At leve uden noget hvorfor. Om Meister Eckehart, livets og bogstavets mester
Forfattere: Katja Brøgger Jensen
Tidsskrift: passage (2004-12-01)

OT TP

være

onstr

n on

ingfo

n ho

og p

Ifølg

prol

af Ir

alder

v bla

I'stod

inger

orstar

ønste

mistis

ide m

nåske

onisk

"Vi har allerede avlet alt for m

fortsætter citatet fra overskrifter

Ecos i Middelalderens Genkomsı

skriver, at som alle andre drøs

men om middelalderen været

stiske forvridninger. Derfor sk

## "Længe leve middelalderen og drømmen om den, når bare fornuften ikke sover"

som Søholm skriver, alle enh

epoken ad absurdum.

I dag vil vi være tilbøjelige ti

deren som en mosaik af forskel

ter sig en homogen og fuldstæ

refleksioner over perioden bliv

"Vi har allerede avlet alt for mange uh yr er". Således fortsætter citatet fra overskriften. Ordene er Umberto Ecos  i Middelalderens  Genkomst  og  andre  essays. r  Eco skriver,  at  som  alle  andre  drømme  har  også  drøm­ men  om  middelalderen  været  skueplads  for  fanta­ stiske  forvridninger.  Derfor  skal  man  være  varsom med,  advarer  Eco,  at  behandle  det  som  homogent, som ikke er det. Som også Kirsten Søholm fremhæ0ver i dette temanummer i sin artikel "Hvornår slutter middelalderen?", leger Eco ironisk med "Ti måder at drømme  om  middelalderen  på".  Herved  fører  han, som  Søholm  skriver,  alle  enhedskonstruktioner  om epøken ad absurdum.

## Indledning

## KATJA BRØGGER JENSEN

tilpasser vi kommunen, universitetet og de små mid­ delalderkirker, ikke for at betragte dem, skriver Eco, men for at blive boende i dem. Med andre ord udgør middelalderen, ifølge Eco, Europas og den moderne kulturs støbeske. Og derfor drømmer vi om den. Fordi vi kontinuerligt tilpasser middelalderen, og ikke forsø­ ger at rekonstruere den ud fra forestillingen om en en­ hed og ægthed, er drømmen om middelalderen ikke drømmen om middelalderen, men om en middelalder. Middelalderen er med andre ord genstand for konti­ nuerlig og levende konstruktion.

I dag vil vi være tilbøjelige til at betragte middelal­ deren som en mosaik af forskelligheder, som modsæt­ ter  sig  en  homogen  og fuldstændig  udlægning. Vores refleksioner  over perioden bliver  konstruktive  udkast til  et heterogent billede. At historien er  genstand for konstruktion,  skriver  Benjamin  i Uber  den  Begrijf der Geschichte (1932), og  netop  denne  indsigt har  kende­ tegnet det 20. århundredes omgang med historien.

## Levende konstruktioner

Det, vi har tilbage fra middelalderen, lige fra almin­ delig  forvaltning,  kommunen,  universitetet, stridig­ heder mellem verdslig og gejstlig magt til de stadig fysisk fremtrædende bygninger, som eksempelvis små middelalderkirker, tilpasser vi os hele tiden praktisk. Hermed adskiller vores omgang med middelalderen sig fra  vores omgang med den klassiske oldtid, som vi  i  højere  grad rekonstruerer, mener Eco. Man  går på galleri  med buster af  filosoffer, og  når  det  vak­ lende  Colosseum stives af  eller Akropolis renses, er det med henblik  på  at  blive  betragtet. Til  gengæld Ecos "egen" middelalder skal forstås som en over­ gangstid, en tidsalder med mangfoldighed og plura­ lisme. Ifølge Eco :fremtræder denne middelalder som en  interessant  tidsalder,  fordi  kortene  blev  blandet på ny. En tidsalder, hvor den store knaphed'stod side om  side  med  nye  opdagelser  og  forestillingen  om nye måde; at leve på. Og det er i denne forstand, at middelalderen interesserer Eco - som et mønster der fungerer perspektivisk og, tilføjer han, optimistisk for vores samtid. Det er den grådige, altfavnende mang­ foldighed, som vores tidsalder, ifølge Eco, måske vir­ kelig har tilfælles med middelalderen. 2

Drømmen  om  en  middelalder  er  en  ironisk  de­ montering af middelalderen.  "Længe  leve  middel­ alderen  og  drømmen  om. den"  er  derfor  en  form for  dobbeltspundet  ironisk  hyldest  til  vores  konti­ nuerlige, nogle  gange  krigeriske, nogle  gange  om­ gængelige, men sikkert altid problematiske, omgang med vores moderne kulturs opkomst. Men når Eco tilføjer  "når  bare  fornuften  ikke  sover",  er  det  en understregning  af,  at  drømmen,  i  sin  egenskab  af konstruktion, opløser forestillingen om den museo­ logiske  rekonstruktion  af  middelalderen. Vi er hen-

0

vist til drø=en om en middelalder. Med andre ord er vi i vores omgang med middelalderen henvist til en mosaik af levende konstruktioner, hvis flerhed afviser ideen om det homogene og de deraf avlede uhyrer.

## Historiesyn

Følger  vi  Ecos  betoning  af  en  historisk  kontinuitet mellem  middelalder  og  moderne  kultur, er  middel­ alderen på en vis måde stadig levende. Derfor er det måske  også  mere  adækvat,  hvis  vi i  talen  om  mid­ delalderen betegner den med begrebet periode frem­ for epoke, selvom  periode  og  epoke  i  dag  anvendes s yn onymt. Epoke indikerer dog et klart  tidsskel eller noget skelsættende og  dermed  også  noget  afrundet. Vi  taler  om  en  epokes afslutning. Men som allerede antydet ovenfor  strækker  middelalderen sig dels ind i  vores  moderne kultur, dels er det  vanskeligt nøjag­ tigt at sige,  hvornår  den såkaldte middelalder starter, og  hvornår  den  slutter.  Derfor  er  begrebet  periode måske  mere  betegnende. Det  ko=er  af  det  græ­ ske periodos, som  er  sa=ensat af peri, omkring,  og hodos, vej.  Og  måske  kan  man  med  fordel  anskue middelalderen som en art vej, strækning eller forløb i historien, mere end den er en klart afgrænset epoke. Hvorledes vi vælger at omtale historien og historiske forløb i  det  hele  taget  har  imidlertid  også  historie­ filosofiske  implikationer. Hvad  historie  overhovedet er,  er  et  principielt,  men  måske  også  et  ubesvarligt spørgsmål.  Måden  at  tale  om  historien  på  afslører imidlertid nogle historiefilosofi.ske præmisser. Et mu­ ligt  histories yn kan  være  det  eskatologiske  historie­ syn, som i og med kristendommen har præget vores europæiske historie. En helt anden opfattelse af histo­ rien er den nyere positivistiske opfattelse, at historien er  en  række  begivenheder, som følgelig kan  ordnes på mangfoldige måder alt efter hvilket princip, vi vil­ kårligt vælger at klassificere efter. Heideggers reflek­ sioner  over  historien  som  værenshistorie  er  en helt tredie  mulig  måde  at  bedrive  historietænkning  på. For Eco er middelalderen en blanding af konstruktive udkast og praktisk tilpasning. Derfor må der bag hans refleksioner ligge, hvad vi kan kalde et d yn amisk hi­ stories yn ,  som  åbner  muligheden for  at  betragte  hi­ storien som en dialektik imellem brud og kontinuitet. Men uanset historiesyn er vi henvist til at anvende de

