Ekspertkilder i landsdækkende danske dagblade
Forfattere: Kresten Roland Johansen, Jakob Dybro Johansen
Tidsskrift: journalistica (2022-10-13)

## Ekspertkilder i landsdækkende danske dagblade

Hvem er de, og hvilke roller og funktioner optræder de i?

## KRESTEN ROLAND JOHANSEN

Danmarks Medie- og Journalisthøjskole

## JAKOB DYBRO JOHANSEN

Danmarks Medie- og Journalisthøjskole

## Abstract

Ekspertkilder optræder overalt i mediebilledet og bidrager til at give  journalistikken  autoritet  og  troværdighed.  Men  eksperterne udgør  en  broget  forsamling  og  bruges  i  vidt  forskellige  roller  og funktioner. Der mangler aktuel forskningsbaseret viden om, hvem de er, og hvad de bruges til. I denne artikel undersøges begge dele.

Vi laver en indholdsanalyse af fire ugers dækning i 2021 i de tre største landsdækkende  dagblade i Danmark  (Jyllands-Posten, Politiken og Berlingske Tidende) og sammenligner resultaterne med eksisterende forskning.

Knap  halvdelen  af  dagbladenes  ekspertkilder  er  privatansatte ikke-forskere.  Økonomer  og  andre  samfundsfagligt  uddannede udgør 79 procent af disse. Blandt forskerkilderne udgør kvinder 22 procent. De er særligt underrepræsenterede inden for naturvidenskab.  86  procent  af  forskerkilderne  udtaler  sig  om aktuelle begivenheder og andres forskning, mens 14 procent udtaler sig om egen forskning. I 98 procent af artiklerne med ekspertkilder castes en eller flere ekspertkilder til at levere vurderinger.

Resultaterne  rejser  spørgsmål  om  journalisters  kriterier  for  at udvælge  ekspertkilder,  og  om  journalister  tildeler  ekspertkilder deres autoritetsfunktion på et tilstrækkeligt kildekritisk grundlag.

## NØGLEORD

eksperter, kilder, roller, troværdighed, kildekritik

## Introduktion

Man  møder  ekspertkilder  overalt  i  mediebilledet.  En  simpel infomediasøgning på ordet "ekspert" giver 124.532 hits for kalenderåret  2021.  Ekspertkilderne  udgør  imidlertid  en  broget forsamling. Mediebrugere møder dagligt klimaforskere, finansanalytikere,  overlæger,  jurister,  fremtidsforskere,  militære analytikere,  økonomer  osv.  Rollen  som  ekspertkilde  i  medierne tildeles  således  mange  andre  end  universitetsansatte  forskere (Albæk  et  al.,  2009).  Der  er  sket  en  pluralisering  af  relevante ekspertkilder, og medierne er selv blevet vigtige aktører i spillet om, hvem der er ekspert. Med Arnoldis ord eksisterer der en konkurrencetilstand om, hvad der udgør ekspertise, og konkurrencen foregår i og gennem medierne (Arnoldi, 2005).

Ekspertkilder optræder som autoritative stemmer. Albæk konstaterer, at journalister har brug for compensatory legitimation og derfor trækker på ekspertens autoritet og (forventede) upartiskhed (Albæk, 2011). Boyce demonstrerer en lignende forståelse,  når  hun  konstaterer,  at  journalister  primært  bruger ekspertkilder  til  at  levere  facts,  skabe  troværdighed  og  fremstå objektive  (Boyce,  2007).  Og  Wien  viser  empirisk,  at  ekspertkilder overvejende bliver brugt til at bekræfte journalistens vinkel, og at professorer foretrækkes frem for lektorer som ekspertkilder (Wien, 2001). Med andre ord: Ekspertkilder giver i kraft af deres symbolske kapital  (Gravengaard  &amp;  Rendtorff,  2020)  journalisten  autoritet, legitimitet og troværdighed.

På trods af ekspertkildernes centrale betydning for journalistikken og betydelige omfang  ved  vi ganske lidt  om sammensætningen af denne brogede forsamling. Albæk et al. (2009) demonstrerer, at ikke-forskere som fx kommentatorer, bankansatte og  repræsentanter  fra  tænketanke  bruges  som  ekspertkilder  i forbindelse med valgkampe. Og Laursen &amp; Trapp (2021) demonstrerer, hvordan repræsentanter fra tænketanke og interesseorganisationer også i dag bruges som ekspertkilder. Men det meste af den øvrige forskning på området fokuserer snævert på offentligt  ansatte  forskerkilder.  Undersøgelsens  første  spor  søger derfor at kaste lys over, hvem ekspertkilderne er gennem en analyse af landsdækkende dagblades brug af ekspertkilder i bred forstand .

Undersøgelsens  andet  spor  zoomer  ind  på offentligt  ansatte forskere som ekspertkilder . Fra eksisterende forskning ved vi, at der siden  1960'erne  er  sket  flere  markante  forandringer  i  danske nyhedsmediers brug af offentligt ansatte forskere som ekspertkilder . Særligt brugen af samfundsvidenskabelige forskere steg eksplosivt i takt med en generel ekspertliggørelse af nyhedsdækningen (Albæk, Togeby &amp; Christiansen, 2004). I perioden fra 1961 til 2001 voksede andelen af samfundsvidenskabelige forskere således fra 13 procent til  45  procent  af  alle  forskerkilder  i  de  tre  største  landsdækkende dagblade (Albæk, Togeby &amp; Christiansen, 2004). I samme periode steg andelen af kvindelige forskerkilder fra i 1961 at være stort set fraværende til i 2001 at udgøre 14 procent af forskerkilderne. Endelig skete der i perioden fra 1961 til 2001 en forandring i forskerkildernes rolle i journalistikken. Hvor forskere tidligere typisk blev brugt til at udtale  sig  om  egen  forskning  -  det  som  Peters  kalder  'forskere  i lærerrollen' (Peters, 2014, s. 70) - blev forskerne nu i stigende grad brugt til at udtale sig om hændelser, politiske beslutninger og andres forskning, altså i rollen som 'offentlig ekspert' (Peters, 2014, s. 70). Det fulgte en udvikling, hvor især de trykte medier gik fra at være overvejende beskrivende til også at analysere, udlægge og forklare hændelser og trends (Albæk, 2011).

Hvordan ser billedet ud i dag - 20 år efter, at Albæk, Togeby &amp; Christiansen gennemførte deres undersøgelse? Hvem er de offentligt ansatte forskerkilder? Hvor meget fylder de i mediebilledet -  og  hvad udtaler de sig om? Undersøgelsens andet spor søger at besvare disse komparative spørgsmål ved at analysere mediers brug af offentligt ansatte forskerkilder og sammenholde resultaterne med den 20 år gamle kortlægning.

Undersøgelsens tredje spor handler om de forskellige funktioner, ekspertkilder castes af journalister til at udfylde. Med Broersmas ord optræder  ekspertkilder  som  'puppets  in  journalism's  theater" (Broersma et al., 2013, s. 393). Ekspertkilder castes til at udfylde en række væsensforskellige funktioner: I nogle tilfælde bruges eksperten i en konstaterende funktion til at levere faktuel, nøgtern viden;  i  andre  tilfælde  i  en vurderende  og  spekulerende funktion, hvor eksperten bevæger sig ud på tyndere is (Peters, 2014; Kruvand, 2018; Blom et al., 2021). En tredje funktion, som journalister bruger eksperter i, er  som agerende , hvor  eksperten  kommer  med handlingsanvisninger, fx i form af opfordringer og efterlysninger til politikere, virksomheder, myndigheder eller borgere. De tre ekspertfunktioner  rummer  forskellige  grader  af  usikkerhed  og "aktivisme". I alle tre funktioner optræder eksperten imidlertid som autoritet - som en troværdig, saglig og uafhængig stemme. Vi ved ganske  lidt  fra  den  eksisterende  forskning  om,  hvordan  og  hvor meget ekspertkilder bruges i de forskellige funktioner. Undersøgelsens tredje spor er derfor en kortlægning og analyse af udbredelsen af de forskellige typer af funktioner, som ekspertkilder udfylder .

