Fastfood eller finlitteratur?
Forfattere: Claus Secher
Tidsskrift: kok (1990-11-16)

Claus Seclr er

## Fastfood eller finlitteratur?

Tendenser i moderne amerikansk fiktion

Hvis  man vil  beskrive  bade ensartetheden  og spaendviddcn og m o d s ~ t ningernc i Amerikansk kultur og litteratur, kan man starte med to udsagn, som indbyrdes modsiger  hinanden.

Udsagn  1 : USA er et land  med ca. 240 mill. mennesker. På grund af dets  historie  med  de  mange  indvandringsbelgcr,  består  det  af  mange forskellige nationale og etniske grupper med hver deres spccifikkc kultur. Hver del af  USA, ja  hver af  de 50 slalcr har sit sxrprxg. Det er umuligt at  sige noget  éntydigt  om  amerikansk  kultur.

Udsagn  2:  Den  amerikanske  kultur  cr  en  cnhedskullur, skabt  af  en dynamisk  kapitalistisk  0konomi  og  en  optimistisk  liberalistisk  ideologi. Den  styres  af  hejteknologien  og  niassenicdicrne,  og  dens produkter  er industrielt  designede  og  faslfood. Hvad  der  skulle  vzre  af  subkulturer opsuges og ensrettes af  den herskende industrikultur.

Dette sidste syn  p i  USA  er  eneherskende  i  den  franske  postmodernistiske  filosof Jean Baudrillards bog om Amerika  (1986,  da. 1987). For ham er USA det postmoderne paradis, hvor sin~ulacrcrnc, billederne uden indhold, fra dr0mmcfabrikken Hollywood og fra TV-skrermene fortryller allc.  Han  ser  kun ensartetheden:  materialismen,  kvantitctsdyrkelsen, promiskuiteten  og narcissismen.  Både ironisk og varmt  accepterende ser han USA som den virkeliggjnrte utopi,  fordi der her ikke langcre som  i den vesteuropxiske tradition  eksisterer en forskel i bevidstheden mellem drom og virkelighed. Selv samfundskrilikkcn er kun et tegn  p ; systcmcts sundhed.

Overfladisk  set  virker  det,  som  Baudrillard  har  ret.  Den  litterrere kulturindustri  dominerer  bestseller-listerne,  og  de  genrer,  der  specielt dyrkes af  laserne, er de samme, som konsumeres  af  seerne: spzndingsromaner, krimien, gyseren og romancer, enten i historiske gevanter eller blandt  den  nutidige  overklasse  i  Californien,  Texas  eller  New  York. Bestsellerne  k&amp;es af  Hollywood,  og  helt  ned  i  skrivemaden  kan  man se,hvordan forfatterne altid txnker på mulighederne for  filmatisering.

Og  alligcvcl:  Stcphen  Kings  gysere ville vzre  utankclige uden forfatterens  rodder i  den kolde, landlige nord~st-stat  Mainc,  Tony Hillcrman har fået stor succes mcd dctcktiver fra Navajo-stammen i New Mexico. Nar vi bevzger os til litteraturen med et merc seriGst sigte, bliver iorskellen  i  gcograrisk,  historisk  og  etnisk  baggrund  endnu  tydligere. Baudrillards  USA  er  ct  billede,  der  kun  ser  de  ccntriiugale  krzfter  i amerikansk  kultur,  eller  som  Arno  Victor  Nielsen  skrev i Politiken:  et USA  se1  gennem  bilruden.  Min  gennemgang  af tendenser i  nyere amcrikanskc litteratur vil tage sit udgangspunkt  i forskellene. Da artiklen byggcr på et fordrag  for folkebibliotekarer, focuserer jeg overvcjendc,  men ikke udclukkcnde, p i  fiktion, der er oversat  til dansk.

## Jøderne

Hvis man ser på hvilke forfattere, der har praget amerikansk efterkrigslittcratur, og hvilke, vi kender herhjemme gennem ovcrs~ettelser, så er det forbl@ffcnde,  hvor  mange  af dem,  der  har  cn  jedisk  baggrund:  Saul Bellow,  E.L.  Doctorow,  Allen  Ginsberg,  Joscph  Hellcr,  Erica  Jung, Normann Mailer, Bernard Malamud, Arthur Miller, Tillic Olscn, Cynthia Ozick, Gracc Palcy, Margc Piercy (halv-j~dc), Philip Roth, J. D. Salinger (halv-j~de).  Et  sEerligt  tilfzldc  er  Isaac  B.  Singcr, der  har  boct  i Ncw York sidcn 1935, men som skrivcr på jiddisch  og primart på crindringcr og tcrnaer fra den gamle polsk-j~diskc kultur. Inden for kulturindustricn cr der j~diskc bestscller-forfattere som Irvin Shaw, Leon Uris og Herman Wouk. Ret imponerende i betragtning af at j~derne kun u d g ~ r 2 112% af den amerikanske befolkning,  dvs. ca. 6 millioner. 1

De j~diske forfattcre brod for alvor igennem i USA i den umiddelbare efterkrigstid, og man har kaldt 1950'ernc for dct jediske årti i amerikansk litteratur. Forfatterne var ofte b ~ r n af emigrantforaldre, og de profiterede både af  de forbedrede uddannelsesmuligheder  i USA og af  den j~diske tradition  for  intellektuelt  arbejdc.  Dcn  j~diske amcrikanskc  eftcrkrigslitteratur var przgct af marxismens og dermed socialrcalismcns sammcnbrud  i  slutningen  af  307rne, af  Holocaust-erfaringen  og  af  cn  litterzr orientering i retning af europzisk modernisme og tildels eksistentialisme. Den jodiske litteratur i USA blcv cn storbylitteratur, hvor man focuscrcde p i   psykologiske og moralske problemtillinger, og hvor man så de sociale landskaber, storbyerne som  metaforer  for psykologiske og eksistentielle 2 dilemmaer. Den jodiske litteratur fik et strikt intellektuelt prag, samtidig med at den olte var  farvet af  en speciel jpdisk  selvironisk sort humor.

Den j~diskc dominans i amerikansk efterkrigslitteratur  fik sit officielle vcrdcnslittcrxre stempel  med  tildelingen  af  nobelprisen  i  1976 til  Saul Bellow og i 1978 til Isaac B.  Singer. Af  de tidligere nzvnte forfattere cr det kun Malamud, der er dod (1986), og selv om de andre er zldre eller midaldrcnde, er de stadig yderst produktive og u d g ~ r en form for litterært establishment  i USA.