0

akademiske  konstruktioner,  som  periodebetegnelser er, fordi de udgør et vigtigt hjælperedskab, når vi skal forholde os til historien.

Man kan som Eco tale om middelalderen som en form for  overgangstid, forstået på den måde, at det årtusinde  fra antikkens ophør til  renaissancen,  som vi skal forsøge at indkredse, viser sig som uh yr e sam­ mensat og præget af en utrolig mangfoldighed. Med betegnelsen middelalder er  man  selvfølgelig  øjeblik­ kelig i  fare  for  at  gøre sig skyldig i en reduktion af denne tid til en blot og bar overgang mellem antik­ ken og renaissancens såkaldte genoplivning af antik­ ken. Men middelalder er nu engang den betegnelse, der er blevet overleveret.

Graden  af  konstruktion  og  periodiseringsproblematikken, som  her  er  medreflekteret,  skulle  imid­ lertid  nødig  betyde, at  vi  henfalder  til  tavshed. Der er både historiske og idehistoriske markører, som er 'væsentlige  for  orien:teringen  i  middelalderen  som periode betragtet.

## Den tidlige middelalder

Romerrigets opløsning  i 400-tallet markerer en form  for  overgang til den  tidlige  middelalder. 3 Alt afhængig  af  akademisk  tradition,  tematisk  oriente­ ring  og  geografisk  fokus  vil  cæsurerne  imidlertid af  gode  grunde forskyde sig, både  hvad  angår  mid­ delalderens "start" og "afslutning" og hvad angår de. tidsafsnit, man traditionelt inddeler middelalderen i. Overordnet kan man dog  sige, at tiden fra ca. 5001050 ofte betegnes den tidlige middelalder, tiden fra ca. 1050-1300 højmiddelalderen og endelig perioden fra ca. 1300-1550 som senmiddelalderen.

I  410  erobrer  goterne  Rom,  og  i  476  afsættes den sidste  vestromerske kejser. I  det  5. århundrede er  :&amp;ankernes  konvertering  til  vestlig  katolsk  kri­ stendom  også  historisk  afgørende.  Her  starter  et forbund mellem :frankerne  og pavestolen, der med tiden  var med til at adskille den vestlige  (romerske, latinske)\_ og den østlige  (byzantinske, græske)  kris­ tendom.  Fra  midten  af  det  8.  århundrede  overgår kongemagten over :frankerne til den slægt, der siden blev benævnt karolingerne. Karl den Store (Carolus Magnus) krones til kejser i Rom i år 800. Den efter­ følgende  kulturelle  udvikling, der  er  tæt  knyttet  til let oversan s særligt I

chun

- TIAL -

t for

moti

aton fo

er er

dier:

torik

pad.

g.de

vend

er til

lut

" ma

antikke tradition.

Kristi føds

nesket son

1 00 =

se til

af afgøren‹

eng er imidlertid,

r ofte bliver sam-

ordi kristendom-'

en

Karl den Stores initiativer, er siden blevet kaldt den Karolingiske Renaissance. Med  kroningen  formali­ serer  pavestolen  sin  alliance  med  frankerne, hvilket formentlig er en delfaktor i den politiske udvikling, der fører til adskillelsen mellem den vestlige og øst­ lige  kirke,  som bliver  en realitet i  og  med  bruddet med østkirken ved det Store Skisma i rn54.

En måde at beskrive overgangen fra oldtid til mid­ delalder på er  selvsagt  kristendommens fremmarch. Antikken er præget af, hvad Anders Nygren beteg­ ner som den platoniske Eros-tanke som grundmotiv. Den nye kristendoms grundmotiv er, ifølge Nygren, Agape-tanken. Både  begreberne  Eros  og Agape  be­ tegner kærligheden, men grundmotiverne er, ifølge Nygren, væsensforskellige. Den græske kærligheds­ tanke, Eros, er  motiveret,  den  er  en  længsel  og  en higen. Den stræber opad og er menneskets vej til det guddommelige  eller  det  oversanselige,  om  man  vil. Eros  er  nedlagt  i  mennesket  som  en  form  for  stræ­ ben. I den platoniske version, som Platon (ca. 428/27348/  47 f.kr.)  blandt  andet  udtrykker  i  Erosmyten  i dialogen Faidros, er Eros indfældet i mennesket som en  form for erindring om en skuen af Ideerne, som \_  forårsager- en .  dragning  opad.  Eros  er  en  form  for trinvis ✓ opstigen.  Den  er  kærlighed  til  eller  netop begæret efter det sande, det skønne og ,det gode, som det  også  fremgår  af  Platons Symposion. I  nyplato­ nismen  hos  Plotin  (ca. 205-270) både  skærpes  og omformes Eros således, at der sker en form for skred fra Platons metafysik  til en mere eksplicit  (mystisk) religiøsitet hos  Plotin. I Plotins Enneader er  get  helt afgørende sjælens  tilbagevenden  til Det Ene. Gennem Augustin (354-430) og Pseudo Dionysios (ukendt for­ fatter, afhandlinger og  breve dukkede op i slutningen af  det  5. århundrede)  viderebringes  den nyplatoniske Eros-tanke  og  f'ar  dermed  også en central  placering i middelalderens katolske kristendom.

