle  de  ressourcer,  som  MMA udøverne lægger i deres træning, forberedelse og kampe kan, som vi indikerede i indledningen, på mange måder sammenlignes med, hvorledes eliteatleter  tilrettelægger  hele  deres  liv  i  forhold til den nødvendige træning. Men MMA udøverne, der træner i forhold til amerikanske betingelser og med økonomiske perspektiver, der hører  de  professionelle  til,  manøvrerer  i  sammenhænge, der er særdeles anderledes end de sammenhænge og værdiforståelser, der ligger til grund for de forhold, der kendetegner nordiske eliteidrætsudøvere - som eksempelvis præsenteret  ved  den  økologiske  model  (Henriksen, 2011). Set fra en nordisk kontekst betragtes det som et potentielt problem, hvis idrætstalenterne fravælger uddannelse og nedtoner eller eliminerer  handlekontekster,  der  bidrager  til  udøverens  identitet  på  anden  vis  end  sporten (Ibid., s.174, 176, 179). Et godt elitesportsmiljø er  i  den  sammenhæng  kendetegnet  ved  god kommunikation mellem skolen, klubben, familien og vennerne. Der bidrages til et fælles miljø som  støtter  op  om  udannelse  og  giver  trygge rammer.  Det  forventes  at  atleterne  på  den  vis kan jonglere mellem eliteidræt og uddannelse på samme tid (Ibid., s. 96, 101-102, 119, 166, 179).

Som sagt udgør MMA udøvernes liv en del af den amerikanske kultur og udfolder sig dermed i  forhold til helt andre betingelser og muligheder  for  uddannelse.  Dette  har  selvfølgelig  betydning i forhold til, at udøverne fra meget tid- lige  tidspunkter  i  deres  træning  går  'all  in'  i forhold til at være MMA udøver, og eksempelvis helt bevidst fravælger en påbegyndt uddannelse. Henriksen definerer talent og eliteidrætsmiljøer  som mindre  velfungerende ,  hvis  atleternes omgivelser, såsom klubben, skolen, familien og vennerne tvinger atleten til at vælge mellem sin sportslige, sociale og personlige identitet. Det er værd at bemærke, at for de amerikanske MMA udøverne  er  dette  valg  ikke  blot  nødvendigt, men ofte også en aktiv del af den fortælling, de skaber omkring deres eget virke.

A: 'we took all the money that we had which was $2400 and… had to apply for food assistance and things like that to train full time and not have to work a job, so that's what we did,  and  we  did  that  for  two  years  and  we would barely making a $1000 a fight. I would fight and then we would have a little bit of money and then we almost ran out of them and then he [boyfriend] would fight, and we were like 'oh shoot, we're almost out of money and then I would fight and we were just scraping by. But it was good, it was definitely character  building  and  we  did  that  for  a couple of years and then [big organization] signed me and he was fighting for [big organization] and went to the WEC and then we were starting to kind of making enough to afford normal living situation…'

På  tværs  af  forskelle  i  kultur  og  samfundsforhold, og med de amerikanske udøvere som forbilleder  vil  danske  udøvere  ikke  blot  relatere sig til træningsmåder, men også til de meget anderledes fortællinger om, hvad der skal til for at gøre sig gældende indenfor eliten - i MMA. Forventeligt vil danske udøvere implementere dele af denne fortælling i forhold til deres egen selvforståelse og identitet som MMAudøver.

## VÆGTTAB - ET REPERTOIRE AF HANDLEMULIGHEDER?

Alle MMA udøvere kæmper i en af ni vægtklasser.  Formålet  med  vægtklasser  er  at  skabe  en fair  og  sikker  kamp  og  minimere  risikoen  for skader (Jetton et al., 2013).