Denne  artikels  ambition  er  -  via  de  tre  centrale  spor  -  at kortlægge, hvem ekspertkilderne er; hvor de kommer fra; hvad de bruges til; og hvilke forandringer vi ser, når vi sammenligner med tidligere  forskning  på  området.  Først  defineres  ekspertbegrebet. Herefter præciseres undersøgelsens tre overordnede forskningsspørgsmål, og valg af forskningsdesign og metode forklares.  Dernæst  præsenteres  undersøgelsens  resultater,  og  en afsluttende  konklusion  diskuterer,  hvordan  brugen  af  offentlig ansatte forskerkilder har ændret sig i de sidste 20 år, og hvor det stiller os i dag.

## Ekspertbegrebet

I  den  eksisterende  forskning  er  ekspertbegrebet  ofte  snævert defineret som uafhængige forskere, altså universitetsansatte, sundhedsfagligt ansatte (fx hospitalsansatte læger) og sektorforskningsansatte (Albæk, Togeby  &amp; Christiansen, 2004; Wien, 2001). Peters (1995) bruger termen scientific expert for at slå fast, at hans studie handler om forskere, som optræder i rollen som 'offentlige eksperter' - altså en snæver ekspertdefinition. Arnoldi (2005)  argumenterer  dog  for,  at  ekspertbegrebet  ikke  kun  kan defineres gennem profession, men også kan defineres gennem den rolle, som kilden spiller i nyhedshistorien. Boyce (2007) taler mere generelt  om  en  forandring  i  forståelsen  af  ekspertise,  væk  fra  en rigoristisk skelnen mellem videnskabelig funderet viden og al anden viden og hen imod en bredere forståelse af, hvad ekspertise er. Hos Albæk  et  al.  (2009,  s.  90)  anvendes  et  bredt  ekspertbegreb,  som omfatter alle, "der tillægges en ekspertrolle i en nyhedsartikel, dvs. optræder som en person med særlig viden på et givet felt". Laursen &amp; Trapp (2021, s. 2) argumenterer for, at den klassiske forståelse af eksperter  som  uafhængige  og  videnskabeligt  funderede  er  under forandring i medierne: 'Boundaries between experts and advocates are evidently becoming increasingly blurred in the news media'. Og nævner mediers brug af eksperter fra tænketanke og interesseorganisationer som konkrete eksempler.

Med udgangspunkt i Arnoldis (2005) og Laursen &amp; Trapps (2021) forståelse og i forlængelse af Albæk et al. (2009) defineres ekspertkilde  i  denne  undersøgelse  helt  bredt  som  en  kilde,  der faktisk tildeles en ekspertrolle i artiklerne. I definitionen af ekspertbegrebet er der derfor ikke et krav om teoretisk, forskningsbaseret viden eller om uafhængighed:

Ekspertkilder er kilder, som kan siges at være udvalgt i kraft af profession og professionel (teoretisk og/eller erfaringsbaseret) viden, og som optræder i rollen som ekspert.

Om  kilden  optræder  i  rollen  som  ekspert,  ses  bl.a.  ud  fra  de sproglige styrkemarkører, som journalisten og/eller kilden anvender, fx konstaterer, vurderer, slår fast, skønner . Det ses også ud fra, hvordan kilden præsenteres for læseren, fx som ekspert, forsker, professor, økonom, analytiker, specialist etc. Endelig ses det ud fra, om  kilden  kan  siges  at  være  udvalgt  i  kraft  af  profession  og professionel  viden  -  og  altså  ikke  i  kraft  af  fx  at  være  part, erfaringskilde eller case. Med dette udgangspunkt bliver det muligt i første omgang at kortlægge mediernes brug af ekspertkilder i bred forstand  og  dermed  blive  klogere  på  den  betydelige  gruppe  af ekspertkilder, som ikke er universitetsansatte forskere. Netop denne gruppe er underbelyst i den eksisterende forskning på området.

I kortlægningen operationaliseres ekspertbegrebet i fire eksperttyper,  hvoraf  den  ene, offentlig  ansat  forsker ,  flugter  med Albæk, Togeby &amp; Christensens og Wiens tidligere definitioner. Ved at zoome ind på offentligt ansatte forskere som ekspertkilder bliver det muligt at lave sammenlignende analyser med Albæk, Togeby &amp; Christensens undersøgelse af situationen i 2001, hvor der anvendes en tilsvarende ekspert-definition.

## Forskningsspørgsmål og teoretisk grundlag

Artiklen ønsker at besvare tre overordnede spørgsmål:

Spørgsmål 1: Hvem optræder som ekspertkilder i de toneangivende landsdækkende dagblade?

Spørgsmålet om, hvem  eksperterne er,  rummer  en  række dimensioner, som vi ønsker at kaste lys over: Er eksperten offentligt eller privat ansat? Er eksperten forsker? Hvad er ekspertens køn? Og hvilket vidensområde repræsenterer eksperten?

Eksperternes  faglighed  operationaliseres  i  seks  vidensområder: sundhedsvidenskab, naturvidenskab, humaniora, samfundsvidenskab,  teknologi  og  landbrugsvidenskab.  Det  følger klassificeringerne i OECD's Frascati-manual (OECD, 2007). Ved at bruge  OECD's  internationale  standard  bliver  det  muligt  at  lave fremtidige sammenlignende studier i andre lande.

I Albæk, Togeby &amp; Christiansens tidligere forskning operationaliseres vidensområderne i sundhedsvidenskab, natur/teknik/jordbrug,  humaniora  og  samfundsvidenskab.  Vores operationalisering  giver  mulighed  for  at  lave  sammenlignende delanalyser på de samme fire områder. Samtidig giver det mulighed for at se isoleret på områderne landbrugsvidenskab og teknologi.

## Spørgsmål 2: Hvordan har dagbladenes brug af offentligt ansatte forskerkilder udviklet sig fra 2001 til 2021?

Udviklingen  fra  2001  til  2021  undersøges  på  dimensionerne vidensområde, køn og forskerens rolle i artiklen. Køn og vidensområde  operationaliseres  på  samme  måde  som  under spørgsmål  1.  Med  spørgsmålet  om  roller  tages  der  analytisk udgangspunkt  i  Peters'  definition  af  ekspertroller  (Peters,  2014). Ifølge Peters er der tre idealtypiske roller, som eksperter optræder i:

- 1) Offentlig  ekspert,  som  udtaler  sig  om  hændelser  (ikkevidenskabelige  problemer,  fx  klimaforandringer,  økonomi, pandemier). Generel ekspertise.
- 2) Lærerrollen, hvor forskeren populariserer sin egen forskning (forskningsformidling af resultater, opdagelser, teorier). Dyb ekspertise, egen forskning.
- 3) Rollen som  interessent/stakeholder,  hvor man  indgår  i metadiskurser om  videnskab, fx diskussioner om  etik, bevillinger, videnskabspolitik, konflikter,  forskningsfrihed etc.

I dette studie udvides Peters' definition af den offentlige ekspertrolle  til  også  at  omfatte,  når  man  udtaler  sig  om  andres forskning.  Denne  udvidelse  flugter  med  operationaliseringen  hos Albæk,  Togeby  &amp;  Christiansen  (2004)  og  muliggør  dermed  en sammenlignende analyse.

Da projektet handler om kilder i ekspertroller, kodes der ikke for Peters' tredje rolle som interessent/stakeholder - da kilden i denne tredje  rolle  netop  ikke  udtaler  sig  som  ekspert,  men  snarere  som parts- eller erfaringskilde.

Der kodes kun for lærerrolle, hvis artiklen er vinklet på egen ny forskning, som formidles til læserne.

## Spørgsmål 3: Hvilke funktioner castes ekspertkilderne til at udfylde?

Hvad  er  det  for  autoritetsfunktioner,  ekspertkilder  castes  til  at udfylde? Albæk, Togeby &amp; Christiansen (2004) taler om den klassiske ekspertrolle, hvor  man  leverer  faktuel  viden,  fagligt  baserede vurderinger og korrektioner til påstande. Kruvand (2018) konstaterer,  at  journalister  har  brug  for  eksperter  til  at  levere information, forklaringer, kontekst, konsekvensvurderinger og holdninger.

Der kan imidlertid være stor forskel på at levere faktuel viden/information og vurderinger. Faktuel viden kan efterprøves. Vurderinger kan være mere eller mindre fagligt baserede og mere eller  mindre  spekulative.  Og  der  kan  herske  stor  uenighed  om vurderinger blandt fagpersoner.