Den  kristne  kærlighedstanke, Agape,  er  spontan og  umotiveret,  og  den  har  åbenbaringens  karak­ ter. Agape  er  Guds  vej  til  mennesket  og  er  derfor nedadstigende  kærlighed.  Skellet  mellem  Gud  og menneske  er  her  absolut  og  kan  ikke  af  menne­ sket overskrides. Her er mennesket overladt til Guds kærlighed  og  nåde. Man kan sige, at Gud er Agape i  kristendommen, hvor  det  guddommelige i  en  vis forstand er genstand for Eros i den antikke tradition. Det afgørende i  denne sammenhæng er imidlertid, at disse to forskellige grundmotiver ofte bliver sam­ mentænkt i  middelalderen. Dels  fordi  kristendom-' mens  opkomst  og  den  antikke  tradition  i  en  lang 0 -periode sameksisterede. Dels fordi de forfattere (her tænkes  særligt  på  Augustin),  der  i  årb,undrederne efter  Kristi  fødsel  bidrog  med  skrifter,  der  skulle blive  af  afgørende  betydning  for  middelalderen,  på den  ene  side  var  placeret  i  en  antik  kultur,  men på  den  anden  side  også  var  inspireret  af  den  nye religion,  kristendommen. Augustin  har  en  enorm betydning,  særligt \_for  middelalderens  latinske  kri­ stendom. Han  f'ar  dels  en  reel  indflydelse  gennem sine  skrifter,  dels  f'ar  han  en  næsten  symbolsk  be­ tydning for  overgangen  fra  oldtid  til  middelalder, når man i dag kigger tilbage. Han vokser  nemlig op midt i et tidsskifte. Han er født i Nordafrika og  op­ lever  i  sin  levetid romerrigets forfald, allerede i 4m erobrer  goterne  jo  Rom, som  også  nævnt  ovenfor. Allerede  på Augustins  tid  var  den  græske  og  den latinske verden delvist to adskilte verdener.Augustin benyttede  eksempelvis  latinske  �versættelser  i  sine bibelstudier., Fra 3 84 underviser Augustin i retorik i Milano. I begyndelsen er  han tilhænger af manikæ­ ismen, men i sine år i Milano møder han en kristen­ dom, der  er  farvet  af  nyplatonismen. Han  studerer Bibelen  og  Plotins  skrifter. I 391 bliver  han  biskop 1 Hippo, hvor han forbliver  til  sin  død. Augustin  er forfatter  til  adskillige  værker. Confessiones (Beken­ delser)  og De  civitate  Dei (Om  Guds  stad)  regnes for  nogle  af  hovedværkerne. Confessiones må  siges at  være  et  skelsættende  værk  i  europæisk  litteratur al  den  stund, at  der  her  er  tale  om det  første  genu­ int  selvbiografiske  værk. Det  handler  om Augustins bekendelser  til  Gud  og  skildrer  blandt  andet  hans omvendelse  til kristendommen. Undervejs i  værket foretager  Augustin en læsning af platonikernes skrif­ ter  og  vurderer dem i forhold til den kristne tanke. Bog 1-9 udgør den egentlige selvbiografi, hvor Bog rn-13 er skrevet under en mere almen synsvinkel og derfor er mere filosofisk prægede. Om end han også i Confessiones gør op med dele af det platoniske tan­ kegods, er  hans  tænkning  dog  synkretistisk  og  ud­ folder sig i et grænseområde mellem kristendom og

-

- - -

-------

nyplatonisme. Denne synkretisme spejles netop i en spænding  mellem  grundmotiverne  Eros  og Agape, som senere skal blive karakteristisk  for  middelalde­ ren.  Eros-motivet  træder  i Confessiones stærkt  frem i  Bog  7, 17. I Bog  7, 9 opregner Augustin forholdet mellem  de  platoniske  skrifter  og  det  kristne  bud­ skab,  og  dette  afsnit  kan  også  læses  som  en  meget flot  tematisering  af  henholdsvis Eros  og Agape,  og på hvilke punkter de to motiver kolliderer - mellem linierne forstås. Den  nyplatonisk inspirerede  mystik. i  middelalderen er  blandt andet særligt inspireret af Augustins  tanker  om  Guds  spor  i  verden  og  hans illuminationsteori. Gennem hele middelalderen hen­ vises der dog, også i forbindelse med statsteori, i det hele  taget  til Augustin  som  autoritet  og ideologisk bagland. Selv Luther påkalder sig i 1500-tallet Augu­ stin som autoritet i diskussionen om menneskets frie vilje.  Pseudo  Dionysios  har  også  med  sin  mystiske, negative  og  nyplatonisk  inspirerede  teologi,  som er gennemstrømmet  af  Eros,  udgjort  en  kilde  for  den latinske  kristendoms  udvikling.  Den  vestlige  teo­ logi  har  dog  væsentligst  sit udspring  hos Augustin, hvor den østlige teologi i højere grad er,påvirket af Pseudo  Dionysios  og  ikke  mindst  Gregor  af  Nyssa (335-395).

## Højmiddelalder

Tiden fra 1050-1300 er præget af pavedømmets stor­ hedstid i  Europa,  men  også  Investiturstriden i  star­ ten  af  perioden, dvs. striden  om  retsopfattelsen, og ikke  mindst  universiteternes  opkomst,  som  er  helt afgørende  i  den  europæiske  videnskabs  udvikling, kendetegner perioden. To af flere afgørende univer­ sitetsdannelser var Paris og Bologna, som var inddelt i  de  fire  fag  teologi, jura, medicin og  artes liberales. Til dette tidsafsnit hører imidlertid også den vestlige udgave af hellig  krig: korstogene, om end ideen om korstog  fødes  langt  tidligere.  Pave  Urban  II  spiller en  væsentlig  rolle  i  udformningen  af  korstogene. Kirken inddrager krigerstanden, men herudover fø­ res  også  en  omfattende  kampagne  med Urban  II i spidsen. Selv i menighederne prædikes der om kors­ togene mod de vantro, hvilket betyder at ideen også forplanter sig i de lavere befolkningslag.  Korsfarerne erobrer Jerusalem  omkring  år  1099.  Efter  en  lang årrække med tab og genvindelse af Jerusalem taber korsfarerne endeligt  Jerusalem i 1244. Tiden præges desuden af utallige konflikter og forhandlinger mel­ lem paver  og  kejsere.  Og ikke  mindst  understreges kløften  og  konflikten  mellem  den  vestlige  og  den østlige kirke med det massive angreb på den byzan­ tinske kirke ved korstogserobringen afKonstantino­ pel i 1204.