Saul Bcllows  sidste roman, Der er flere  der dor af  hjertesotg (1987, da. 1988) gennemspiller  to af  Bellows traditionelle  ynglingstemaer:  behovet for  en  holdbar  filosofisk  fortolkning  af  den  moderne  »posthistoriske« amerikanske virkelighed  og  en kortlægning  af  sexualitetens  dæmoniske indflydelse. Titlen er også typisk Bcllowsk og refererer til hovedpersonen, botanik-professorens  Ben  Craders  reaktion  på  en journalists  sp~rgsmål om  strålefaren  fra  Tremile~en  og  Tjcrnobyl.  Selvfglgclig  er  den  et problem, svarer han, men hjertesorgen  er et stGrre. Bellow er i  hgjere og hojere grad blevet  de  moralske  og erotiske  krisers  forfatter, mens hans politiske  og ideologiske  synspunkter, hvis  de overhovedet fremszttes, er blevet  mere udprxget konservative. (Det er derfor helt  logisk, at Bellow har  skrevet  et  anbefalende forord  til  universitctskollegaen  fra  Chicago Allan  Blooms  bestseller The Closing of  the American Mind (1987)  med dens bcgrxdelse  af  dct amerikanske dannelsestab.)

I Der  er flere  der dØr  af  hjertesorg gennemdiskuterer  Ben  Crader  og hans  nev0  Kenneth,  bogens  fortzller,  kzrlighcdcns  problemer.  Ben  er blevet  lokket ind i et nyt  zgteskab, som hurtigt viser sig at vxre grundct på meget materielle interesser fra brudens side. Ogsi Kenneth har synlige ar  fra  kgns-kampens  slagmark.  Det  er  ikke  nemt  for  de b l ~ d e jodiske intellektuelle m z n d  at klare sig blandt de barske ikke-j~diske kvinder i et materialistisk USA. Kenneth har af sin lxrer i  Paris, en russisk mystiker, l z r t -og det er givetvis bogens  »budskab« -at  det  moderne  menneske ikke  har  kunnet  integrere  sexualiteten  i  sjzlen.  Sexualiteten  e.r  blevet dxmoniseret, således at man i modsztning til @steuropa, hvor man lider under  »afsavnenes  byrde--i  Vesten  lider  under  »begxrets  byrde-. Sexualitcten  er  blevet  den  dxmoniske  og  dermed  forgzves  måde  at genvinde paradiset pi. Efter atombomben har man faet orgasmebomben! I  del  posthistoriske  USA  har  den  0konomiskc  dynamiks  bagside  ing. Bellow vxret den psykiske rastlfished, en manglende  focusering  i bevidsheden og magtens og voldens indtog i erotikken.

Som altid hos Bellow k ~ r e r der en kvxrnende filosofisk monolog, hvor bevidstheden fors~ger at gribe materialiteten, men altid kommer til kort. Med del ene ben star  Bellow i  den typisk  modernistiske  situation,  hvor malcrialismen  og  fremniedgdrclscn  i  del  amerikanske  slorbyliv  sdges forklaret  i C n stor  syntetiserende  fortolkning, med  det  andet midt  i  den postmoderne,  hvor synteser  ikke findes.

I sin nyeste bog, novellaen A Theft (1989, da. 1989) forsager Bellow for ferste  gang  at  se  den  midaldrendes  erotiske  situation  fra  en  kvindes synsvinkel,  men  det  kommer  der  ikke  noget  nyt  ud af,  og  novellcn mangler Bellows humor, hans skarpe blik for smågangsterne og de s k ~ v e eksistenser i den amerikanske metropolis.

Med  sin  debut,  novellesamlingen Farvel  Colutnbus (1959),  fremstod Philip  Roth  som j~dernes enfant  terrible,  satirikeren,  selvhaderen  og  i visse  kredse,  som  forraderen  mod  »den jodiske  sag«. Disse  reaktioner var  kun  en  ouverture  til  dem, der  fulgte  på  skandalesuccessen Porfnoys gerzvordiglzeder (1969,  da.  1969),  der  tegnede  et  billede  af  en  sexucl desperado og forrzdcr mod dct helligste af alt: den jodiskc familie. Rolhs t~gger er blevet Izst  som  udsagn vendt  mod  det jfldiske samfund i  USA, en hån mod Holocaust-ofrene og som illoyale selvbiografier. Lzserreaktioncrne har  sporet dcn  tydeligt  hudlfise forfatter  i retning  af  metariktioncn, hvor problemet kunst/liv kunne diskuteres. Den jgdisk-amcrikanskc forfatterperson  Nathan  Zuckerman har  bredt  sig fra varrk  til  vzrk som Roths delvise talcr~r.

Zuckerman-figuren lancerede Roth allcrede i Mit  liv som mand (1970, da. 1972). Hcr er han en romanperson, som forfatteren  Peter Tarnopol brugcr  i to kapitler, nuseful fiction~, til  at  belyse  forskelligt  sider  af  en erotisk  konflikt.  I bogens  sidste og  stGrste del  »My True Story« skriver Tarnopol sin egen dybt traumatiske  kzrlighcdshistorie. Tarnopol brugcr altså  Zuckerman,  ligesom  Roth  brugcr  Tarnopol  til  at  objcktivere  og fiktionalisere en historie, lzscren fornemmer er uhyre subjektiv, dvs. selvbiografisk, hvilket Roths selvbiografi The Facts (1988) til fulde bekrefter.

I  den  egentlige  ~uckerman-serie3  er  Tarnopol-figuren  forsvundet. Zuckerman far neget  liv« og rykker  tacttere  på forfatteren. Zuckermans forfatterskab  og  reaktionerne  på  det  mindcr slående  om  Roths  forfatterimage. Alligevel tordner Zuckerman, specielt i Den befriede Zuckennan, mod lresernes  sammenblanding af  facts og fiktion.