Blom  et  al.  (2021)  taler  i  den  forbindelse  om  to  idealtypiske ekspertfunktioner: den faktuelle ekspert og den spekulative ekspert. Indimellem går ekspertkilder dog skridtet videre og kommer med anbefalinger, efterlysninger, opfordringer og løsningsforslag. Bloms operationalisering  suppleres  derfor  med  en  tredje  idealtype:  den handlingsanvisende ekspert.  Der  opereres  derfor  i  kortlægningen med tre autoritetsfunktioner, som ekspertkilden kan optræde i:

- 1) Levere faktuel viden (konstaterende)
- 2) Levere vurderinger, spekulationer, udlægninger, fortolkninger (vurderende)
- 3) Levere handlingsanvisninger i form af anbefalinger, efterlysninger, opfordringer, løsninger (agerende)

Eksperten kan fint optræde i flere af disse funktioner på en gang, hvilket der tages højde for i kodningen.

## Design og metode

Undersøgelsen er gennemført som en kvantitativ indholdsanalyse  af  trykte  artikler  i  de  tre  største  landsdækkende danske dagblade: Jyllands-Posten, Politiken og Berlingske Tidende. Det  er  udelukkende  journalistiske  artikler,  som  er  kodet.  Altså  er debatindlæg,  analyser  fra  fagfolk,  klummer,  ledere  og  lignende sorteret  fra.  Artikler,  hvor  der  indgår  mindst  én  ekspertkilde,  er blevet kodet.

At  valget  er  faldet  på  de  tre  nævnte  dagblade,  skyldes  først  og fremmest komparative hensyn, da en stor del af den eksisterende danske  forskning  på  området  har  analyseret  netop  disse  trykte aviser (Albæk, Togeby &amp; Christiansen, 2004; Arnoldi, 2005; Albæk, 2011; Laursen &amp; Trapp, 2021). Derudover er der tale om de største landsdækkende dagblade, som hver især dækker et bredt stofområde og derfor må forventes at anvende et bredt spektrum af ekspertkilder.  Konsekvensen  er  dog,  at  vi  ikke  kan  generalisere undersøgelsens  resultater til danske  printmedier generelt, da lokalmedier, nichemedier, tabloidmedier m.fl. er fravalgt. Af samme grund kan der heller ikke generaliseres til brugen af eksperter på tv og i radioindslag.

Artiklerne er søgt frem via Infomedias database. Hensigten har været at indfange de artikler, hvor kilder anvendes i en ekspertrolle. Søgeordene er udvalgt på baggrund af en empirisk kortlægning af samtlige  ekspertkilder  i  uge  43's  dækning  i  de  tre  dagblade.  I  et pilotprojekt har artiklens forfattere gennemlæst alle aviser fra de tre dagblade  i  uge  43,  noteret  samtlige  ekspertkilder  ned  og  på  det grundlag udvalgt relevante søgeord. Følgende søgeord er udvalgt: Professor, Forsker, Ekspert, Chef, Økonom,  Lektor, Analytiker, Direktør, Læge, Rådgiver, Formand, Chefkonsulent, Seniorkonsulent, Ph.d., Specialist, Adjunkt, Docent. Ved at sammenligne infomediasøgningen med gennemlæsningen af medierne kan det konstateres, at med de valgte søgeord indfanges 92 procent af alle kilder, som i uge 43 tildeles en ekspertrolle.

Med søgeord som fx direktør og formand optræder der naturligvis mange  falsk  positive  resultater,  altså  artikler  hvor  en  direktør omtales eller citeres, uden at  vedkommende  optræder  som ekspertkilde.  Det  kan  fx  være  en  direktør,  som  optræder  som partskilde,  eller  en  fødselsdagsomtale  af  en  direktør.  Disse  er løbende sorteret fra i forbindelse med kodningen af artiklerne.

Vi forventer med de valgte søgeord at indfange cirka 92 procent af alle  kilder  brugt  i  en  ekspertrolle.  Men  hvem  er  så  de  8  procent eksperter, som ikke indfanges? Ét tema går igen, nemlig mediernes egne eksperter. Indimellem bruges journalister, skribenter, redaktører,  og  kommentatorer  som  ekspertkilder.  Denne  gruppe udgør i uge 43 en tredjedel af de eksperter, som ikke indfanges, altså anslået 2-3 procent af alle ekspertkilder. Det er et bevidst (fra)valg ikke at søge efter journalist, redaktør og kommentator, da det ville føre til uoverskueligt mange falsk positive resultater. Konsekvensen af ikke at medtage disse søgeord er, at der ikke er grundlag for at konkludere på, i hvilken udstrækning og på hvilken måde journalister  og  redaktører  mv.  bruges  som  ekspertkilder.  Andre grupper, som ikke indfanges af de valgte søgeord, er professionsuddannede som fx sygeplejersker, jordemødre og socialrådgivere.  Når  vi  ikke  søger  på  disse  (og  mange  andre) professioner, skyldes det alene, at de enten slet ikke eller kun yderst sjældent optræder som ekspertkilder i vores komplette empiriske kortlægning af syv dages dækning. Der er således ikke tale om et normativt fravalg fra vores side. Konsekvensen af de valgte søgeord er, at denne type sjældent forekommende ekspertkilder er underrepræsenterede i kortlægningen.

Artiklen analyserer dækningen i fire uger i 2021: 7. til 13. juni, 16. til  22.  august,  4.  til  10.  oktober  og  29.  november  til  5.  december.

Metodisk  kan  man  argumentere  for,  at  tilfældig  randomiseret udvælgelse af enkeltdage er stærkere i forhold til generaliserbarhed af resultaterne end tilfældig eller strategisk udvælgelse af sammenhængende uger (Andersen &amp; Larsen, 2016). Den tidligere forskning, som inddrages komparativt, har dog konsekvent analyseret sammenhængende uger eller måneder.

Denne undersøgelse anvender strategisk udvælgelse på ugeniveau. Formålet har været at nedtone kommunalvalgsbias og COVID-19-bias ud fra en betragtning om, at 2021 netop på grund af COVID-19 og kommunalvalg er en særlig case og derfor kan være problematisk  at  anvende  i  et  komparativt  øjemed.  Formålet  er således ikke at kunne generalisere til 'gennemsnitlige' nyhedsuger i 2021, men derimod at kortlægge nyhedsuger, som i højere grad er sammenlignelige med tidligere forsknings nyhedsuger. Når vi har valgt at kortlægge fire ikke-sammenhængende uger, skyldes det, at vi anerkender Andersen &amp; Larsens pointe om, at én lang sammenhængende periode ikke er optimal i forhold til generaliserbarheden af resultaterne.

November  og  sidste  halvdel  af  oktober  måned  er  fravalgt,  da kommunalvalget fyldte meget i mediebilledet i denne periode. På samme måde er første halvdel af 2021, hvor COVID-19 fyldte særligt meget, også fravalgt. Noget tyder på, at det er lykkedes at undgå en markant COVID-19-bias. En undersøgelse af landets mest citerede eksperter  i  det  danske  mediebillede  2021  foretaget  af  Infomedia viser, at de 16 øverste pladser besættes af sundhedsfaglige (COVID19-relaterede)  eksperter  -  altså  en  meget  iøjnefaldende  skævhed (Siegumfeldt, 2022). I vores undersøgelse er der imidlertid blot to sundhedsfaglige  eksperter  i  top  15.  COVID-19-ekspertise  er  med andre ord langt fra dominerende i de analyserede uger.

## Kodning og reliabilitet

Artiklerne er kodet for en række baggrundsoplysninger, som kan identificere  den  enkelte  artikel,  herunder  dato,  medie,  rubrik  og journalist.

Med henblik på at besvare forskningsspørgsmålene er der kodet for ekspertens navn, køn, ekspertens rolle, eksperttype, vidensområde, uddannelse og funktion.