Udøverne benytter sig af diæt og dehydrering for at komme i kampvægt (Harries et al, 1998, s.115). Diæten finder sted de første syv uger af træningslejren op til kamp. Udøverne taber sig i denne  periode  individuelt  mellem  2-12  kg  fra deres  normalvægt,  som  oftest  ligger  en  til  to vægtklasser  over  deres  kampvægt.  Diætperioden kræver stor selvkontrol for at styre mængden og typen af mad, der må indtages, sådan at de samtidig får energi til at kunne præstere til træningen.

A: '…I try to put better food in my body, so I can get better results, because I have to be competitive  in  practice…  Everything  else becomes backburner basically. MMA is my no. 1 focus and I try not to break focus on that…'

Udøverne taler dog samtidigt meget om, hvor meget de elsker mad. Der er ikke noget værre end, at de ikke kan tillade sig at indtage store mængder  af  kulhydratrige  og  fedtrige  produkter.

Dehydreringen, finder sted en til syv dage op til indvejningen, og i den periode taber udøverne 2-11 kg. De hyppigst anvendte dehydreringsmetoder er waterloading 6 , saltbad, sauna, eller let  motion  på  løbebånd  med  sveddragt  på.  På trods af at udøverne har dehydreret sig utallige gange før, fylder denne proces meget i udøver- nes beskrivelse af deres forberedelse. Nogle udøvere betoner, at dehydreringen er hårdere end kampen og at de lider så meget, 'at det føles som at  dø'. Vægttabsprocessen er kampen før kampen og den ultimative test af deres selv-kontrol.

C:  'honestly,  cutting  weight  and  losing  all those  pounds  in  the  camp  and  the  final weight cut in the end, is probably the hardest  thing  I've  ever  done  in  my  entire  life. The  weight  cut  is  much  harder  than  the fight'

Der er ikke restriktioner for hvor meget vægt udøverne maksimalt må dehydrere sig (Jetton et al, 2013), og der har været flere eksempler på, at udøvere har urineret blod, skadet deres nyrer eller er døde i forbindelse med dehydreringsfasen. 7

Efter indvejningen er ingen af MMA udøverne klar til at træde ind i buret og kæmpe. De har brug for de 24 timer, der er mellem indvejningen og kampen til at genopfylde væskedepoterne via intravenøs behandling (IV) (Jetton et al, 2013). Udøverne ser IV som en form for sikkerhedsnet og forholdsregel - og en selvfølge, da de fleste i sporten benytter sig af det.

MMA udøverne er i forvejen til det ekstreme: den  ekstreme  kampform  og  det  ekstreme  livsvalg. At  vægttabsperioden  også  handler  om  at gå til kanten og helst lidt længere kan vel næppe  overraske,  om  end  denne  kamp  og  de  helbredsmæssige risici, der er på spil, ikke er synlige, når publikum ser de to udøvere brydes og slå hinanden til blods i buret.

Det  er  væsentligt  at  forstå,  at  vægttabsprocesserne også udgør en stor del af MMA udøvernes fælles  repertoire  af  handlemuligheder.  Når  formanden  for Canadian  Medical  Association opfordrer til forbud mod MMA grundet de fysiske skader (CMA, 2013), så skal det tilføjes, at sundhedsmæssige  såvel  som  etiske  overvejelser ikke kan reduceres til diskussioner om, hvad der foregår i kampen. I og med at MMA netop udfoldes efter  indvejningsregler,  der  giver  relativt  'friere' rammer for at presse kroppen til det alleryderste i forbindelse med dehydreringen, så er det mindst lige så væsentligt at få et større fokus på de implicitte koder og regler, der udfoldes ' backstage ' i forbindelse med vægttabet, og som dermed er med til at definere MMA udøvernes praksis. 8

## KONKLUDERENDE

Z: '…let's say the part of you like the beast, you  know  there's  no  way  that  you  can  express that in society. You know, if you do that in society, you'll go to jail. But some people have  that  side  of  their  personality,  so  this [MMA] is a way to channel that and sometimes  people  deal  with  their  frustrations  in ways  that  aren't  positive.  You  know,  but being a fighter is a way to channel all your negative energy and all your pain and everything  you  go  through,  into  something  you can turn positive. You know, there's a place, there's an outlet for you to express that side of yourself, that not everybody has'