Da Roth  i  1986 udsendte  Zuckerman-bggerne i ét  bind, Zuckemzari Bound, åndedc kritikerne op. Dette må vzre gravstenen  på Zuckermans liv, og Roth burde nu vairc fri til  at fornye sig. Og hvad  handte? Scncrc samme år udgav han  en  ny  Zuckerman-bog, Tize CounterIife (da. 1989), som  på  én gang  repctcrcde  alle  de forrige  b ~ g c r s temaer  og  samtidig intensiverede  behandlingen  af  dem  ved  at  indskrive  dem  i  Roths hidtil mest avancerede brug af  met  a  f k i tionen. '

Dcl  szrcgric  vcd Tlle Courtfei.lije cr, at hvcrt kapilcl  kan  Ixscs realistisk, men at det nzste kapitel placerer personerne i  nye situationer, som ophaver realismen i det foregående. I romanens fjerde del afslmes det, at de foregående kapitler og det kommende alle er fragmenter af en roman, som Zuckerman har skrevet på, og hvori han afpr0ver forskellige beskrivelser  af  det at være j0de.  Zuckermans bror finder  efter hans d ~ manuskriptet, bliver  rasende  over at  vzere misbrugt i  fiktionen og destruerer  papirerne.  Sporet  ind  på de andre kapitlers ikke-realisme og fiktionalitet  tvinges  lzseren  til  også  at  opfatte  Zuckermans  d0d  som fiktion  og  i  sidste  instans  at  opfatte  alle  virkelighedsbeskrivelser  som fiktion. »We are all each other's authors* , som det hedder s. 145.

Med The  Courrterlije placerer  Roth  sin  fiktion  centralt  i  den  postmoderne, metafiktive  eller  dekonstruktionistiske tradition,  som  i  amerikansk litteratur reprzsenteres af  forfattere som William Burroughs, John Barth, Thomas Pynchon, William Gass o.m.a., men han får samtidig belyst den  store  fortzlling  om  at  vzre  amerikansk  j ~ d e fra  flere  sider  end nogensinde for.

Og for at det ikke skal vzre 10gn udsendte Roth i 1988 en selvbiografi Die  Facts. A Novelist's Autobiog~aplzy, hvor -som  man  kan se -undertitlen dementerer genrens tilsyneladende enkelthed. Indledningsvis sender Roth sit  manuskript  til  Zuckcrman  (hvem  ellers?)  og sp~rger ham,  om han  skal  udgive  det.  Epilogen  udg~res af  Zuckermans  litteraturkritiske nedsabling af selvbiografien. Den fiktive person  afslorer alle autobiografens fe.;]: idylliseringerne, fikseringerne, forsk0nnelserne og damoniseringerne. Zuckermans råd er: lad vzre at  udgive den, din fiktion  er meget mere agte og vedkommende.  En konklusion,  der rummer den fare for Zuckerman, at han vil blive vakt »til live« igen i en ny  roman,  hvad  han jo faktisk  allerede er  her,  hvor selvbiografiens  ramme  afslorer,  at d~dsfaldet i 7?ze Counterlije ogsi var  fiktion.

Med romanerne Darziels bog (1971, da. 1977), Ragtinze (1975, da. 1976) og LornsØen (1980,  da.  1981)  specialiserede  E.L.  Doctorow  sig  i  den historiske roman, en rakke mytiske billeder af  USA i historiske konfliktsituationer i  dette  århundrede,  hvor tendenser til opror  knuses  af systemets  egen  dynamik  og  overlevelsesevne.  I  sin  interesse  for  hele landets  historie  viser  han  sig  mere  som  amerikansk  end  som  etnisk forfatter, mindre fikseret  på  det  at vzre jode.  Og dog er Daniels bog et naten rent jodisk drama, som bygger på Rosenberg-sagen, hvor et j~disk kommunistisk  zgtepar  i  McCarthy-araen  i  begyndelsen  af  1950'erne dpmmes og henrettes som russiske spioner. Ved at lade deres b ~ r n vare hovedpersoner i bogen peger Doctorow på det starke  jodiske engagement i  både 30'r-kommmunismcn  og i 196O'crncs  ungdomsoprfir.

d

I 80'crne vendte Doctorow sig fra den store til den  lille historie,  f ~ r s t med  novellesamlingen Digternes liv (1984,  da.  1986)  og  senere  med erindringsromanen Verdensudstilling (1985,  da.  1987),  hvor  han  valgte froperspektivet, idet  han skildrer en lille drengs oplevelser  i Bronx,  New York, i slutningen  af  30'rne. Her lister  lidt  efter  lidt den sterre historie sig  ind  i  drengens  bevidsthed,  både  familiens  historie  og  samfundets. Gradvist erkender  han forzldrenes  disharmoniske  ægteskab.  Begge forxldre er barn af indvandrede russiske j ~ d e r , men hvor faderens familic reprxsenterer  en  ateistisk,  socialistisk  tradition,  så  er  moderens  s k ~ n t kunstnerisk  mcrc småborgerlig og ortodoks.  Den  halvt  senile  mormor, som  bor hos Edgars familie, står mcd  sine  pludselige  aggressionsanfald mod omverdenen for den tunge arv Ira progromernes Rusland.

Samiundets historie kommer i.eks. ind i drengens liv gennem radioen, hvor  faderen  harmiuldt lyttcr til  Hitlers taler og  gennem synet  af luitskibet Hindcnburg, udsendt  i propagandaejemed af  Hitler-Tyskland, og Edgar arver hans j ~diskc antiiascistiske bevidsthed. Romanen kulminerer med to smukke skildringer  af  drengens oplevelse af verdensudstillingen  i  New  York.  Her  m ~ d e r han  antydningsvis sexualiteten  og billeder  af  samfundcts  fremtid.  Laseren  ved  at  mange  ai udstillingens teknologiske  visioner allerede er realiseret  i  nutidens USA, men  også at verdenskrigens radsler er på vej. Meget logisk er Doctorow mcd sin  nye bog Billy Barltgute (1989), som cr blevet lovprist af den amerikanske kritik. vendt tilbage  til  den  store historie og dc amerikanske myter.

Cynthia Ozick er langsomt  i USA og f.eks.  også i  Sverige ved  at ii et iortjent  ry  som  en  spzndende kvindelig j~disk  foriattcr.  Hun  adskiller sig både stacrkt fra  den  mere traditionelle  amerikanske  kvindelitteratur og fra den mandlige jodiske,  fordi Ozick er vokset op i  og selv forankret i  en  religifls  jedisk tankegang.  Holocaust  og  staten  Israel  spiller  en fundamental  rolle  i hendes  verden,  samtidig  med  at  både jodisk  mystik og europaisk modernisme, som oite var skrevet af j ~ d c r (f.eks. Kafka og Bruno Schub), har  påvirket  hende.  Hun  definerer  det  j~diske som  det ctiske i modsatning til dcn gracskc/hedcnske  naturdyrkelse. Oite har hun kredset  om  det  dremomiske  i  dct  astetiske, jvf.  j~dcrncs iorbud mod  at danne sig billeder af  Gud.