Artiklens forfattere har hver især kodet cirka halvdelen  af artiklerne.  For  at  undersøge  reliabiliteten  har  forfatterne  tidligt  i forløbet kodet 40 tilfældigt udvalgte artikler (dog alle indeholdende ekspertkilder) simultant. For alle centrale variable er Krippendorffs alpha  efter  pilottest  og  revision  af  kodebogen  i  intervallet  0,73-1 (funktion = 0,73; køn = 1; alle øvrige alpha-værdier ligger i intervallet

0,80-0,87).  Det  er  acceptable  værdier,  som  viser,  at  der  ikke  er betydelige reliabilitetsproblemer i kodningen (Hayes &amp; Krippendorff, 2007).

## Dataindsamling

Infomediasøgningerne på de fire udvalgte uger resulterede i 2133 artikler. De udvalgte søgeord gav en stor mængde falsk positive hits, som efterfølgende er sorteret fra i kodningsprocessen. Samlet set er der kodet 517 artikler, som alle gør brug af mindst én ekspertkilde. De kodede artikler fordeler sig sådan her på de tre medier:

Tabel 1: 2021-tal er fra denne undersøgelse. 2001-tal er fra Albæk, Togeby &amp; Christiansen (2004). I begge undersøgelser er fire ugers dækning kodet.

| Medie              |   Alle ekspertartikler (2021) |   Artikler forskerkilder (2021) |   Artikler forskerkilder (2001) |
|--------------------|-------------------------------|---------------------------------|---------------------------------|
| Jyllands-Posten    |                           200 |                             108 |                             147 |
| Berlingske Tidende |                           186 |                             116 |                             136 |
| Politiken          |                           131 |                             108 |                             158 |
|                    |                           517 |                             332 |                             441 |

At Politiken i 2021 har færre artikler med ekspertkilder end de to øvrige aviser, skyldes først og fremmest, at Berlingske og JyllandsPosten er noget tungere end Politiken på business- og erhvervsstof. Netop  disse  stofområder  gør  ofte  brug  af  ekspertkilder  i  form  af privatansatte  økonomer  og  analytikere.  Hvis  man  i  stedet  ser  på delmængden af artikler, som gør brug af forskerkilder (kolonne 2), forsvinder  denne  forskel.  Kolonne  3  med  forskerkildeartikler  fra 2001  er  medtaget  som  reference  (Albæk,  Togeby  &amp;  Christiansen, 2004) og er sammenlignelig med kolonne 2 (Artikler forskerartikler 2021). Det ses, at der i 2001 var lidt flere artikler med forskerkilder end i 2021, og at Berlingske Tidende i 2001 havde lidt færre artikler med  forskerkilder end  Politiken og Jyllands-Posten. At der i absolutte tal var flere artikler med forskerkilder i 2001 end i 2021, skal  dog  ses  i  lyset  af,  at  de  fysiske  aviser  i  denne  periode  bliver mindre (og bringer færre artikler), i takt med at flere nyheder kun bringes digitalt.

## Resultater

## Spørgsmål 1: Hvem optræder som ekspertkilder i de toneangivende landsdækkende dagblade?

For at svare på spørgsmålet undersøges kategorierne eksperttype, vidensområde og køn.

## Eksperttype

Eksperttype  operationaliseres  på  to  dimensioner:  forsker/ikkeforsker  og  offentligt  ansat/privatansat.  Kortlægningen  viser,  at offentligt  ansatte  forskere udgør  halvdelen  af  alle  ekspertkilder (51%). Den anden store klump af eksperter finder vi hos privatansatte ikke-forskere (42%). Det drejer sig først og fremmest om økonomer og analytikere ansat i finanssektoren.

Figur 1: 2021-tal fra denne undersøgelse.

| Offentligt ansat forsker 51%   | Offentligt ansat ikke-forsker 2%   |
|--------------------------------|------------------------------------|
| Privatansat forsker 5%         | Privatansat ikke- forsker 42%      |

Samlet set udgør ikke-forskere 44 procent af eksperterne. Dertil skal formentlig lægges 2-3 procent journalister, kommentatorer og redaktører,  samt  nogle  få  procent  øvrige  professionsuddannede, som  de  facto  optræder  i  ekspertroller,  men  ikke  registreres  i kortlægningen. Der er altså en meget stor gruppe af ekspertkilder, som åbenlyst ikke er valgt på baggrund af forskningsmeritter eller status  i  et  forskningsmiljø.  Det  bekræfter  Arnoldis  pointe  om,  at medierne i høj grad er med til at definere, hvem der er ekspert. I næste afsnit kigger vi nærmere på, hvem de er.

## Vidensområder

Lad os først kaste et blik på fordelingen af samtlige ekspertkilder opdelt efter videnskabeligt hovedområde:

Tabel 2: Bemærk, at andelene summerer til 102 procent. Det skyldes, at enkelte eksperter har en hybrid-faglighed, som omfatter to eller flere vidensområder.

| Vidensområde, eksperter   |   % |   n |
|---------------------------|-----|-----|
| Samfundsvidenskab         |  64 | 543 |
| Sundhedsvidenskab         |  12 | 103 |
| Naturvidenskab            |   9 |  73 |
| Humaniora                 |   8 |  66 |
| Teknologi                 |   3 |  26 |
| Landbrugsvidenskab        |   1 |  10 |
| Andet/ukendt              |   5 |  44 |
|                           | 102 | 865 |

Samfundsvidenskabelige eksperter udgør næsten to tredjedele af alle  ekspertkilder.  Her  er  det  dog  vigtigt  at  holde  sig  for  øje,  at andelen trækkes op af gruppen med ikke-forskende eksperter. Lad os kaste et nærmere blik på den betydelige gruppe ikke-forskende ekspertkilder.

Tabel 3: Bemærk, at andelene summerer til 103 procent. Det skyldes, at enkelte ikke -forskere har en hybrid-faglighed, som omfatter to eller flere vidensområder.

| Vidensområde, ikke-forskere   |   % |   n |
|-------------------------------|-----|-----|
| Samfundsvidenskab             |  79 | 294 |
| Sundhedsvidenskab             |   2 |   7 |
| Naturvidenskab                |   4 |  15 |
| Humaniora                     |   5 |  20 |
| Teknologi                     |   2 |   9 |
| Landbrugsvidenskab            |   1 |   2 |
| Andet/ukendt                  |  10 |  39 |
|                               | 103 | 386 |

79 procent af ikke-forskerne viser sig at have en samfundsvidenskabelig  baggrund.  Omvendt  er  blot  2  procent  fra sundhedsvidenskab. Der tegner sig altså et billede af, at journalister stort set altid vælger en forskerkilde, hvis emnet er sundhedsvidenskab,  mens  samfundsvidenskabelige  kilder  i  flere end halvdelen af tilfældene ikke er en forsker. Dette gælder i særlig grad, hvis kilden er økonom. Kortlægningen af ekspertkilder finder i alt 248 økonomer, hvoraf blot 37 er offentligt ansatte forskere. Når en  journalist  på  et  af  de  tre  medier  skal  bruge  en  økonom  i  en ekspertrolle,  hører  det  således  til  sjældenhederne,  at  man  retter blikket mod universiteterne.

## Køn

Ser man på kønsfordelingen blandt samtlige ekspertkilder, er der meget stor overvægt af mandlige eksperter:

Tabel 4: 2021-tal fra denne undersøgelse.

| Eksperter opdelt efter køn   |   % |   n |
|------------------------------|-----|-----|
| Mænd                         |  80 | 678 |
| Kvinder                      |  20 | 167 |
|                              | 100 | 845 |

Når  man  kigger  på  top  15-listen  med  de  hyppigst  benyttede eksperter (tabel 5), er der kun en enkelt kvindelig ekspert, chefanalytiker og boligøkonom, Lise Nytoft Bergmann.

Tabel 5: 2021-tal fra denne undersøgelse.

Det skal  understreges,  at  top  15-listen  afspejler  den  strategiske udvælgelse af uger, som indgår i analysen. Det er ikke repræsentativt for dækningen i 2021 samlet set, hvor særligt sundhedsvidenskabelige  kilder  grundet  COVID-19  fylder  meget mere.  På  trods  af  det  flugter  resultatet  dog  fint  med  Infomedias samlede  kortlægning  af  eksperter  i  2021,  som  viser,  at  der  blot optræder syv kvindelige eksperter i top 50 (Siegumfeldt, 2022).