I  det  12.  århundrede  sker  der  en markant udvik­ ling  af  det  intellektuelle  liv,  som .· forårsager  visse brydninger  mellem  klostertraditionen  og  det,  man kan kalde den professionelle  teologi, som foregår på skoler i  byerne. Munkenes  skrifter  har  ofte  litterær karakter, hvor "skoleteologernes" skrifter bærer præg  af  at  være  udarbejdet  i  forlængelse  af  fore­ læsninger  og  disputationer.  Begge  traditioners  in­ tentioner kan måske siges at være karakteriseret ved opbyggelighed,  men  hvor  fokus  var  på  frelsen  hos munkene,  var  en  ny  form for  videnskabelighed  på spil  hos  "skoleteologerne." Den  nye  videnskabelig­ hed betegnes skolastikken og praktiseres ved katolske læreanstalter  og  universiteterne.  Den  tidlige  skola­ stik, som var præget af nyplatonisme, placeres tradi­ tionelt fra det 9. til  det  12.  århundrede  og højskola­ stikken  i det 13.  århundrede,  som  hovedsageligt baserede sig på  latinske  oversættelser  af Aristoteles' værker.  Sammen  med  de  arabiske  Aristoteleskom­ mentarer  studeres  altså Aristoteles'  værker, og  man kan  sige,  at  en sammentænkning  af  kristen  teologi og aristotelisk filosofi kulminerer med  domini­ kaneren  Thomas  Aquinas' (1225-1274)  filosofisk­ teologiske  system,  som  den  katolske  kirke  senere tog til sig. Hele  denne udvikling i den intellektuelle bestræbelse  er  tæt  forbundet  med  den  eskalerende urbanisering  i samme  periode. De  intellektuelle kræfter  er samlet i  byerne, og  universitetet, som var en helt  ny  institution  udsprunget af  skolerne, er  fra starten  international  i  sin  horisont.  Der  blev  ikke sat  nationale  eller \_ sociale  grænser, hvilket  betyder, at  en  ny  "samfundsgruppe" her  træder  ind  på  den europæiske arfna. De  gamle klosterskoler står hur­ tigt  i  skyggen  af  de  nye  universiteter,  til  gengæld overtager  de  nye  tiggerordner,  :franciskanerne  og dominikanerne, i kraft af deres mere "urbaniserede" karakter,  universiteterne.  De  nye  ordner  er  under-

0

. al le

re afin

naiss

lemgaer

d pa

anisi

si-·

g, 55

e dogm

suve:

iden

og d

lius f

lle, 1

liot

på

at

rende

..

lagt  et  strengt  fattigdomsideal  og  er  som  vandrere knyttet  til  byerne  og  ikke  landet,  hvor  det  gamle munkevæsen havde resideret med blandt andet jord­ besiddelser  som  grundlag. Tiggerordnerne  er  ikke indadvendte  på  samme  måde  som  de  tidligere  be­ vægelser, men vil tjene kristenheden i  verden, hvil­ ket  betyder  dialog  med  andre  mennesker,  hvilket igen også bliver en  vej fra klosteret til verden. Disse ordner  organiseredes  i  begyndelsen  af  det  13.  år­ hundrede. I  tilknytning  til  tiggerordnerne  og  deres fattigdomsideal  opstår  desuden  en  række  folkelige religiøse  bevægelser, herunder  også  kvindebevægel­ ser. Ud  over  disse  opstår  endvidere  en  lang  række såkaldte  kætterbevægelser, men  hvad  der  afgjorde, at  den  ene  bevægelse  fremfor  den  anden  blev  an­ erkendt af.kirken fortaber sig ofte i tågede politiske og,· synes  det  indimellem,  vilkårlige  bestemmelser. Imidlertid  er  det  gennemgående, at  sekter, der  ba­ serede sig på  dualistiske  dogmer, ofte kom i inkvisi-­ tionens søgelys. Dog er nogen gennemgående kon­ sensus fra kirken  svær  at  finde, og  når  eksempelvis en  stor  dominikansk  profil  som  Meister  Eckehart i  1329  bliver  dømt  ved  en  pavelig  bulle, lugter  det -- mere  af-.interne  stridigheder  og politik end  klar konsensus om udlægningen af dogmerne, især fordi :franciskanerne  og  dominikanerne  i  1233  rar  over­ draget ansvaret for den pavelige inkvisition af paven. Det  13.  århundredes  Europa  udmærker  sig  således ved  en  intellektuel  intensivering  i  kraft  af  de  nye universiteter, som  yderligere  undergår  en  betydelig udvikling i løbet af 1300-tallet, og i kraft af, at man i dette århundrede har adgang til størstedelen af den antikke, arabiske  og jødiske  videnskabelige  overle­ vering.  Og  det  vil  være  rimeligt  at  sige, at  funda­ mentet  for  det  15., 16. og  17. århundredes  kraftige ekspansion inden for videnskaberne findes her, alene i kraft af, at universiteterne åbner muligheden for en ny· organisering  og  systematisering  af  tænkningen, og  at der gennem overleveringerne akkumuleres ny viden.

## Senmiddelalder

Omkring  1300  var  Paris  centrum for  de intellektu­ elle kræfter i Europa. I senmiddelalderen er det imid­ lertid  de  store  norditalienske  byer, som  dominerer handlen i Europa. I økonomisk styrke og kultur er de resten af  Europa overle gn e. Med den øgede urbanise­ ring følger  også en ekspanderende  markedsøkonomi. Det bliver eksempelvis en mulighed at optage lån hos finansmænd. I 1300-tallet  bliver  pavedømmet i Avig­ non  (hvor  det  i · en  periode  er  placeret  i  stedet  for i  Rom)  en  økonomisk  stormagt. Avi gn on-paverne har udviklet et omfattende beskatningssystem og den italienske  handel  og  den europæiske kirkeledelse  har således mange fælles økonomiske interesser. Det bety­ der, at italiensk økonomi og politik i løbet af  1300- og 1400-tallet knyttes til  paven. Den  økonomiske udvik­ ling udfordrer den kanoniske ret, åer er baseret på en anden  samfundsstruktur  og  ikke  tillader  eksempelvis rentetagning. Spændingen  mellem  den  kanoniske  ret og  romerretten bliver  derfor  skærpet. Den økonomi­ ske  ekspansion  giver  sig  udtryk  i  en  kulturel  blom­ string, nemlig den Italienske Renaissance.

Hele denne  proces  fører  til  nye  praktiske  indstil­ linger  til  eksempelvis handel� men  også til  ny  poli­ tisk teoridannelse. Nye statsteorier imod papalismen og for kejsermagt ser dagens lys. Marsilius fra Padua (1275-ca.1342)  er,  ud  over  at  være  jurist,  også  en af  disse  nye  statsteoretikere. I  skriftet Defensor Pacis (Fredens  forsvarer/  opretholder)  taler  han  med  af­ sæt i princippet om folkesuverænitet for kejsermagt og  imod pavemagt. William fra  Ockham  (ca. 12851349)  er  en  anden betydelig kritiker  af  papalismen. Han er dog i  udgangspunktet  skolastiker  og  teolog og  til  og  med  optaget  i  Franciskanerordnen.  Men efter  en  konflikt  med  paven  i  Avi gn on, Johannes XXII, der pga. anklager om kætteri i 1328 anbefaler fordømmelse  og  ekskommunikation af ham, flygter han til Miinchen, hvor kejser Ludwig af Bayern re­ siderer, for  at :fa  beskyttelse. Her  bruger  han  resten af  sin  tid  på  at  udvikle  kritik  af  paven  i Avi gn on. Han er førende  blandt .senfkolastikkens  kritikere  af 1200-tallets aristotelianisme og mente ikke, at tro og vid�n  kunne  forenes og  dermed  heller  ikke  kristen teologi  og  aristotelisk  filosofi, hvilket  jo  var  pro­ jektet  for  blandt andet Aquinas, om, end  også  han, trods  sammentænkningen,  skelnede  skarpt  mellem åbenbaring og fornuft.