Som det fremgår af citatet, betoner udøverne, at MMA giver mulighed for at følge sine dyriske instinkter og plads til at kanalisere frustrationer ud på en fysisk måde. Samtidig har vi netop vist i analysen af deres daglige træning og kampforberedelser,  at  deres  praksis  på  flere  måder  er præget af kontrol af disse 'kræfter'. Praksisfællesskabet  er  defineret  ved  en  socialisering  af, hvorledes træningen skal foregå - ikke mindst, hvordan MMA udøverne forventes at passe på hinanden  i  de  forskellige  sparringssituationer. Ligeledes er MMA udøvernes måde at organisere  både  deres  privatliv  og  livssituation  præget af  valg,  der  kræver  disciplin  og  investering  af vilje. Sagt på anden vis, så er 'bæstet' - det dyriske - som er forbundet med iscenesættelsen af kampene og udøvernes selvforståelse som MMA udøver, betinget af at de kan klare en træningsindsats, der kan sammenlignes med eliteidrætsudøvernes. Men til forskel fra for eksempel det nordiske ideal om at sørge for, at eliteidrætsudøverne  også  indgår  i  andre  handlekontekster end de, der har med deres sport at gøre, er MMA udøvernes måde at organisere deres liv på, karakteriseret  ved  et  totalt  engagement. For  at være MMA udøver må alt handle om MMA .

Det 'outlet' eller afløb, der henvises til i citatet,  hører  til  den  fortælling,  der  sammen  med iscenesættelsen af kampen i buret, er væsentlige for den kollektive repræsentation, der er forbundet med 'MMA's frontstage .' Træningsfællesskabet  -  backstage  -  er  dog  kendetegnet  ved særdeles  stærke,  næsten  familiære  relationer udøverne i mellem. I korthed: den vildskab, der slippes  løs  i  buret  næres  af  selvkontrol,  fysisk hærdning og stærke relationer.

En stor tak til udøverne og MMA klubberne: Alliance Training  Center,  Black  House  MMA,  Glendale  Fighting  Club,  Gracie  Barra  Burbank,  Hayastan  MMA  Academy,  Reign  Training  Center, Syndicate MMA, Systems Training Center og Xtreme Couture MMA .  Feltarbejdet havde ikke været muligt uden deres hjælp og velvilje.

## REFERENCELISTE

Brinkmann, S. &amp; Tanggaard, L. (red.) (2010) Kvalitative  Metoder .  1.  udgave,  1.oplag,  Hans  Reitzels Forlag.

Giddens, A. (1990) The Consequences of Modernity . Stanford, California: Stanford University Press.

Green, K. (2011) It hurts so it is real: sensing the seduction of mixed martial arts. Social &amp; Cultural Geography, 12 (4), 377-396.

Hammersley, M. &amp; Atkinson, P. (2007) Ethnography, Principles in Practice. 3 rd  edition, Routledge.

Harries, M., &amp; Williams, C. et al. (red.) (1998) Oxford textbook of sports medicine . 2.udgave. Toronto: Oxford University Press.

Henriksen,  K.  (2011) Talentudviklingsmiljøer  i verdensklasse . 1.udgave, 1.oplag. Dansk Psykologisk Forlag.

Henriksen, K. (2010) The Ecology of Talent Development  in  Sport .  PhD  Thesis  form  Institute  of Sports Science and Clinical Biomechanics, Faculty of Health Sciences, University of Southern Denmark.

Jacobsen, M. H.; Schiermer, B. (red.) (2013): Fænomenologi  -  Teorier  og  metoder .  1.udgave,  1. oplag. Hans Reitzels Forlag.