## Spørgsmål 2: Hvordan har dagbladenes brug af offentligt ansatte forskerkilder udviklet sig fra 2001 til 2021?

Albæk, Togeby &amp; Christiansen (2004) dokumenterer en voldsom vækst  i  brugen  af  især  samfundsvidenskabelige  forskerkilder  i perioden 1961 (13%) til 2001 (45%). Hvordan ser billedet ud i dag?

| Vidensområde, offentligt ansatte forskere   | 2021 (%)   |   2001 (%) |   2021 (n) |
|---------------------------------------------|------------|------------|------------|
| Samfundsvidenskab                           | 52*        |         45 |        220 |
| Sundhedsvidenskab                           | 22*        |         21 |         94 |
| Naturvidenskab, teknologi og jordbrug       | 17*        |         17 |         74 |
| Humaniora                                   | 10*        |         13 |         41 |
| Andet/ukendt                                | 1*         |          4 |          5 |
|                                             | 102*       |        100 |        434 |

Tabel 6: 2021-tal er fra denne undersøgelse. 2001-tal er fra Albæk, Togeby &amp; Christiansen (2004). Bemærk, at andelene (2021) summerer til 102 procent. Det skyldes, at enkelte forskere har en hybrid-faglighed, som omfatter to eller flere vidensområder. Signifikante forskelle (p &lt; 0,05) er markeret med *.

Resultatet  ligner  til  forveksling  billedet  i  2001.  I  2001  stod samfundsvidenskab  for  45  procent,  sundhedsvidenskab  for  21 procent, natur, teknik og jordbrug for 17 procent og humaniora for 13 procent. Forskellene på resultaterne fra 2001 og 2021 er små og for de flestes vedkommende  ikke  statistisk signifikante.  Den voldsomme forskydning mod at anvende samfundsvidenskabelige forskere på bekostning af naturvidenskab og humaniora, som vi så i sidste halvdel af det 20. århundrede, er fastholdt, og samfundsvidenskabelige forskere fylder endda en smule mere i 2021 (52%) end i 2001 (45%).

Hvem  er  de  samfundsvidenskabelige  forskere,  når  vi  graver  et spadestik dybere ned?

Tabel 7: 2021-tal er fra denne undersøgelse. 2001-tal er fra Albæk, Togeby &amp; Christiansen (2004). Signifikante forskelle (p &lt; 0,05) er markeret med *.

| Samfundsforskere, fagområde   | 2021 (%)   |   2001 (%) |   2021 (n) |
|-------------------------------|------------|------------|------------|
| Jurist                        | 26*        |         25 |         57 |
| Økonom                        | 17*        |         27 |         37 |
| Politolog                     | 25*        |         24 |         56 |
| Andre samfundsforskere        | 32*        |         23 |         70 |
|                               | 100*       |         99 |        220 |

Også blandt samfundsvidenskabelige forskerkilder ligner fordelingen i store træk fordelingen i 2001. Dog med den forskel, at økonomer  fylder  relativt  mindre  i  dag  (17%)  end  i  2001  (27%). Betyder det, at økonomer ikke optræder hyppigt som ekspertkilder? Tværtimod.  Økonomer  er  den  faggruppe  af  alle,  som  optræder hyppigst i en ekspertrolle (n=248), når vi ser på samtlige ekspertkilder.  Forklaringen  er,  at  langt  de  fleste  økonomer  i  de udvalgte dagblade er privatansatte ikke-forskere.

## Køn

I et komparativt perspektiv er det interessant at se på kønsfordelingen blandt de offentligt ansatte forskerkilder (se tabel 8):

| Forskere opdelt efter køn   | 2021 (%)   |   2001 (%) |   2021 (n) |
|-----------------------------|------------|------------|------------|
| Mænd                        | 78*        |         86 |        333 |
| Kvinder                     | 22*        |         14 |         94 |
|                             | 100**      |        100 |        427 |

Tabel 8: 2021-tal er fra denne undersøgelse. 2001-tal er fra Albæk, Togeby &amp; Christiansen (2004). Signifikante forskelle (p &lt; 0,05) er markeret med *.

Andelen af kvindelige forskerkilder  er  vokset  siden  2001  (14%), men udgør med sine 22 procent fortsat et klart mindretal. I samme periode er andelen af kvinder blandt landets professorer vokset fra at udgøre 7 procent i 2001 til 23 procent i 2018. I alt udgjorde kvinder 34 procent af det videnskabelige personale på universiteterne i 2018 (Danmarks  Talentbarometer,  2020).  En  del  af  forklaringen  på skævheden kan derfor være, at der fortsat er flest mandlige forskere at vælge mellem. En anden forklaring kan være, at universiteternes ekspertlister underrepræsenterer kvinder (Hansen, 2021).

Greve-Poulsen et al. (2021) har for nylig demonstreret eksperimentelt, at danske mediebrugere finder mandlige og kvindelige  ekspertkilder  lige  troværdige  og  kompetente,  når  de optræder i artikler. Så den form for ligestilling eksisterer faktisk i en dansk  kontekst.  Til  gengæld  er  der  ikke  så  meget  ligestilling  i mediernes kildevalg.

Når man ser på fordelingen af forskerkilder på de tre aviser, er der imidlertid nogle iøjnefaldende forskelle og udviklinger over tid, som ikke lader sig forklare med ulige adgang til kvinder, som forsker (se tabel 9).

Tabel 9: 2021-tal er fra denne undersøgelse. 2001-tal er fra Albæk, Togeby &amp; Christiansen (2004). Signifikante forskelle (p &lt; 0,05) er markeret med *.

| Forskere opdelt efter køn og medie   | 2021 (%)   | 2021 (%)   | 2001 (%)   | 2001 (%)   |   2021 (n) |
|--------------------------------------|------------|------------|------------|------------|------------|
|                                      | Mænd       | Kvinder    | Mænd       | Kvinder    |            |
| Jyllands-Posten                      | 85         | 15*        | 81         | 19         |        131 |
| Politiken                            | 74         | 26*        | 91         | 9          |        149 |
| Berlingske Tidende                   | 76         | 24*        | 85         | 15         |        147 |
|                                      |            |            |            |            |        427 |

Andelen af kvindelige forskerkilder hos Jyllands-Posten ser i dag ud til at være mindre end eller højst på niveau med 2001 (Faldet fra 19% til 15% er ikke statistisk signifikant). Den modsatte udvikling gør sig gældende hos både Berlingske Tidende (2001: 15%) og ikke mindst  Politiken  (2001:  9%),  hvor  kvindelige  forskerkilder  i  dag udgør en signifikant og betydelig større andel af det samlede antal forskerkilder.  Forskellen  kan  ikke  forklares  med,  at  Politikens erhvervsstof  fylder  meget  mindre  end  hos  de  øvrige  medier,  da erhvervsdækningen  netop  er  kendetegnet  ved,  at  man  benytter ikke-forskere som ekspertkilder.

Tabel 10 viser, hvordan forskerkilderne fordeler sig kønsmæssigt på de forskellige vidensområder:

Tabel 10: 2021-tal er fra denne undersøgelse. 2001-tal er fra Albæk, Togeby &amp; Christiansen (2004). Signifikante forskelle (p &lt; 0,05) er markeret med *.

| Vidensområde, forskere efter køn   | 2021 (%)   | 2021 (%)   | 2001 (%)   | 2001 (%)   |   2021 (n) |
|------------------------------------|------------|------------|------------|------------|------------|
|                                    | Mænd       | Kvinder    | Mænd       | Kvinder    |            |
| Samfundsvidenskab                  | 81         | 19*        | 86         | 14         |        220 |
| Sundhedsvidenskab                  | 67         | 33*        | 82         | 18         |         94 |
| Naturvidenskab                     | 88         | 12*        | 87         | 13         |         52 |
| Humaniora                          | 73         | 27*        | 84         | 16         |         41 |
| Teknologi                          | 86         | 14*        | NA         | NA         |         14 |
| Landbrugsvidenskab                 | 75         | 25*        | NA         | NA         |          8 |
| Andet/ukendt                       | 80         | 20*        | NA         | NA         |          5 |
| 434                                | 434        | 434        | 434        | 434        |        434 |

Det  fremgår  af  tabel  10,  at  kvindelige  forskerkilder  i  forhold  til deres mandlige kolleger er bedst repræsenteret indenfor sundhedsvidenskab og humaniora. Det samme var tilfældet i 2001 dog på et noget lavere niveau. Naturvidenskab er fortsat det område, hvor brugen af kvindelige forskerkilder halter længst efter. Andelen er på dette vidensområde på samme niveau i 2021 som i 2001 (faldet fra 13% til 12% er ikke statistisk signifikant).