1300-tallet  er  desuden  præget  af en  kraftig  be­ folkningsreduktion i det sydlige, vestlige og nordlige

C

Europa, og væksten tager først rigtig til igen i anden halvdel af 1400-tallet. Middelhavslandene er de stær­ kest urbaniserede lande, men i løbet af højmiddelalde­ ren gennemlever også  Vest-, Mellem- og Østeuropa en markant urbanisering. Men med befolkningsreduktio­ nen i 1300-tallet stopper b yv æksten flere steder. Det er dog ikke noget entydigt billede. Flere steder blomstrer byer  samtidig  op  og  efterlader  sig  f.eks.  flere  store bygningsværker fra perioden. Byen som fænomen bli­ ver  faktisk  styrket  i  løbet  af  senmiddelalderen,  trods krisen. En  af  årsagerne  til den  markante  dødelighed i  13  oo-tallet  er  formentlig  pestepidemierne, der  hær­ gede Europa. Men den nøjagtige sammenhæng mel­ lem dødeligheden og den demografiske og økonomi­ ske  kriseudvikling  er  for  historikerne  svær  at  afgøre, ligesom årsagerne  til den tiltagende vækst efter  1450 også er svære at afgøre.

Ud af landsbykollektiver  udvikles i  slutningen  af højmiddelalderen den såkaldte 'kommune, som blev en retskommune, der var knyttet til bønderne. Kom­ munalismen kommer  til at præge senmiddelalderen, men  i  en  stadig  konflikt  med  feudalismen.  I  takt med byens  vækst  brydes  også  det  kirkelige  uddan­ nelsesmonopol, blandt andet i kraft  af, at flere  uni­ versiteter  bliver  afhængige  af  økonomisk  støtte  fra byerne. Hvor det i højmiddelalderen var kirkens og feudaladelens normer, der var i højsædet, skulle det i senmiddelalderen i øget omfang blive borgerskabets økonomiske og politiske idealer, der kom til at præge samfundsudviklingen. Om end der  med borgerska­ bet  er  tale  om en  øget  sekularisering, er  det  stadig en  religiøs 'livsanskuelse,  der  hersker.  Der  er  dog undtagelser, eksempelvis den italienske diplomat og filosof Niccolo Machiavelli  (1469-1527) fra Firenze, hvis  ideal  var  en  republik. Man må  imidlertid  sige, at  antiklerikale  holdninger  i  det  hele  taget  bliver mere  udbredte  i  senmiddelalderen.  Den  markante udvikling, der sker i senmiddelalderen er således tæt knyttet til byerne, og reformationen i 1500-tallet er overvejende  et  byfænomen. I  takt  med  den  øgede produktion i  de  største  byer  sker  der  også  en  øget proletarisering. B yv æksten betyder, at fattigdommen generelt vokser.

1300-tallet  er  også  det  århundrede, hvor enheds­ kirken eller det "hellige imperium" langsomt må se sig overhalet af den nye udvikling. I senmiddelalde­ ren bliver pavens magt udfordret. Kirken som fælles­ europæisk organisation var blevet til efter den grego­ rianske reformbevægelse efter midten af rooo-tallet. Fremvæksten  af  det  uafhængige  pavestyre  bidrog også  til  adskillelsen mellem den latinske  og  græske kristenhed.  I  Byzans  var  det  nemlig  kejseren,  der var kirkens overhoved. Netop kirken som imperium er  noget  af  det, der  kendetegner højmiddelalderen. Middelalderkirken  er  ledet  af  paven,  men  var  i  og for  sig  kendetegnet  ved  at  være  en  bispekirke, som gjorde  krav  på  frelsesmonopol.  Biskopperne  besad tre fuldmagtsområder: læremyndighed, forvaltnings­ myndighed og vielsesmyndighed.

Gennem højmiddelalderen havde spørgsmålet om statslig-kirkelig jurisdiktion været centralt. De sidste store  stridigheder  foregår  mellem  kong  Filip  IV  i Frankerriget  og  Bonifacius V III  og  senere  mellem kejser  Ludvig  af  Bayern  og  pave Johannes  XXII  i første  del  af  1300-tallet.  I  slutningen  af  1400-tal­ let  er  den  verdslige  magt  ved  at  vinde  kontrollen over de kirkelige domstole, og  i løbet af  1500-tallet :far  fyrsterne  magten  over  kirken.  De  universiteter, .som bliver  grundlagt  i  slutningen  af  noo-tallet  og i  1200årene, var  på  en  vis  måde  kirkelige  institu­ tioner. Efter  1300 er det hovedsageligt fyrstemagten, som grundlægger universiteter. I det hele  taget må man sige, at tiden  efter  1300  er  en  ny  politisk-ter­ ritoriel konsolideringsfase, som også  Steinar  Imsen fremhæver i Europa 1300-1550.

Trods  en  øget  udfordring  af  pavens  magt  er  det først da Martin Luther opslår sine 95 teser i Witten­ berg  i  1517,  at  den  række  af  begivenheder  udløses, der for alvor slår det kirkelige og religiøse fællesskab - enhedskirken - i Europ �  i stykker. Luthers arbejde betød desuden en betydelig støtte  til fyrstemagten, og  derved  kom  reformationen  også  til  at  dreje  sig om  samfundsmagt. Luther  erklærer, som  en  del  af opgøret med den katolske kirke, at mennesket ikke har nogen fri vilje og  derfor kun kan modtage frel­ sen som Guds nådegave. Netop omkring spørgsmå­ let  om  den  frie  vilje  skulle  det  komme  til  et  brud mellem  lutheranerne  og  de  såkaldte  humanister. (Renaissance-)humanismen opstår i Europa allerede i  1300-tallet  i  de  italienske  bystater.  Særligt  :far  hu-

