Venstrehåndslitteratur
Forfattere: Carl-Michael Edenborg
Tidsskrift: passage (2001-12-01)

## Venstrehåndslitteratur

## CARL-MICHAEL EDENBORG

Jeg bliver personlig. Jeg forsøger  at  erindre selvbio­ grafiske  fakta  omkring  temaet. Ja,  jeg  har  læst  og spillet  pik. Jeg  mindes  passager  som  har  narret  mig til  udløsning.  Men det mest slående er,  at  meget  af den pornografi,  jeg selv  ville  fremhæve og  forfægte og som har betydet noget for mit sind,  ikke er den, som har gjort mig mest ophidset og som har funge­ ret som stimulans for min krop. Batailles Historien om øjet har jeg aldrig revet den af til, den er alt for sub­ lim.  Ikke  heller  Reages O's  historie, den  er  alt  for pæn. Markis de Sade har dog fungeret; jeg husker i særdeleshed scenen med  de libertinske kloster­ munke i Justine. Apollinaires De elvatusen  spona  (Les onze  milles  verges), den  mest  fantastiske  pornobog som nogensinde er blevet  skrevet,  er  problematisk; den komiske subversion af den pornografiske genre, som er blevet gennemført i enhver  scene ved at po­ eten  introducerer  vanvid, overmål  og  karnevalsk vold,  har  udgjort en hindring.

skelse, som ligger i pornografiske passager i i øvrigt veltilpassede  tekster,  kan  være  stærkt  effektiv.  Det første eksempel, som jeg kommer til at tænke på, er Ian Flemings pornografiske og sjældent læste James Bond-bog Elskede spion, som jeg læste som teenager. (Noget  li gn ende  opstår  i  film  med  pludselige  sex­ scener - som h yp nose-stripteasen  i Bo Widerbergs Ådalen -31). Spørgsmålet er,  om  sådanne  sekvenser måske  snarere  skal  ses  som  teasers,  som  en  del  af forberedelserne til onani.

Faktum  er,  at  jeg  mest  af  alt  har  elsket  dialog­ afsnittene i klassiske pornotekster af underholdnings­ karakter,  som Emmanuelle, Flossie,  Josefine  Mutzen­ bacher. Typisk er dette afsnit fra Flossie, som jeg tøver med  at  citere,  eftersom  det  har  ledsaget  så  mange orgasmer,  men det er nu lang tid siden, og den per­ son er død,  så  her kommer det:  "Kom guddomme­ lige,  vidunderlige  pik!  Knep  mig,  knep  mig,  knep mig,  knep  mig  længe  og  hårdt,  knep  mig  og  skån mig  ikke ...  "  ("Kom gudomliga,  d yr kansvarda  kuk! Knulla  mig,  knulla  mig, knulla  mig,  knulla  mig lange och hårt,  knulla mig och skona mig inte  ...  ". Oversættelse  af Per  Meurling,  den  sa gn omspundne stalinist-pornograf.)

En anden form for tekstuel liderlighed genfindes i normallitteraturens sexpassager. Faktum er,  at den usikkerhed  hvor  langt  vil  det  gå?  -- og  overra- Undtagelsens  modsætning  er  monotonien.  Og hvis  undtagelsen  er  det,  som  - i  form  af  teasers  først vækker liderligheden, er monotonien det,  som gelejder selve pikspilleriet. De uartige ord, repetitivt opstillede, monotont indbankede, ledsager den hjer­ nedød,  som  orgasmen  udgør.  De  idioter,  som  har for vane at anklage Markis de Sade, eller pornografi i  almindelighed, for  at være kedsommelig,  har  ikke forstået monotoniens grundlæggende betydning, samtidig med at de giver udtryk for den forskel, som jeg hentydede til i begyndelsen, mellem pornografi­ ens  p-værdi  og  litteraturens forstyrrelser. Litteratu­ rens  forstyrrelser  opvækker  ånden,  ryster  kroppen, foruroliger og forvandler. Men for at lokke kroppen til at sprøjte i seksuel konvulsion kræves monotoni­ ens rytme, som er den samme som driftens malende arbejde.