At  andelen  af  kvindelige  forskerkilder  fra  naturvidenskab  er mindre end de øvrige vidensområder, er i sig selv ikke overraskende, eftersom  naturvidenskab  er  det  vidensområde,  som  har  færrest kvindelige forskere ansat på danske universiteter. Men niveauet for mediernes  brug  af  kvinder  som  eksperter  er  overraskende  lavt. Andelen af kvindelige forskere på naturvidenskabelige uddannelser i Danmark udgjorde 31 procent i 2017 (Danmarks Talentbarometer, 2020).  Det  er  lavt,  både  i  forhold  til  øvrige  vidensområder  og  i forhold til andre lande, vi normalt sammenligner os med. Men det begrunder ikke, at andelen af kvindelige forskerkilder i medierne er på beskedne 12 procent, når det drejer sig om naturvidenskab.

Forskerens rolle Hvilke roller optræder forskerkilderne i?

| Forskerens rolle   | 2021 (%)   |   2001 (%) |   2021 (n) |
|--------------------|------------|------------|------------|
| Offentlig ekspert  | 86*        |         68 |        366 |
| Lærerrollen        | 14*        |         32 |         61 |
|                    | 100*       |        100 |        427 |

Tabel 11: 2021-tal er fra denne undersøgelse. 2001-tal er fra Albæk, Togeby &amp; Christiansen (2004). Signifikante forskelle (p &lt; 0,05) er markeret med *.

Seks ud af syv offentligt ansatte forskerkilder (tabel 11) optræder i dag  i  rollen  som offentlig  ekspert ,  altså  i  en  rolle,  hvor  man  fx kommenterer  en  hændelse,  en  tendens,  et  politisk  udspil  eller andres forskning. Blot 14 procent optræder i lærerrollen, hvor man udtaler  sig  om  egen  forskning.  I  2001  udgjorde  lærerrollen  32 procent, og tidligere var andelen endnu højere (Albæk, Togeby &amp; Christiansen, 2004). Da der samtidig er tale om et fald i mediernes brug af forskerkilder i absolutte tal fra 2001 (n=562) til 2021 (n=427), kan vi konstatere, at forskere, der bruges til at udtale sig om egen forskning, er faldet markant - både i absolutte tal og relativt i forhold til  rollen  som offentlig  ekspert .  I  dag  er  det  undtagelsen,  når  en forsker faktisk udtaler sig om egen forskning i dagbladene.

Hvem er de så, forskerne der udtaler sig om egen forskning?

Tabel 12: 2021-tal er fra denne undersøgelse. 2001-tal er fra Albæk, Togeby &amp; Christiansen (2004). Signifikante forskelle (p &lt; 0,05) er markeret med *.

| Hvad udtaler forskerne sig om? (egen forskning)   | 2021 (%)   |   2001 (%) |
|---------------------------------------------------|------------|------------|
| Samfundsvidenskab                                 | 9*         |         18 |
| Sundhedsvidenskab                                 | 21*        |         49 |
| Naturvidenskab, teknologi og jordbrug             | 20*        |         58 |
| Humaniora                                         | 17*        |         17 |

Det  ses,  at  forskere  fra  sundhedsvidenskab  og  naturvidenskab relativt  oftere  end  samfundsvidenskab bruges til at udtale sig om egen forskning. Dermed understreges pointen om, at samfundsvidenskabelige forskere i meget vid udstrækning bruges til at analysere, udlægge og vurdere aktuelle hændelser, øvrig forskning og politiske spørgsmål. Samtidig ser vi, at det -sammenlignet med 2001 - er blevet meget mere almindeligt, at også forskere med sundheds- og naturvidenskabelig baggrund bruges til at udtale sig om andet end deres egen forskning.

## Spørgsmål 3: Hvilke funktioner castes ekspertkilderne til at udfylde?

Tre væsensforskellige funktioner kortlægges: Den faktuelle ekspert; den vurderende ekspert; den handlingsanvisende ekspert. Det er oplagt, at funktionerne ofte er kædet sammen og supplerer eller understøtter hinanden. Ofte vil en vurdering trække på relevant faktuel viden. Og ofte vil en anbefaling eller efterlysning bygge på faglige vurderinger, som igen involverer faktuel viden.

Funktionerne  er  i  tabel  13  opgjort  på  artikelniveau  (ikke  på kildeniveau), da fokus her er på journalistens  anvendelse  af ekspertkilder  til  at  udfylde  bestemte  funktioner  i  den  konkrete artikel.

Tabel 13: Bemærk, at andelene summerer til 197 procent. Det skyldes, at mange af artiklerne omfatter to eller tre ekspertfunktioner. I disse tilfælde har vi kodet alle relevante ekspertfunktioner for den enkelte artikel og herefter beregnet andelene i forhold til antallet af artikler (517).

| Ekspertkildens funktion   |   % |   n |
|---------------------------|-----|-----|
| Faktuel viden             |  79 | 409 |
| Vurderinger               |  97 | 502 |
| Handlingsanvisninger      |  21 | 106 |
|                           |     | 517 |

I så godt som alle artikler (97%) castes eksperter til at bidrage med vurderinger.  I  fire  ud  af  fem  artikler  leverer  ekspertkilder  faktuel viden. Mens vi får bud på handlingsanvisninger i cirka hver femte artikel.

I langt de fleste tilfælde fremgår det tydeligt, at der er tale om en vurdering fra ekspertens side. Enten fremgår det direkte af ekspertens citat, eller også udtrykkes det sprogligt fra journalistens side  med  styrkemarkører  som  fx tvivler  på,  gætter  på,  vurderer, skønner, forventer, formoder, antager, tror, frygter, mener, det tyder på .  Hvad  der  til  gengæld  ofte  henstår  i  det  uvisse,  er,  hvad  disse forventninger, vurderinger og spekulationer bygger på.

Handlingsanvisninger defineres bredt som opfordringer, efterlysninger og anbefalinger, der kan optræde såvel implicit som eksplicit. Det kodes som en handlingsanvisning, når juraprofessoren om investeringsprojekter udtaler, at det burde være en sag for finanstilsynet; når eksperter inden for psykiatrien udtaler, at borgerne ikke skal tvinges i job; når lægen slår fast, at vi skal holde fast  i  håndspritten  og  hyppig  håndvask;  når  økonomen  om  de afghanske flygtninge siger: 'Lad os hjælpe disse mennesker godt i gang (…) så husk at få dem med til næste børnefødselsdag og inviter dem med i fodboldklubben';  når  kommunalforskeren  udtaler,  at borgmesteren bør reagere.

Er der emner, hvor ekspertkilder særligt ofte castes til at levere handlingsanvisninger?

Tabel 14: 2021-tal fra denne undersøgelse.

| Handlingsanvisninger, emne         |   % |   n |
|------------------------------------|-----|-----|
| Politik i bred forstand            |  26 |  28 |
| Sundhed og liv/kost/motion/velvære |  17 |  18 |
| Finans og privatøkonomi            |  12 |  13 |
| Business                           |  10 |  11 |
| Klima/miljø, natur, forurening     |   9 |  10 |
| Øvrige                             |  25 |  26 |
|                                    |  99 | 106 |

Når  det  drejer  sig  om  råd  og  handlingsanvisninger  rettet  mod læseren, er det typisk inden for enten sundhed (17%) eller finans og privatøkonomi (12%). En væsentlig del af handlingsanvisningerne er  dog entydigt målrettet politikere og det politiske niveau (26%). Det viser sig især på områderne økonomisk politik, sundhedspolitik og  international  politik,  men  også  på  en  række  andre  politiske områder.  Tallene  er  dog  små  og  skal  derfor  blot  opfattes  som pejlemærker og indikatorer.

Derudover er der emner, hvor råd og anvisninger retter sig mod både læsere, virksomheder og det politiske niveau - fx klima/miljø, bæredygtighed og forurening.