-

nande., øko

, men ogs

n afgøren

ioder

ubador

Jtina Ja Noget andet og

.ten-er; at den vid

manismen tilslutning fra kunstnere, videnskabsmænd og  andre  intellektuelle.  I  1300-tallet  er  blandt  an­ det  Francesco Petrarca  (1304-74)  fremtrædende  hu­ manist og  senere i 1500-tallet  blandt andet Erasmus af  Rotterdam  med  sin  kritik  af den  katolske  kirke. Erasmus af Rotterdam ønskede reformer i kirken og var  derfor  i  begyndelsen  positivt indstillet  over  for Luther. Men Luthers  menneskesyn, som  var  stærkt farvet af syndsbevidstheden og overbevisningen om, at mennesket ikke har en fri vilje, harmonerede ikke godt med Erasmus af Rotterdams mere positive syn på mennesket og dets evner. Erasmus  var humanist, om end han forblev  medlem af den  katolske  kirke. For  ham  var  menneskets  etiske  ansvar  og  dermed også menneskets frie vilje central. Med humanismen f'ar kritikken, fornuften og  dannelsen af individet en central rolle og kommer til med afsæt i ikke blot  re­ naissancehumanismen, men  også i  oplysningstidens refleksioner, at spille en afgørende rolle i europæisk historie  frem  til  i  dag.  FN's  menneskerettighedser­ klæring  fra  1948  er  eksempelvis  stærkt  præget  af humanismens grundideer.

Noget andet og meget afgørende i senmiddelalde­ -ren--er;·at den videnskabelige revolution - som inden for naturvidenskaberne i 1500-tallet tæller Nicolaus Copernicus,  Galileo  Galilei, Tycho  Brahe  og  i  den mere  spekulative  ende  Giordano Bruno  og  lidt  se­ nere Johannes Kepler - der følger senmiddelalderen, også  har  en  afgørende  teknologisk  forudsætning, nemlig  trykkekunstens  udvikling i  1400-tallet, som muliggør en hidtil uset spredning af viden.

Senmiddelalderen er i forskningen en meget om­ diskuteret  periode.  Ikke  blot  i  forbindelse  med  de omtalte  cæsurer,  men  også i  vurderingen af  perio­ den  som  enten  en  opgangseller  en  nedgangstid. Nogle vil insistere på, at periodens første del beteg­ ner  en  optakt til renaissancen og  vil således betone en  fremadrettet  og  "fremskridtsorienteret"  udvik­ ling. Andre betoner denne periode som en forfalds­ periode, som ikke peger frem, men på en degenere­ ret  måde  peger  tilbage  på  højmiddelalderen. Begge vurderinger  tenderer  mod at  betragte  senmiddelal­ der  og  renaissance  som  skarpt  adskilte.  Men  igen er  der  altså en  tredie mulighed, nemlig  betoningen af  glidende overgange, omformninger  og udvikling mere  end  en  epokes  undergang  og  en  ny  epokes fødsel.  Og  så  er  vi  tilbage  ved  dialektikken  imel­ lem brud og kontinuitet. Noget de fleste historikere dog  kan  blive  enige  om  er,  at  grundlaget  for  den gamle samfundsorden langsomt forsvinder i løbet af senmiddelalderen,  hvilket  gælder  på  alle  områder: religion, stat, handel, økonomi etc.

## Introduktion til temanummeret

Middelalderen f'ar i,\_dette temanummer lov at frem­ stå  i  sin  flerhed.  Perioden  forsøges  ikke  underlagt en enhedskonstruktion. Blikket på middelalderen er her kalejdoskopisk i sin karakter, hvilket er en gestus i  retning  af Beos  ironiske  refleksioner,  der  betoner både  konstruktionen  og  kontinuiteten. Temanum­ meret bliver med andre ord, ligesom perioden, me­ get sammensat. Men dermed repræsenterer det også mange forskellige metoder og muligheder i arbejdet med middelalderen og dermed også en genuin tvær­ disciplinær  optik. Og  netop på  grund  af periodens meget sammensatte karakter afspejler temanumme­ ret  de  tværfaglige  vilkår, man  må  se  sig  henvist  til i  arbejdet  med  perioden.  Da  beg:i;ebet  middelalder dækker over en periode på omtrent tusinde år, er det oplagt, at både denne indledningsartikels beskrivelse af perioden og de forskellige efterfølgende indkreds­ ninger  af  temaer  ikke  kan  omfatte  den  mangfol­ dighed og  kompleksitet, der  præger  middelalderen. Derfor  bliver  temanummeret et bud  på, hvad mid­ delalderen kan være.

Af de mange forskellige litteraturformer, der eksi­ sterede i middelalderen, er kun en række repræsente­ rede her.  Til de forskellige tidsafsnit og kulturer i mid­ delalderen hører også forskellige litteraturformer. Der fandtes  den  såkaldte middelalderdigtning, som er en samlebetegnelse  for  blandt  andet  den  høviske  digt­ ning, troubadourlitteraturen og minnesangen. Herud­ over fandtes der opbyggelige fortællinger nedskrevet af munke, religiøse  og  spirituelle  skrifter  formuleret på både latin og lokalsprogene - herunder også mys­ tikernes skrifter og prædikener, bibelkommentarer og teologiske afhandlinger  skrevet  på latin i regi af uni­ versiteterne, for blot at nævne  nogle af genrerne.

Dorthe  Jørgensens artikel  "Skønhedsmetafysik­ kens  aktualitet"  åbner  temanummeret  med  at  på-

C

pege, at et begreb om æstetik i forbindelse med mid­ delalderen  egentlig  er  en  anakronisme,  en  pointe, som  hun  følger  op  med  idehistoriske  refleksioner præsentanter,  tysk  romantik  og  Peter  Greenaway. og  Dorthe

Fra  den  filosofiske  æstetik  ændrer  optikken  sig i  den  næste  artikel  af  Hans  Jørgen  Frederiksen, '"'Kunst" og "Kunstteori" i middelalderen" til over­ vejelser  over,  hvad "kunst" overhovedet  var  i ,mid­ delalderen.  Kunstneren  skaber  ikke  skønhed  i  mid­ delalderen,  men afslører den. Middelalderens æstetik fremhæves som en æstetik,  der  trodser  det  pæne  til fordel  for  det  sande. Artiklen  reflekterer  over  både Madonna med barnet på Lisbje:rgalteret fra 113o'erne og den træskårne Madonna med barn fra omkr. 1500 i  Henne  kirke,  og  Hans Jørgen Frederiksen  berører dermed også periodiseringsproblematikken.

over  æstetikbegrebet.  Artiklen  behandler  den  ro­ mersk-katolske  og  den  græsk-ortodokse  kirkes  re­ Den  reflekterer  æstetikken  som eifaring, Jørgensen bemærker, at en aktualisering af middel­ alderens skønhedsmetafysik kan bidrage til den kul­ tivering  af  tænkningen,  der er  brug for i  dag.