På  dansk  har  vi endnu  kun  fået  den  lille  roman Kannibal-plaksen (1983,  da. 1987) om  en jode,  Joseph Brill, der vokser  op i Paris  som  et barn  af to kulturer, den ortodokse jediske  og den franske astetiske, som han drages imod. Inspireret ai  sine oplevelser og sin Izsning under krigen drager han til USA, hvor han bliver leder  af  en skole, som han vil  drive pi baggrund  af en  vision  om  en  syntese  af  j~-rdisk  og  fransk  kultur.

ForsØget mislykkes, og Brill cndcr som en amerikansk middelmådighed,

fordi han svigter sine r0ddcr.

Efter sigende vil Gyldendal udgive ct udvalg af  hendes  noveller; mens man fortsat overvejer udgivelsen af  hcndcs seneste og bedste roman 7'he Messiah  of  Stockholt?~ (1987)  om den  svenske  litteraturkritiker Lars Andemening, som forzldrel~s opbygger en illusion om at vzcre son af den polsk-jodiske forfatter  Bruno Schulz, der blev drzbt af  nazistcrnc  under 2.  verdenskrig,  og hvis  manuskript  til  romanen  Messias  aldrig er blevet fundct.

Endelig  bor  i  dcnne  j~diske  sammenhzcng  nzvnes  Arthur  Millcrs imponerende erindringsvzrk Tidens krumnirig (1987, da. 19%), som ikke blot  giver  et  fint  diskret  portrart  af  forfatterens anden  huslru,  Marilyn Monroe,  og  af Millers  dramatiske  forfatterskab,  men sarlig  er et uvurderligt kildeskrift til forståelse  af USA's  politiske og  kulturelle udvikling fra 1939'rnes  venstreflojsmarxisme  blandt  de intellektuelle over 1950'crnes  MeCarthyistiske heksejagt til 1970'erncs  og 19807erncs postmoderne tvivl om  meningen i historien. Erindringerne b ~ r e prag af forfattcrenc  fremragende  analytiske  evner og  politiske og  filosofiske uhcstikkelighed.

## De sorte

For et  par  årtier siden var  begrebet  »negro« en neutral  deskriptiv term. I  dag  regnes  det  for  nedszcttende  og  racistisk,  nasten  på  linie  med »nigere, og er  normalt  erstattet  af  begreber  som  sort  eller  afroamerikansk. Bag de tcrminologiskc forskydninger ligger en kulturel og litterm

udvikling.

Den sorte littcraturs udvikling er sclvsagt kort i USA, men har vzret intcns og przgct af  nogle bratte politisk betingede skift. I 2920'rne havde man  den  sorte blucs-inspirerede  lyrik  »Harlem-renzssaneen« med bl.a. Langston  Hughes  og  i  30'rne  f.eks.  den  i  dag genopdagede  kvindelige forfaller  Zora  Ncalc Hurston.  Det  store både kunstneriske  og folkelige gennembrud fik den sorte litteratur f ~ r s t med Richard Wrights roman S@n uf  de sorte (1940, da. 1942), som på  godt og ondt  aispcjlcde volden i de sorlcs  liv,  både  den  der  rettes  mod  dem  og  den  de  reagerer  med,  og forfatterens  engagement i  dct  amerikanske  kommunistparti og  den

dermed forbundne socialrealistiske  zstetik.

Efterkrigstidens afpolitisering og modernistiske/eksistentialistiske stramninger er åbenbare i Ralph Ellisons roman Usynlig mand (1052, da.

1969),  mens  James  Baldwins  romaner og  essays  både  foregreb  og afspejlede  óO'ernes  borgerrettighcdsbev~gelser og  Luther  Kings  ikke volds-filosofi på den ene side og modkulturens  »make love not w=« på den anden. De mere militante holdninger  i sentressernes bevngelser som sblack  power*,  de  sorte  muslimer  og  det  sorte  panter-parti,  var  ikke positive  over  for  fiktionsskrivning,  men fandt  udtryk  i  selvbiografier (Malcolm X og Angela Davis) og essays (Eldridge Cleaver).

Alex Haleys roman- og TV-succes Rodder (1976, da. 1977), markerer et tidstypisk vendepunkt bort fra det politisk militante nutidsengagement til  en  besk~ftigelse  med  den  sorte  amerikaners  afrikanske  radder  og kultur.  Det  er  interessen  for  den  afroamerikanske  kulturs  rodder  og aktuelle ytringsformer, som lever s5 vitalt videre i den sorte amerikanske kvindelitteratur,  at  netop  den  måske  i  dag  reprnsenterer  den  stØrste fornyelse af  amerikansk litteratur. Alice Walker og Toni Morrison  er de mest  fremtrzdende af  en hel gruppe, hvor vi  via  oversnttelser  desuden kender Nthzake Shange og Gloria Naylor.

Alice Walkers Farven  lilla (1982, da. 1984) blev -også fØr  Spielbergs tamme filmatisering -en international  bestseller,  sandsynligvis fordi det var  let  at  forholde  sig  til  Walkers  historie  om,  hvordan  den  sociale undertrykkelse  opl~ser den  sorte  krrrnefamilie,  og  hvordan den  sorte kvinde bliver syndebuk for den sorte mands frustrationer. Hvad der virker befriende  er  den nresten  paradoksale  optimisme  og den  religi~st inspirerede livsglcede, som prnger bogen, og selv om dens mandeskildringer og dens »lesbiske I~sning« har provokeret  sorte mandlige  intellektuelle i USA, så virker  de rimelige  og ikke-propagandistiske.