## Konklusion

Der er flere begrænsninger i nærværende studie. For det første har vi  valgt  at  se  bort  fra  nichemedier,  lokalmedier,  tabloidmedier, online  medier  og  TV/radio.  Det  har  den  åbenlyse  konsekvens,  at man ikke  kan  bruge  resultaterne  til  at  konkludere  på  det  danske mediebillede generelt.

For det andet indfanges cirka 90 procent af ekspertkilderne med de valgte søgeord. Det betyder, at en lille gruppe eksperter går under radaren. Det drejer sig især om journalistikkens 'egne' eksperter (journalister,  kommentatorer,  redaktører  og  lignende).  De  udgør skønsmæssigt 2-3 procent af ekspertkilderne i de valgte medier.

For  det  tredje  kan  man  diskutere  valget  af  perioden,  som analyseres.  Dels  kunne  man  have  randomiseret  på  dagsniveau  i stedet for på ugeniveau. Og dels kan man diskutere, om COVID-19 gør  vores  analyseobjekt  til  en  outlier.  Analysen  af  de  indsamlede data tyder dog ikke på, at der er en markant COVID-19-bias.

Med disse forbehold in mente finder vi dog en række interessante resultater.

## Ekspertkilder i mediebilledet

Kortlægningen viser, at kun halvdelen af mediernes ekspertkilder er offentligt ansatte forskere. Privatansatte ikke-forskere udgør en meget  betydelig  andel  af  ekspertkilderne.  Blandt  disse  udgør privatansatte  økonomer,  politologer,  jurister  og  andre  med  en samfundsfaglig baggrund 79 procent. Når man møder en samfundsvidenskabelig ekspert i dagbladene, er det således mest sandsynligt, at vedkommende ikke er forsker, og at vedkommende er privatansat. Det gælder i helt særlig grad for økonomer. Det tyder på, at private organisationer, interesseorganisationer mv. har held med at få deres eksperter på banen og dermed sætte dagsordenen. Det kan være problematisk, da disse kilder repræsenterer særinteresser. En mulig forklaring kan også være, at journalisterne oplever, at økonomer fra det private erhvervsliv er mere tilgængelige og 'leverer bedre'. Det rejser spørgsmålet om, hvad der i praksis er journalisters kriterier for at vælge en samfundsvidenskabelig ekspertkilde. Og hvorfor universitetsøkonomer bruges så sjældent, når man har brug for en økonomisk ekspert.

Samtidig understreger det, at uafhængighed og forskningskompetence ikke er nagelfaste principper for journalisters  udvælgelse  af  ekspertkilder  -  i  hvert  fald  på  det samfundsvidenskabelige  område.  Det  flugter  fint  med  Laursen  &amp; Trapp (2021), som konkluderer, at tidligere antagelser om, hvordan journalister  definerer  og  skelner  mellem  henholdsvis  parts-  og ekspertkilder,  udfordres  -  netop  gennem  en  omfattende  brug  af privatansatte  ekspertkilder.  I  deres  analyse  eksemplificeret  ved journalisters brug af eksperter fra tænketanke og interesseorganisationer. Denne praksis skærper kravene til borgernes evne til selv at forholde sig kildekritisk til de ekspertkilder, som  man  løbende  præsenteres  for,  og  rejser  det  grundlæggende spørgsmål, om og i givet fald hvordan journalister udøver kildekritik, når man har brug for en ekspertkilde.

## Offentligt ansatte forskerkilder

Når vi retter blikket mod de ekspertkilder, som er offentligt ansatte forskere , finder vi i lighed med tidligere forskning, at samfundsfaglige eksperter dominerer (52%), efterfulgt af sundhedsvidenskabelige eksperter (22%). Man kunne måske forvente, at sundhedsvidenskab ville fylde mere i lyset af COVID-19. Resultatet  er  dog  ikke  signifikant  forskelligt  fra  billedet  i  2001. Økonomer, som forsker, fylder relativt mindre sammenlignet med 2001.

22 procent af forskerkilderne er kvinder. Det er flere end i 2001 (14%), men fortsat et klart mindretal. Og uforholdsmæssigt få, når man  holder  det  op  imod  andelen  af  kvinder,  som  er  ansat  som videnskabeligt  personale  på  landets  universiteter  (34  procent  i 2018). De kvindelige forskerkilder kommer især fra sundhedsvidenskab  og  humaniora.  Mens  kvindelige  forskerkilder fra naturvidenskab og de tekniske videnskaber forekommer sjældent.  På  disse  vidensområder  er  der  tilsyneladende  ikke  sket nogen udvikling i brugen af kvindelige kilder siden 2001.

Hvad  kan  forklare  kønsubalancen?  En  del  af  forklaringen  på skævheden  kan  være,  at  der  fortsat  er  flest  mandlige  forskere  at vælge mellem  (Danmarks  Talentbarometer, 2020). En anden forklaring kan være, at universiteternes ekspertlister underrepræsenterer kvinder (Hansen, 2021). En tredje mulig forklaring kan ligge i en forskel i mandlige og kvindelige forskeres opfattelse  af,  hvorvidt  de  er  kompetente  til  at  udtale  sig,  og  i kvindelige kilders (manglende) lyst til at stille op (Nielsen, 2010). De danske undersøgelser af ekspertkilder og køn understøtter dog ikke denne forklaring. Der er i nyere tid udkommet to rapporter, som fokuserer netop på dette emne, den seneste med titlen: Kønsfordelingen i Deadline II . Analyserne peger på, at mandlige og kvindelige ekspertkilder siger nej tak til at deltage lige ofte. Disse to kildeundersøgelser beviser naturligvis ikke, at forklaringen er forkert, men de stiller spørgsmålstegn ved generaliserbarheden af de anekdotiske beretninger om tilbageholdne/forsigtige kvindelige forskere.

Dermed nærmer vi os en fjerde mulig delforklaring, som peger på medierne selv. Det er bemærkelsesværdigt, at Politiken i dag bruger betydeligt flere kvindelige forskerkilder end i 2001, mens JyllandsPosten i dag ser ud til at ligge på samme - lave - niveau som i 2001. Det  rejser  spørgsmålet,  om  medierne  prioriterer  forskelligt  med hensyn til køn og valg af forskerkilder. Er køn et fokusområde hos Politiken men ikke hos Jyllands-Posten? Og hvordan ser det ud på de øvrige danske medier?

Vendes blikket mod forskerens rolle, er det bemærkelsesværdigt, at blot 14 procent af forskerkilderne udtaler sig om egen forskning, altså i en lærerrolle . I 2001 var den tilsvarende andel 32 procent. Der er  tale  om  et  signifikant  og  bemærkelsesværdigt  fald  -  både  i absolutte  tal  og  relativt  i  forhold  til  rollen  som offentlig  ekspert. Forskerkilder fra sundhedsvidenskab og naturvidenskab udtaler sig relativt oftere om egen forskning end forskerkilder fra samfundsvidenskab. Det understreger pointen om, at samfundsvidenskabelige forskere i meget vid udstrækning bruges til at analysere, udlægge og vurdere aktuelle hændelser, undersøgelser og politiske spørgsmål. Men samtidig ser vi, at det er blevet meget mere almindeligt end tidligere, at også forskerkilder fra sundhedsvidenskab  og  naturvidenskab  udtaler  sig  om  andet  end egen forskning. Det rejser spørgsmålene, om disse områder er mere politiserede, end de var tilbage i 2001, og om medierne i dag i højere grad end tidligere er optaget af selv at sætte dagsordenen med brug af forskerkilder i rollen som offentlig ekspert .

## Ekspertkildens funktion

I  stort  set  alle  artikler  castes  en  eller  flere  eksperter til at levere vurderinger. At der er tale om en vurdering, et skøn, en formodning eller forventning, fremgår i de fleste tilfælde eksplicit og transparent for  læseren. Til gengæld står det ofte hen i det uvisse, hvad disse forventninger, vurderinger og spekulationer bygger på. Har journalisten spurgt kritisk ind til belægget og undersøgt, om der er konsensus blandt eksperter på området? Eller tager journalisten per automatik ekspertens vurderinger og spekulationer for pålydende?