Herefter følger en artikel af  Allan  Westphall, ""For  når  jeg  siger  mørke,  så  mener  jeg  et  fravær af  viden":  Kontemplation  og  sproglig  refleksion  i den middelengelske Uvidenhedens Tåge." Artiklen be­ handler  den,  ifølge Westphall,  både  repræsentative og  usædvanlige  kontemplative  afhandling Uviden­ hedens  Tåge  (The  Cloud  of  Unknowing), som  er  fra ca.  1390  og  stammer  fra  Midtengland.  Forfatteren er  ukendt.  Westphall  analyserer  blandt  andet  den sproglige  strategi,  som  udfolder sig i  værket,  der  er af  mystisk-teologisk  karakter.  Artiklen  fremhæver, at  blandingen  af  det  konkrete  og  det  metafysiske  i Uvidenhedens Tåge udvikles  til  selvbevidst lingvistisk fragmentering  og  metasproglig  refleksion. Artiklen efterfølges af en oversættelse af et mindre uddrag af Uvidenhedens Tåge.

Herefter  forskyder  fokus  sig  fra  den  engelske  til den tyske middelaldermystik i artiklen "At leve uden noget  hvorfor," som  Katja  Brøgger Jensen  bidrager med. Artiklen omhandler dominikanermunken Mei­ ster  Eckeharts tyske prædikener. Eckehart levede fra 1260-1327  og  er  en fremtrædende repræsentant  for den spekulative mystik,  som  han  raffinerer  gennem en  subversiv  og  insisterende  leg  med  sproget.  Ud over  sine  prædikener  skrev  Eckehart  også  afhand­ linger  på  latin.  Eckeharts non-essentialistiske mystik formuleres  imidlertid  klarest i  de  tyske  prædikener, hvor  han  gennem  sin  paradoksale  stil  performativt fors��er  at  fremskrive  den  dialektiske bevægelse, i hvilken erkendelsen af enheden i fornuften sker.

Middelalderens tænkning er, som allerede nævnt, præget af  overleve'i-ingens  tilgængelighed.  Da  mid­ delalderen imidlertid ikke arvede den græske filosofi direkte,  men  indirekte  gennem  syriske  og  arabiske videnskabsfolk  og  filosoffer, er  det  vigtigt  at  fa  be­ lyst  selve  overleveringens  historie  og  nødvendig­ hed,  som Jørgen  Bæk  Simonsen  påpeger  i  sin  ar­ tikel  "Europa  og  den  antikke  arv.  Overleveringens nødvendighed". Jørgen Bæk Simonsen understreger, at  den middelalderlige verden  var  sig  sin  historiske kontekst  bevidst.  Det  var  en  tid  med  interesse  for overleveringerne, også fra fremmede kulturer. Både den abbasidiske kalif Ma'mun i Sao-tallet og kaliffen al-Hakim i Cairo i 1000-tallet iværksatte omfattende oversættelser af græske værker. Mange oversættelser var fra syrisk-aramæisk (hvortil de græske værker tid­ ligere  var  blevet  oversat),  til  arabisk. I  de  mellemlig­ gende århundreder blev li gn ende initiativer foretaget, blot i  privat  regi.  Med  afsæt i  den  syrisk-ortodokse historiker fra 1200-tallet, Bar Hebræus, te gn er Jørgen Bæk  Simonsen  et  billede  af  'den  syriske  og  arabi­ ske  overlevering.  Undervejs  bliver  den  europæiske orientalistik  og  dens  til  tider  mildest  talt  problema­ tiske  synspunkter vedrørende  den  arabiske  kultur og historie kommenteret. Og i denne sammenhæng rar  også  det  danske  bogmarked  en  velfortjent  kom­ mentar  med på  vejen. Takket  være  oversættelser  fra arabisk til  latin rar Europa i løbet af  1000-,  1100- og 1200-tallet  adgang  til  både  den  græske  og  arabiske overlevering, hvilket bliver et afgørende gennembrud for europæisk udvikling.

Imidlertid  er  ikke  blot  overleveringen  i  sig  selv central,  men  også  den  givne  reception  på  et  givet tidspunkt i historien har været afgørende for opdag­ elser og  genopdagelser  af overleveret tankegods gennem  tiderne.  Netop  det  perspektiv  bliver  tyde­ liggjort i  Dagmar  Mirbachs  artikel "Den "forherli­ gede  skabelses  sideriske  hus."" Artiklen  omhandler kultur t s nar P

pellgr

nedrefl

isk og

enke

sofisl

a+ en

7004

holm p

, Blumer

el er en

FORNUFTEN IKKE SOVER"

receptionen af middelalderen i den tidlige tyske ro­ mantik. Udgangspunktet  er opfattelsen og fortolk­ ningen af gotisk  bygningskunst, hvor  Da gm ar  Mir­ bach betoner Goethes artikel om  domkirken  i Strasbourg,  publiceret  i  1773,  som  krystallisations­ punk.t  for  den  tyske  romantiks  middelalderrecep­ tion.  Artiklen  er  formuleret som en undersøgelse  af denne  reception  og  er  bundet  op  på  tre  ledende æstetiske  paradi gm er,  hvoraf  det  ene  er  forestillin­ gen om naturens og kunstens analoge skaben. "Gen­ opdagelsen"  af  den  gotiske  bygningskunst  sætter Da gm ar  Mirbach  i  forbindelse  med  en  tilsvarende "genopdagelse"  af  den  nyplatoniske  filosofi,  i  hvil­ ken  de  æstetiske  paradigmer,  der  er  afgørende  for receptionen, bliver  bekræftet  i  særligt Plotins  skrif­ ter.  Her  bliver  Plotin  genopdaget  som  kongenial tænker,  befriet  fra  det  sti gm a  som  negativt  vurde­ ret  mystiker, som  ellers. har  præget  filosofi.historie­ skrivningen. Artiklen  medreflekterer  både  litterære og  kunstfilosofi.ske beskrivelser  af  gotisk  bygnings­ kunst og oplyser det spor, der fra Goethe fører til det åndshistoriske  "krydsfelt"  af  æstetisk  teoridannelse, romantik og nyplatonisk filosofi i begyndelsen af det --- -19.-århundrede  ..

Med Ole Meyers artikel "Dantes Komedie mellem samtid og fremtid" forskyder perspektivet sig nu til det  14. århundrede,  hvor  den  italienske  forfatter  og filosof  Dante  Alighieri  skriver  et  fortællende  digt om en rejse i det hinsides. Dantes Guddommelige Ko­ medie, som den kom til at hedde i 1500-tallet, foregår, skriver  Ole  Meyer,  i  en  påtrængende  nær-tid.  Ole Meyer  understreger  fordoblingen  af  fortællerjeget og  sondringen mellem fortællerjeg  og  forfatterper­ son  som kendetegnende  for Komedien og  mener, at dette  værk, ud over  at  være  en metalitterær fortæl­ ling, kan gøre krav på at være den første europæiske jeg-roman. I  løbet  af  artiklen  bliver  særligt  forhol­ det  mellem  tekst  og  billede  i  flere  middelalderlige håndsskrifter af Komedien analyseret, og artiklen slut­ ter  af  med sprogrefleksioner over  forholdet  mellem tegn og tanke.