Jeg  ridser  de  monotont  genta gn e  ord  ind  i  sindet, idet jeg  læser  dem. Jeg  tror,  at al litterær onani  må graveres for at fungere. Faktum er,  at jeg h yp pigere bliver  ophidset,  når  jeg  skriver,  end  når  jeg  læser. Men at skrive,  virkelig  skrive  med  fingrene  på  ta­ staturet,  står  i  modsætning til at spille  pik,  konkur­ rerer med det, erstatter det. Det kan til og med fun­ gere  på  samme  måde,  som  vi  kender  det  fra  den klassiske  sublimerings love: at  fortsætte  med  at skrive mens ståpikken dunker mod skrivebordskan­ ten, skrive mod erektionen, på trods af erektionen bekæmpe levet seksualitet med skreven seksualitet.

Jeg plejede at drømme om en syntese mellem bo­ gen og kønsdelene: omslaget skamlæber, indbindin­ gen et svulmelegeme, læsningens æggende pirring  ... blikket  som  kildrer  blækkets  nerver...  Vedblivende udgiver jeg bøger på mit forlag og har en indre fan­ tasme om at lade dem indbinde i menneskehud, el­ ler  i  hvert  fald  at  hvert  omslag  skal  trykkes  med

nærbilleder  af  menneskehud med rynker, porer, hår­ vækst...  Hver  gang  jeg  skal lave et nyt omslag til en bog, tænker  jeg  mig  et  nærbillede af et kønsorgan. Nogle gange har jeg fuldført impulsen. Som oftest fornægter jeg den, arbejder  forbi  den.  Ligeledes drømmer jeg om at være por­ nograf,  virkelig  være  porno­ graf og udsprede ord, som får læseres  og  læserinders  fingre til at bevæge sig ned til underlivet, ind i  det  pulse­ rende  kød  som  Per  Meur­ ling, der uagtet at han er død, f'ar  kønsorganer  til  at  fyldes med blod.

Den  afsidesliggende  virke­ lighed  bagved fantasmen be­ arbejdes under tiden med indføjede metonymier:  orden er som vira eller skal, rester af mit  skind,  enkelte  hudceller gennem separation og adskillelse - og måske skabes begæret netop af denne separation. En gang er for­ skellen  på  ejendommelig  vis  blevet  overtruffet;  jeg fulgte  min  kæreste,  som  havde  fået  til  opgave  at vande  en bortrejst  nabos  blomster. På  hendes  nat­ bord lå Venus i piils, i min oversættelse og fra mit for­ lag;  jeg  bliver  ikke tændt ved tanken om kvinden i sengen med min bog mellem hænderne, med mine ord lydende i sin hjernemasse,  men den tilfredsstil­ ler for et øjeblik pornografens fantasme.

Det er jo  ikke bare sådan, at det sociale fungerer

som  leder  sig  videre  ind  i  læsernes  kroppe...  på samme måde som Lucret beskriver synets mekanik. Denne fantasme om nærvær, konkret seksuelt nær­ vær,  ledsager  skriften,  på  trods  af  at  denne  lever som et element i den solipsis­ tiske masturbation - det siver helt konkret ind og undergra­ ver den: storesøsteren som ir­ r iteret  banker  på  toiletdøren, mens lillebroren sidder og ri­ ver den af og tænker på hende. Den ophidsende tanke om mødet forstyrres af netop mødet.  Det  er også derfor den  forstyrrende,  kommuni­ kerende  litteratur  ikke  egner sig  til  onani.  Den pornutopi­ ske  tekst  kræver  et  mono­ mant, solipsistisk indslag.

Den pikspillende som læser har  ganske  enkelt  en særskilt  renhed,  en  finhed  i sine blodkar. Seksualiteten befries fra sin egen træge vir­ kelighed  i  teksten,  det  lyder som en kliche, men ingen vir­ kelighed, ingen film, intet bil­ lede  kan  vække  den  samme lethed, samme sublime

bæven,  samme,  jeg  tøver  med  at  sige  det,  renhed, som den som river den af med en bog i hånden.

På dansk ved  Jan Backlund og Camilla Skovbjerg Paldam