I  sin  roman  fra  1976 Meridian (1985)  giver  Walker  et  billede  fra borgerrettighedsbevaigelserne  i  GO'erne  og  distancerer  sig  fra  de sorte mznds latente voldsbegejstring  og  macho-chauvisme.  I  sin  nyeste  bog 7he  Tenlple  of n i y Familiar (1989),  uddyber Walker  de  afrikanske forbindelseslinier der  1 ; i  historien i Farven  lilla om  hovedpersonens sØster, som rejser som missionxr til Afrika, til en filosofisk tankebygning, hvor  den  afrikanske fortid  og det  kvindelige ses som basis  for en  utopi vendt  mod  en hvid  maskulin nutidscivilisation.

Den  stØrste  af  de sorte  kvindeforfattere  er  efter  min  mening  Toni Morrison.  Tre  af  hendes  boger  er  kommet  på  dansk. Sula (1973,  da. 1985), Salamons sang (1977, da.  1978) og Elskede (1987, da. 1988). Hvad der kendetegner hendes fiktionsunivers er, at de hvide som undertrykkere kun spiller en meget perifer rolle, og at hendes sorte personer er skildret med  vitalitet  og  med  en  tolerance,  samtidig  med  at  hun  netop  ikke gloriticerer  dcm. Morrison  anskucr  de sorte i dcrcs historiskc silualion hvor  de både er bzrcrc af  en  traumatisk  fortid  (slaveriet),  som  kaster langc skyger, og en fjerncre arv fra den afrikanske fortid, der lever vidcrc i  de  sortes  livsglæde,  sammenhold  og  specielle  »syngende«  form  for kristendom.  At  der  i  hendes  bogcr  er  en  speciel  variation  af  »magisk rcalisme~ ser jeg ikke blot som en litterær indflydelse fra  lalinamcrikansk litteratur,  men  også  som  ct  udtryk  for  magiske  elementer  i  den  sorte kultur, som Morrison i Salomons sang tydeligt paralleliserer med indiansk kultur, samtidig mcd at de har  r ~ d d e r i  den afrikanske.

Elskede står  for  mig  som  80'erncs vigtigste  arnerikanskc  roman,  en kunstnerisk helt original beskrivelse af slaveriet og de traumer, det påforte de  sorte  eftcr  borgerkrigens afslutning. Beskrivelsen  af  slaveriet er afdzmpet, fordi hovedpersoncrne ikke var slaver i »the deep South«, men i del nordligerc Kentucky. Deres f~rste ejer var  en kristen humanist, dcr behandlede  dcm  forholdsvis  humant,  og  selv  den  sencre  ejer,  skolelzreren,  en  kristen  fanatiker,  som  opfattcr  de  sortc  som  dyr,  kunne objektivt  set  have værct værre.

Netop på dcnne baggrund  fremstår slaverie~s umenneskelighed  klart. Hvad der bliver tydeligt cr, hvordan de oplgsningstendenser, som moderne sociologer  har  kunnet  sc  i den  sorte kzrncfamilie, har  sin  forklaring i slaveriet, hvor  familiemedlemmer blev spredt for alle vindc, så snart det var  i  slavccjcrens  @konorniske  inieressc.  Dcrlil  kom  de  talrige  scxuelle overgreb fra dc hvide mznd på de soric kvindcr.

At  der  ikkc  kom  helstobte  moralske  mcnnesker  ud  af en  sådan bchandling viscr  Morrison  med  ct Richard  Wright-agtigt  mod, idci  hun lader hovedpersonen Scthe myrde sin cne datter og fors~gc at myrde de andrc  b~lrn, fordi  hun  frygter,  al  hun  og b ~ r n c n e skal  fgres  tilbage  til slaveriet.  Dct  er  delte  myrdcde  barn  ~ E l s k c d e ~ , der  vender  tilbage  til huset  i Ohio forst  som  spogelse og sidcn materiaiiserer  sig som  ca. 20årig kvinde. Fra at vzre kzrlighedssogende ung kvinde forvandler  hun sig til  en vampyr, der sugcr livet ud  af  den skyldplagede mor  og odelagger hcndes nyelablcrede  forhold  til  en gammel vcn  fra slavetiden.  De sorte naboer,  inspireret  af  mindet  om  Sethcs mor,  der  var  en  stærk  religi~s kvinde, drivcr den onde ånd ud og muligg~r et normalt liv for Sethe, hvor også den sorle mand har en plads.

Morrisons  specielle  form  for  sort  magisk  realisme  udspringer  af  en viljc  til  at  legmeliggore  historiskc  og psykiske fznomcncr. Hvad  vi  ville kalde  Lraumcr,  skyld  og  angcr  materialiseres  her  f ~ r s t i  form  af et sp~gelse, der kan  szllc huset  i rystclsc og sidcn i en  »levende« romanperson.  Den  langsomme  cirklende  måde  at  forlzlle  historien  på,  hvor barncmordct  f~lrst robes ret  scnt i historicn, afspcjlcr  Scthcs manglcndc evnc til at se sin handling i  gncne. Bogen som helhcd derimod  fortzller at fprst ved at vedkende sig sin historie og de sår, den har eftcrladt, bliver dc sorte frie.

## Kvinderne

Jeg harer til dcm, der mcncr, at begrebet kvindclitteratur eftcrhåndcn er ved  at miste  sin mening,  fordi det er for reduktionistisk  i forhold til den mangfoldighed af litterzrc  skrivemådcr  og  temaer,  der  tages  op  af kvindelige forfattcre, og fordi det tilslflrer forskcllen i sociale og kulturelIC  erfaringer  hos  kvinderne.  Når  det  i  en  amcrikansk  sammenhzng alligevel  giver  mening  at  bruge bcgrcbet på tvzrs  af f.eks. etnisk tilhflrsforhold,  så er dct fordi amcrikansk litteratur i de to sidste årtier har vzrct przget af  en feministisk b~lge, som er blevct båret af  en udvidelse af  dct  lzsende kvindeligt, overvejendc middclklassepublikum.  Da denne udvikling  har  varet  generel  vestlig,  har  denne  litteratur  vccret  ydcrst vclegnet  til  eksport,  og  dct  er  i  hej  grad  dcn  modcrne  amerikanskc litteratur,  vi  kendcr i Danmark gcnnem  paperback-udgavcr og bogklubb~gcr. Jeg  har  en  fornemmelse  af  at  den  amcrikanske  kvindelitteratur egentlig har haft storre betydning i Danmark end i USA, hvor  det seri~st lzscnde kvindclige publikum  er relativt  mindre.