I  den  efterfølgende  artikel "Hvornår  slutter mid­ delalderen?"  redegør  Kirsten Søholm  for  tiden  i det efterreformatoriske Tyskland og fremhæver  den mellemeuropæiske  djævletro,  som  kulminerer  ved

--19.år denne  tid.  Hun  tematiserer  periodiseringsproble­ matikken i forhold til diskussionen om afslutningen på middelalderen  og bidrager med et godt overblik over  de  mange mulige  cæsurer  i  denne forbindelse. I  sine  refleksioner  og forsøg på at afdække de kom­ plekse forandringsprocesser fra en gennemkodifice­ ret ordo- og stænderkultur til en alfabetiseret, seku­ lariseret og  d yn amisk og individualiseret kultur, trækker  Kirsten  Søholm  på  både  Beo,  Luhmann, McLuhan, Foucault, Blumenberg  og  Sloterdijk. Ar­ tiklens  sidste  halvdel  er  en  læsning  af Historia  om D. Johan  Faust fra  1587,  som  er  en  prosaroman;  der bygger  på  mundtligt  fortællestof  om  en  historisk person, Johan  Georg  Faustus, som  levede  ca.  14801540. I sin analyse betoner Kirsten Søholm hybridite­ ten som værkets grundtenor. På værkets tid udspiller sig  drabelige  kampe  om  fortællingerne  om  verden. Transkoderingen  fra  et  oralt-ikonografisk  billedrum til skriftens abstrakte kode bringer langsomt de middelalderlige  diskurser  og  fortællemønstre  til  ophør. Kirsten  Søholm  føjer  begrebet  hybriditet  til  rækken af  mulige  betegnelser  for  overgangen  mellem  mid­ delalder og nyere tid. Herefter følger det sidste bidrag, som  er  en  oversættelse  af  udvalgte  afsnit  af Historia om D. Johan  Faust, den  vidtberygtede  troldmand  og sortekunstner.

ri

For Beo betød middelalderen en blanding af prak­ tisk  tilpasning og konstruktive udkast. Når vi således lever  vores  sædvanlige  liv,  og  når  vi  foretager  vores levende  konstruktioner  af  middelalderen,  tager  vi samtidig bolig i opkomsten af vores moderne kultur.

Velko=en til drømme om en middelalder - og tak til  Moesgård  Museum  og  Det  Kongelige  Bibliotek for  behjælpelighed med illustrationsmateriale.

## Noter

1. Eco,  Umberto. Middelalderens  genkomst  og  andre  essay s, Forum 1988, p. 23.

2. Op.cit. p. 16-49.

3. Begrebet middelalder betegner et europæisk fænomen, dvs.  en periode  i  europæisk  historie,  og  kan ikke  umid­ delbart overføres på andre verdensdele og kulturer.

J

## Litteratur

Imsen, Steinar: Europa 1300-1550, Universitetsforlaget 2000. Væsentlig  historisk  fremstilling  af  senmiddelalderen  med særligt  henblik  på  moderniseringsprocessen, her  særligt statens  gennembrud  i  Europa,  og  den  økonomiske  ud­ vikling.

Waley, Daniel: Later Medieval Europe, Longman 1994.

McGuire, Brian Patrick: Kulturblomstring  og  samfundskrise i 1300-tallet, Reitzels Forlag 1985, War and Peace in the Middle Ages, Reitzels  Forlag 1987,  og Autoritet  i  Middelalderen, Reitzels Forlag  1991.

Hørby, Kai: Det Europæiske Hus, bind  3, Den kristne middel­ alder, Gyldendal  1991.

Grane, Leif: Kirken i den europæiske middelalder, Gads Forlag 1999. Hørbys og Granes bidrag er udmærkede til at skabe historisk overblik over middelalderen. De er formidlet til et bredt publikum. Der er ingen kildeanvisninger, men til gengæld mange litteraturhenvisninger til videre læsning.

Gyldendals  verdenshistorie Verden  i  Gaar -verden  i  Dag, bind  II, middelalderen,  1938, med  bidrag  af  blandt  andre Hal Koch. Værket  kan  anbefales  som historisk  oversigts­ læsning og indføring i middelalderen. Hal Koch betoner i sine bidrag den historiske kontinuitet og forsøger at gøre op med de skarpe  skel fra oldtid til middelalder  og mid­ delalder til renaissance.

Eco, Umberto: Middelalderens  genkomst  og  andre essays, Fo­ rum  1988.

Benjamin,  Walter: "Ober den Begriff der Geschichte", Ge­ sammelte Schriften, Band  1,2, Surhkamp. ·

J

Johansen, Karsten Friis: Den europæiske filosofis historie, bind 1,Antikken, Nyt  Nordisk Forlag  1994.

Copleston, Fre!ferick  C.: A History  of  Medieval Philosophy, University ofNotre Dame Press  1990.

Gilson, Etienne: History  of  Christian Philosophy in the Middle Ages, Sheed and Ward Ltd. 1955. Copleston  og Gilson re­ præsenterer  to  store  klassiske  filosofi.historiske  fremstil -;, linger  i  det  20. årh.  af  filosofien  i  middelalderen. Særligt Gilsons gennemgang bærer. dog præg af en fremtrædende (ny-)thomisme, som  betyder, at  1200-tallets syntesetænk­ ning mellem kristendom og  aristotelisk filosofi, som kul­ minerer med Thomas Aquinas, fremhæves, og den efterføl­ gende tænkning betegnes som en art nedgangsfase.

Eliade, Mircea: De  religiøse  ideers  historie, Gyldendal  199 5. Et fint  oversigtsværk  med utroligt  omfattende  litteratur­ henvisninger.

Nygren, Anders: Den kristne kærlighedstanke, del  1,  Munks­ gaard 1965 og Den kristna kiirlekstanken genom tiderna, senare delen, Svenska  kyrkans diakonistyrelses Bokf"orlag  1936.

Platon: Phaedrus and Letters VII and VIII, Penguin  1973 og Symposion, Gyldendal  1997.

Plotin: Enneads, Harvard University Press, 1966.

Augustin: Augustins  Bekendelser, Sankt  Ansgars  Forlag 1991.

Pseudo  Dionysios: Den  mystiske  teologi.  De  guddommelige navne, Sankt Ansgars Forlag  1998.