Jetton,  A.  M.,  Lawrence,  M.  M.,  Meucci,  M., Haines, T. L., Collier, S. R., Morris D. M. &amp; Utter, A. C. (2013) Dehydration and acute weight gain in  mixed  martial  arts  fighters  before  competition. Journal of strength and conditioning research , 27 (5), 1322-1326.

Larsen, C. H. (2013) 'Made in Denmark' - Ecological  perspectives  on  applied  sport  psychology and  talent  development  in  Danish  professional football. PhD Thesis form Institute of Sports Science  and  Clinical Biomechanics,  Faculty of Health  Sciences,  University  of  Southern  Denmark.

Massey, W. V., Meyer, B. B., &amp; Naylor A. H. (2013) Toward a grounded theory of self-regulation in mixed martial arts. Psychology of Sport and Exercise , 14 , 12-20.

Rooney, M. (2008) Training for Worriers. 1.udgave, Collins.

Spencer, D. C. (2009) Habit(us), Body Techniques and Body Callusing: an Ethnography of Mixed Martial Arts. Body &amp; Society, 15 (4), 119-143.

Wacquant, L. (2006) Body and Soul . Oxford University Press.

Wenger, E. (2008) Praksisfællesskaber .  1.udgave, 3.oplag. Hans Reitzels Forlag.

Woodward, T. W. (2009) A Review of the Effects of  Martial  Arts  Practice  on  Health. Wisconsin Medical Journal , 108( 1), 40-43.

## HJEMMESIDER OG RAPPORTER

CMA (2013) Reports to General Council 2013 . Hentet 7.juni 2015, fra https://www.cma.ca/ Assets/assets-library/document/en/aboutus/2013-05\_Board\_Stewardship-e. pdf#search=Mixed%20martial%20arts

Cruz, G. (2013) MMA fighter dies moments before Shooto's weight-ins in Brazil. Hentet 6.juni 2015, fra http://www.mmafighting. com/2013/9/26/4775208/mma-fighter-dies-mo-

ments-before-shootos-weigh-ins-in-brazil

Cruz, G. (2013) Shooto Brazil 43 canceled after Leandro 'Feijao' Souza's death. Hentet 6.juni 2015, fra http://www.mmafighting. com/2013/9/27/4776750/shooto-brazil-43-canceled-after-leandro-feijao-souzas-death

## NOTER

- 1 Kampen udkæmpes i et ottekantet bur, Octagon , som er et nødvendigt sikkerhedstiltag for at udøverne ikke falder ud af kampområdet.
- 2 Se eksempelvis http://ekstrabladet.dk/sport/taesk/ article4713197.ece
- 3 Vi har udført kvantitativ opgørelse af kvalitativt relaterede data, for at finde karakteristika hos alle 37 MMA udøvere.  Derefter  transskriberede  vi  fem  interviews,  á  25 min hver, der rammer bredt i forhold til alle udøvernes udtalelser.
- 4 12 transskriberede interviews, der varede i gennemsnittet 40 minutter.
- 5 Temaerne var: 1) Identitet 2) fællesskaber og privatsfære 3) fysiske og kropslige udfordringer 4) overlevelse i sporten.
- 6 3-4 dage før indvejningen, undlades alt salt i mad og drikke, og samtidig indtages en stor mængde vand.
- 7 En udøver tog eksempelvis imod en kamp med 5 dags varsel, da der var mulighed for en indtjening og for at fremme karrieren. Han endte med at urinere blod og fik skadet sine nyrer efter at have tabt næsten 11 kg på 5 dage. Et andet eksempel fra 2013: I forsøget på at tabe 5 kg i løbet af det sidste døgn op til indvejningen faldt en MMA udøver om i saunaen og døde kort tid efter af et slagtilfælde (Cruz, 2013a; Cruz, 2013b).
- 8 Der er  i  skrivende  stund  ved  at  blive  indført  et  forbud mod IV på mere end 6mL/t. i en prøveperiode på 3 måneder fra 1.okt.2015.