I cirka hver femte artikel castes en eller flere eksperter til at levere handlingsanvisninger, forstået bredt som opfordringer, efterlysninger  og  anbefalinger.  I  nogle  tilfælde  er  anvisninger målrettet læseren. Det gælder i særlig grad inden for sundhed (17%) og finans og privatøkonomi (12%). Men i mange andre tilfælde er anvisningerne  målrettet  politikere  og  det  politiske  niveau.  I  det øjeblik en ekspert leverer anbefalinger, kommer med opfordringer eller efterlyser handling fra politisk hold, er der tale om en form for magtudøvelse og påvirkning af den politiske dagsorden - både fra journalistens og ekspertens side. Er det et bevidst valg fra journalistens  side  at  caste  ekspertkilden  til  denne  'aktivistiske' funktion? Og forholder journalisten sig til, i hvilken udstrækning der er  tale  om  fagligt  begrundede  og/eller  personligt  motiverede handlingsanvisninger fra kildens side?

Analysen af ekspertkilder i danske medier peger tilbage på, at der i  processen  skal  træffes  en  række  journalistiske  valg:  Hvem  er  en relevant ekspertkilde? Hvilken rolle skal kilden optræde i? Og hvilke funktioner  castes  kilden  til  at  udfylde?  Analysen  har  påpeget  en række  dilemmaer  forbundet  med  disse  valg.  I  et  opfølgende forskningsprojekt vil vi kvalitativt undersøge en række af disse valg og dilemmaer nærmere.

## ØKONOMISK STØTTE

Forskningsprojektet  har  modtaget  økonomisk  støtte  fra  Aarhuus Stiftstidendes Fond og Dagspressens Fond.

## REFERENCER

- Albæk, E. &amp; Munk Christiansen, P. &amp; Togeby, L. (2004). Eksperter i medierne: Dagspressens brug af forskere 1961-2001 . Magtudredningen.
- Albæk, E. et al. (2009). Eksperter i valgkamp: Proces eller indhold? Journalistica , 3(1), 86-102.

[https://doi.org/10.7146/journalistica.v3i1.2035](https://doi.org/10.7146/journalistica.v3i1.2035)

- Albæk, E. (2011). The interaction between experts and journalists in news journalism. Journalism 12(3), 335-348.

[https://doi.org/10.1177/1464884910392851](https://doi.org/10.1177/1464884910392851)

- Allgaier, J. et al. (2013). Medialized science? Neuroscientists' reflections on their role as journalistic sources. Journalism Practice 7(4), 413-429. https://doi.org/10.1080/17512786.2013.802477
- Andersen, K. &amp; Larsen E. G. (2016). Hvilken periode skal analyseres? Uge 46 som dataindsamlingsstrategi i journalistikforskningen. Journalistica , 10(1), 126-146.

[https://doi.org/10.7146/journalistica.v10i1.24891](https://doi.org/10.7146/journalistica.v10i1.24891)

- Arnoldi, J. D. (2005). (Medieskabt) Ekspertise i Medierne. Dansk Sociologi , 16(3), 9-24. https://doi.org/10.22439/dansoc.v16i3.725
- Blom, J. N. &amp; Rønlev, R. &amp; Reinecke Hansen, K. &amp; Kruse Ljungdalh, A. (2021). The Potentials and Pitfalls of Interactional Speculations by Journalists and Experts in the Media: The Case of Covid-19. Journalism Studies , 22(9), 1142-1160.

[https://doi.org/10.1080/1461670X.2021.1925950](https://doi.org/10.1080/1461670X.2021.1925950)

- Boyce, T. (2007). Journalism and Expertise. Journalism Studies , 7(6), 889-906. https://doi.org/10.1080/14616700600980652
- Broersma, M. et al. (2013). A question of power. The changing dynamics between journalists and sources. Journalism Practice , 7(4), 388-395. https://doi.org/10.1080/17512786.2013.802474
- Collins, H. M. &amp; Evans, R. (2002). The Third Wave of Science Studies: Studies of Expertise and Experience. Social Studies of Science , 32(2), 235-296. https://doi.org/10.1177/0306312702032002003
- Gravengaard, G. &amp; Rendtorff, A. M. (2020). Forskningskommunikation. En praktisk håndbog til eksperter og forskere . Samfundslitteratur.
- Greve-Poulsen K, Larsen FK, Pedersen RT, Albæk E. (2021). No Gender Bias in Audience Perceptions of Male and Female Experts in the News: Equally Competent and Persuasive. The International Journal of Press/Politics.

[https://doi.org/10.1177/19401612211025499](https://doi.org/10.1177/19401612211025499)

- Hansen, R. L. (2021, 27. maj). Mænd dominerer universiteternes ekspertlister - kun tre ud af ti er kvinder . Forskerforum. https://www.forskerforum.dk/magasinet/2021/343/maenddominerer-universiteternes-ekspertlister-kun-tre-ud-af-ti-erkvinder
- Hartley, J. M. (2017). When Homo Academicus meets Homo Journalisticus: An inter-field study of collaboration and conflict in the communication of scientific research. Journalism , 18(2), 211225. https://doi.org/10.1177/1464884915608817
- Hayes, A. F. &amp; Krippendorff, K. (2007). Answering the Call for a Standard Reliability Measure for Coding Data. Communication Methods and Measures , 1(1), 77-89. https://doi.org/10.1080/19312450709336664
- Kruvand, M. (2018). Journalists, Expert Sources, and Ethical Issues in Science Communication. In S. Priest et al., Ethics and Practice in Science Communication (pp. 136-154). University of Chicago Press. https://doi.org/10.7208/chicago/9780226497952.003.0008
- Kühle, L. (2020). Forskeren og journalisten krydser klinger. Når modvilje bliver til modspil. Tidsskrift for islamforskning 14(1), 110149. https://doi.org/10.7146/tifo.v14i1.124747
- Laursen, B. &amp; Trapp, L. (2021). Experts or Advocates: Shifting Roles of Central Sources Used by Journalists in News Stories? Journalism Practice 15(1), 1-18.

[https://doi.org/10.1080/17512786.2019.1695537](https://doi.org/10.1080/17512786.2019.1695537)

- Nielsen, S. H. (2019, 14. maj). Kvinde, mand dig op! Journalisten. https://journalisten.dk/kvinde-mand-dig-op/
- OECD. (2007). Working Party of National Experts on Science and Technology Indicators. Revised Field of Science and Technology (FOS) Classification in the Frascati Manual. (DSTI/EAS/STP/NESTI(2006)19/FINAL).

[https://www.oecd.org/science/inno/38235147.pdf](https://www.oecd.org/science/inno/38235147.pdf)

- Peters, H. P. (1995). The interaction of journalists and scientific experts: co-operation and conflict between two professional cultures. Media, Culture &amp; Society , 17(1), 31-48. https://doi.org/10.1177/016344395017001003
- Peters, H. P. (2014). Scientists as Public Experts: Expectations and Responsibilities. In M. Bucchi &amp; B. Trench, Handbook of Public Communication of Science and Technology , 2nd edition (pp. 70-82). Routledge.
- Siegumfeldt, P. (2022). Se listen: Her er Danmarks 50 mest citerede eksperter . www.akademikerbladet.dk
- Styrelsen for Forskning og Uddannelse (2020). Mænd og kvinder på de danske universiteter. Danmarks talentbarometer 2019 . Uddannelses- og Forskningsministeriet.

- Wien, C. (2001). Journalisters brug af ekspertkilder i danske aviser . Nordmediakonferens. Reykjavik.
- Wien, C. (2014). Commentators on daily news or communicators of scholarly achievements? The role of researchers in Danish news media. Journalism , 15(4), 427-445.

[https://doi.org/10.1177/1464884913490272](https://doi.org/10.1177/1464884913490272)

- Wien, C. (2014). En skøn forening: Om mødet med forskere og journalister. In N. F. Christiansen, J. Kvist, N. Kærgård, &amp; K. Petersen (Eds.), På kryds og tværs in velfærdsstatens univers: Festskrift til Jørn Henrik Petersen (pp. 411-426). Syddansk Universitetsforlag.

## KRESTEN ROLAND JOHANSEN

Lektor

Journalistuddannelsen Danmarks Medie- og Journalisthøjskole krj@dmjx.dk

## JAKOB DYBRO JOHANSEN

Adjunkt Journalistuddannelsen

Danmarks Medie- og Journalisthøjskole jdj@dmjx.dk