Den  feministiske  bfllge  forbinder  vi  med  navnc  som  Lisa  Alther, Marilyn French, Gail Godwin og Marge Piercy. Deres romaner  er brede psykologiskc skildringer  af  vzsentlige feministiske tcmaer  som mor/dattcr-forhold,  erotiske  problemer  (både  hetero-  og  homoscksuellc),  og konflikten arbejde vs. k~rlighed. Samtidig gives dcres romaner et aktuclt samtids-billcde af  USA  med  607crnes  og de tidlige 70'er-års alternative bcvzgelser.  Marge  Piercy skildrer således  i Kdu (1979,  da.  1982) venstrcflfljens situation i disse år. Gail Godwin og Lisa Alther tematiserer deres  baggrund  i  det  politiske  merc  tilbageståcndc  Sydstatsmiljo,  for Althers  vedkommende  med  stor  humor.  Erica  Jong  bliver  bestsellcrforfatlcr  med  speciale  i  bled  sclvforelsket  porno  undcrtiden  i  historisk regi. F'urzrty (1981)  var  en  morsom  pastiche  på  det  17. årh.'s  engelske roman A la  Ficlding,  hendes  seneste Serenissima (1987,  da.  1988) med Shakespeare  som  pornoakter  i  renzssancens  Vcncdig  cr  et  ulideligt genopkog.

Mcns  disse  i  Danmark  meget  populære  kvindeforfattere  i  h@j  grad afspejler cn moderne hvid kvindelig middelklasses erfaringer, så rcpraisenterer Tillie Olsen cn aldre mere proletarisk tradition. Hun blev med rette ber~mt for  C n novelle -Giv mig en gåde fra  samlingen  af  samme navn (1961, da. 1980) -hvor  hun  giver  en af  de mest  intense, bitre og 0mme skildringer  af  et gammelt Egtepar, jeg  kender. Hendes roman Yonriondi (1974,  da.  1983) blev  allerede  påbegyndt  i  og reflekterer  W'rnes kriseramte USA.

Baltimore-forfatteren  Anne Tyler  har  et  mere varmc  og tolcrant blik for det  ~ s t a r k e k0ns« svagheder, f.eks. i den filmatiserede succes-roman Turisi ved et livalde (1985, da. 1986). Den unge Jayne Anne Philips er en fremragende novclle-forfatter. I Sorte billetter (1979, da. 1982)  og Overhalingsbanen (1987,  da.  1988)  blandcr hun  en  rxkke  hverdagsrealistiske beskrivelser  af  generationskonflikter med starke lyrisk skrevne portratter af amerikanske »outlaws«: forbrydere, narkomaner og ludere. Hendes ambitigse roman Maskindrornrrle (1984, da. 1984) giver ct lidt for farvel~st billede  af  det  tavse  Amerika  fra  19507erne  til  nedturen  med Vietnamkrigen.

Allerede  i  begyndelsen  af  1980'crne begyndte  man  at  tale  om  den  i Danmark  ukendte forfatter  Joyce Carol  Oates  som mulig  litterar nobelpriskandidat. Til trods for at  gastterierne aldrig er blevet til virkelighed, satte de sandsynligvis gang i  overszttelsen af  hendes vxrker. Forel0big har vi fået 5 romaner, 1  novellesamling og en bog om boksning, men dette er kun  et lille udvalg af  hcdes enorme produktion. 4

Hendes interesse for den ellers så maskuline boksesport er symptomatisk  for et forfatterskab,  som  i hOj  grad  kredser  om  magt  og vold, både den ydre og den indre psykiske. Oates har et eminent, men også et meget koldt  blik,  for  magtspillet  mellem  mennesker  og volden  i samfundet  og den  amerikanske  familie.  Hvis  det  er  rigtigt,  som  den  danske  dagbladskritik  hzvder,  at  romanen M a ~ a (1986,  da.  1987)  i  hej  grad  er selvbiografisk, så har vi her en forfatter og en universitetsintellektuel, som vokser  op ludfattig og  uden  for~ldrestcltte, men som via  sit  k0n  og sin intelligens manipulerer  sig op i et mandsdomineret   intellektuel^  universiIctssystem.  De  f~lclscsmxssige  omkomstninger bliver kulden i de personlige  relationer  og den forbandede evne til  altid  at se egoismen og magimskct som de fundamentale menneskelige drivkrzfter.

Oates' tematik  disponerer  hende for at fortsatte den gotiske tradiiion i  amerikansk liiteratur (fra  Poe  og  Hawthorne  og  Faulkncr),  og  af Faulkner har hun også lairt den subtile brug af upålidelige fortdere.  Fra sin opadsiigning i universitetsverdenen (hun er også universiieisprofessor) har  hun  giveivis sit skarpe saiiriske blik.

## USA set fra  neden

USA's  forskellige  etniske  grupper  har  alle  deres  kvindelige  forfattere. J ~ d e n Cynthia  Ozick  og  de  sorte  kvindeforfattere  er  blevet  omtalt. Kineserne har Maxine Hong Kingston (Kvindekrigeren 1976, da. 1982) og Amy Tan. Den indianske kultur  er primart mundtlig og mystisk  og har derfor ikke  produceret så  megen  skriftlig  litteratur.  Det  er  måske karakteristisk, at  den ofte skrives af  halvblodsindianere  med  et ben  i to lejre.  N.  Scott  Momaday,  (mandling)  forfatter til Huser  bygget  af  d a m (1968, da. 1987) er halvblods, og det samme galder Louise Erdrich.

Hvor  det  gælder  for  j~derne og  asiaterne,  at  de  relativt  nemt  har kunnet  tilpasse sig det gkonomsick  system i USA, så minder indianernes sociale situation om  de sortes. Enten har  indianerne fors~gt at  overleve i  reservaterne,  eller  også er  de sagt  ind  til  storbyerne,  hvor  de har  haft svzrt ved  at overleve i asfaltjunglen.

Louise Erdrich giver i sin romantrilogi Elskor~.rinidler (1984, da. 1985), Hi~ninelJZu@ (1986, da.  1988) og den uoversatte  Tracks  (1988)  et billede af  Chippewa-indianerne  i North  Dakota  og deres hvide  naboer  over  et langt historisk strak. Hun har et skarpt blik  for indianernes forfærdelige sociale situation, selv~delaggelsen ved m ~ d e t med de hvide, samtidig med at  hun  fastholder  de indianske  myters  skfinhed og vardigheden i deres indianske  kultur. Ligesom Toni Morrison  finder hun  en magisk realisme i  dcn  amerikanske virkelighed.

Generelt  har  den  amcrikanskc  litteratur  efter  2.  verdenskrig  varet praget af på den ene side en stigende intellektualisering og akademisering af »Tinlitteraturen« og på den aden sidde en vzkst i kulturindustrien. Hvor den sidstnzvnte tendens i h ~ j grad hznger sammen med massemediernes udvikling, så skyldes den  f~rstnzvnte bl.a.  det generelt h ~ j e r e uddannelsesnievau efter  krigen  og forfatternes integration  i universitetsverdenen gcnncm undervisningsstillinger, USA's  variant af »offentlig« litteraturst~tte. Dertil kom at den kritiske realistiske romantradition,  som dominerede amerikansk litteratur fra århundredets begyndelse til slutningen  af M'rne, fra Upton Sinclair og Theodore Drciser til Dos Passos og John Steinbeck, bred sammen undcr indtryk af Stalin-processerne, Hitler/Stalin-pagten  og den stigende amerikanske velstand undcr og efter krigen, og aflpstes af en moderat modernistisk litteratur, inspireret fra Europa.

Men  som  den  sorte litteratur,  og  som  en  1,ouise  Erdrich,  en  Tillic Olsen  og  en Jayne  Anne  Philips viser,  så  skrives der  stadig  litteratur  i USA, som bcskxftigcr sig nned de undcrtryktes erfaringer og oplevelser, selv om dcilnc litteraturs formsprog nappc kan kaldcs b;ocialrealistisk. Eii af  de  mandlige  forfattere,  som  i  sin  lyrik  og  f0rst  og  fremmest  i  sine noveller  har  givet  det  tavse  USA  stemme,  er  den  fornyligt  afd0de Raymond  Carver. Det USA,  han  beskriver, er det vestlige, Oregons  og Californiens  små  gudsforladte  flzekker,  og  hans  personer  kommer  fra arbejder-  eller  den  lavere  middelklasse.  De er  ikke  så  meget  fattige  i pkonomisk forstand som i eksistentiel.  De er svage og uden  selvtillid, og deres privatliv er som  regel ved  at bryde sammen.

Carvers noveller er som regel ultrakorte og starter midt i konfliktsituationen  der  uden  et  overfl0digt  ord  f ~ r e s til  et  sammenbrud.  Med  et begreb  fra  billedkunsten  er  Canea  blevet  kaldt  »minimalist&lt;&lt;. Med  et minimum  af  ord  er  han  i  stand  til  at  skitsere  en  konflikt  og  antyde komplekse  f0lelser. Inspirationen  fra Hemmingways  »isbjerg-teknika er tydelig,  men  Carvers  uartikulerede  jeg-svage  personer er  i  h 4   grad moderne. På dansk er der kommet et fremragende udvalg af hans noveller i samlingen Hvad vi taler om, når vi takr om k~rlighed i 1985.

Garrison Keillor  er en af  USA's populzreste radio-entertainere. I  sit radioshow Prairie Home Co~npanion skabte han en rzkke monologer om Lake Wobegon, en lille fiktiv flzekke ude på landet  i Midtvesten  (Minnesota). Senere omarbejdede han den til bogform, og i Danmark har vi  fået dem i 1987: Lake  Wobegon og i 1989: Farvel til Lake  Wobegon.

Med  stor  varme  og  med  en  pragtfuld  understated  humor  fortzller Keillor om det stille liv og de små glzder og sorger ude på landet blandt nogle mennesker, der ofte har skandinaviske r0dder og har videref@rt  en puritansk protestantisk  tradition.

William  Kennedy  slog  igennem i  USA  med  sin  Albany-triologi: Gangsteren  Legs (1975,  da.  1988), Billy  Ptzelans  Greatest  Game (1978, uoversat)  og Jernurt (1983,  da.  1985).  Albany  er  staten  New  Yorks hovedstad,  og den var  ligesom byen  New  York  politisk domineret  af  de irske  indvandrere,  som  satte  sig  på  det  demokratiske  partiapparat  ca. 1860 og dominerede det til langt op i 30'rne. Med sin historiske romantrilogi  skriver  Kennedy  de irske  indvandreres  mytologi, ligesom  Faulkner skrev Sydstalernes. Gangsteren Legs er en gangster i forbudstidens USA, en autentisk irsk variant af Al Capone-skikkelsen, og bogen om  ham  er en myte om gangster-skikkelsens storhed og fald, tydelig påvirket af Scott Fitzgeralds Den store Gatsby.  Bil&amp; Phelan's Greatest Game focuserer i h@j grad  på  det  irske magtapparat  i byen,  mens  den bedste og på grund  af filmatiserringen  mest kendte roman i trilogien, Jernurt (Ironweed), forlzllcr  en  historie  om  sociale  tabere  i  30'rnes krise-USA.  Kennedy forholder  sig varmt  og  solidarisk  til  sine  bumsers  udviklingshislorie  og indlejrcr  den  i  noget  man -lidt  inflatorisk -kunne  kalde  irsk  niagisk realisme, hvor fortidens traumatiske hzndelser og dode personer står op af  graven og materialiserer sig i drankercns alkoholiske bcvidsthed.

En sarlig variant  af denne »verden sct fra neden«-litteratur  finder  vi i Boheme-traditionen, der har sine spcciellc rodder i amerikansk litteratur hclt tilbage i Walt Whitmans lyriker-image, mcn som specielt dyrkedes i 20'rne  og N'rnes kunstnerkolonier  i Paris. Henry Miller var  dens mcst typiske reprasentant. Bohemcns dyrkelse af erotik, alkohol (eller stoffer), musik og det fric kunstnerliv fortszttes for fuld udblzsning af  »thc beat generation« i 50'crne (Burroughs, Kerouac og Ginsberg)  og i hippiekulturen.

Charles Bukowski,  »the dirty old man«, er en moderne rcprzsentant for denne tradition. Hans bgger er rncd rette blevet beskrevet som I-Ienry Miller  minus  dennes filosofi.  Hans boger  er ikke  stor litteratur,  men de har  en  dejlig  rå  usentimental  antiautoritzr  tone  i  den  stzrkt  selvbiografiske skildring af forfattcrbumsens drukture, sexuelle oplevclser og hans  kamp  mod  bureaukratiske autoriteter.' Dcn  kultisk  dyrkclse  af forfatteren blev Oget rncd Mickey Rourkes portrzt af forfattercn i filmen Bar-y.

## Reagans  b@meb@m og storbyen  New  York

Der cr i 1980'ernes USA trådt en rzkke hclt unge  forfattere frem, som gradvis har fået tildelt de  ikke  hclt smigrende  etiketter  »Reagans b~rncborn«  ellcr  yuppie-generationen. Begge  hcntydcr  dels  til  publiceringstidspnktet, dels til manglcn på politisk  interesse og engagement og en  vis  sclvcentrerct  kglig  narcissisme.  D C  mest  fremtradende  blandt dennc nye generation er Jay McIncrney, Brett Easton Ellis, David Leavitt og Tamia Janowitz.

Denne generations storste bestseller har varet McInerneys roman med dcn smukke amerikanske titcl Briglit Ligfits, Big  Ci&amp; (1984,  da. Af  banen 1986)  om  en  ung journalist og  forfatteraspirant,  dcr  lever  et  kokainsniffende  liv  sammen med  New  Yorks unge jet-set.  Han gennemskuer tomheden i dct, men driver viljel~st rncd,  langes cfter en totalt  v a r d i l ~ s kone, der har forladt  ham og savncr sin a f d ~ d c mor. Det cr en tidstypisk senpubertetsroman, en ny Forbandet  Ungdont i  et nihilistisk  storby-miljo. Dct  forsoncndc  ved  dcn  er  den  humoristiske  talesprogsstil,  hvormed MeInerncy spiddcr miljoct.

Dct  er  svart  at  vide,  hvad  man  skal  kaldc  dennc  generation.  Bcgrebcrne fortabt og rorbandet, er allercde brug1 op, og rigtige yuppicre er forfattcrne selvf0lgclig ikkc. Så ville  de ikke skrive fiktion,  og så ville de ikkc have en ironisk  distance til  miljoet.  I Brett Easton Ellis' Under nul (1985, da. 1986) givcs et frysendc portrat, ganskc vist i Los Angeles, af  en ungdomsorganisation dcr  er  ved  at  gå  under  i  stoffer  og  almindelig f~lclscsl~shed. Davis Lcavitt cr beisse, og det pragcr både hans novcllesamling Farnilien  dunser (1984,  da.  1986)  og hans  uoversattc  romaner. Leavitt  er cn frcmragende psykolog, men  også  cn megct  kolig forfatter. I  hans  univcrs  cr  man  langt  fra  7O'erncs tro  på  det  pragtfuldc  i  den alternative karlighed, hans personer  cr ensomme, bange og uengagerede i  politik.

Kathy Acker cr en lidt spccial forfattertype, cn blanding af punkcr mcd et råt kropsligt sexuclt imagc og cn finlittcrxr postmodernist, som bruger arldrc litteratur  i  pastiche-form  og med  cn Burroughsk  cut  up-teknik.  I den rct  ulzsclige Don quixote der var e r z   drorn (1986, da. 1986) modcrniscrer og sexualiscrcr  hun Cervantcs' nbedr0velige-  ridder.

En noget  mcrc spandende  og ganske  anderledes ung  storbyforfatter cr Paul Austcr, som fik sit gennembrud  med New  York-trilogien: By af glas (1985,  da.  1987), Ger~fcrd (1986,  da.  1988) og  The Locked  Rnorn (1988, da. 1989). DC  tre bflger, som horer taet sammen og er udgivct som en bog i Amerikansk paperback, kan bedst beskrives som cn blanding af kriminalroman-pnstichc  og  Franz  Kafka.  Sclv  om  de  tydeligt  mimer private  cyc-gcnren (i la  Chandler  og Hammctt), og derved placercr  sig i en intcllcktucl postmodernc tradition, så er de i dcrcs bcfriende korthcd enormt  suggcstivc.  Kafka-indflydclscn er  åbenbar  i  b0gcrncs fzllcs »tomme transccndcns-,  hvor dc seigcnde, deteklivcrnc, involveres i sager de ikke kan  overskue,  og endcr  som  anklagcdc for  cn  forbrydelse ellcr olfcr for  cn  likvidering,  de  ikke  kan  genneskue.  Intertekstualitetcn  er diskrct,  mcn  alligcvcl  markant.  Forfattercn  Paul Auster  optrzder som rornanpcrson i By af glas, dcr diskuteres litteratur i bagerne, »detektiven« i 77ze  Locked  Room cr  også  en  slags  littcraturforsker, og  b~gerne  i trilogicn  refererer  til  hinanden  i  et subtilt  spil.  Paul  Austcr  er  en  slags lakonisk Umbcrto Eco cller  cn Borges,  der vcd,  at  ct romanreferat  kan virkc mere spandcnde cnd cn udpcnslct  roman.

Afslutningsvis  i  dennc  Ncw  York-samrncnhang  vil  jeg  naevnc  Tom Wolfe's bestseller-roman  Thc Borzjire of the Vanities (1988, da. 1989).

Tom  Wolfe  har  hidtil  varct  kendt  som  en  af  hovcdm~ndcne i 77ze New Joilrnalisrn, en  journalistisk inspirerct  blandingsform af  facts  og fiktion, hvor  han  bl.a.  analyscrcdc hippiekulturen,  astronauternes  liv  og modernc  amcrikansk  arkitcktur. The  Bonfire of lhe Vanities er en forrygende romandebut med byen Ncw York som hovedperson, men den bygger på Wolfe's karakteristiske journalistiske  og sociologiske approach.

Romanens  umiddelbare  svaghed  er  dens  personkarakteristik,  men netop  heri  er  der  måske  også  en  pointe.  Personerne  i  den  har  ingen dybde,  ingen  »sjzl«, de er  socialc karaktermasker, der determineres af deres sociale, geografiske og etniske tilh~rsforhold. Wolfes satire spidder både high  society på Park Avenue, de smiiborgerlige karrieredr~mmere i retsmaskineriet, mediefolkene, og den sorte revolutionære przst. Der er ingen  idealister  i  Wolfe's  kyniske  New  York-billedc,  det  skulle  da  lige vzre den j~diske dommcr, der selvf~lgelig ikke genvxlges, da han nzgter at  spille spillet.

Bogen  er  en  spændingsroman  om  en  succesrig  obligationsspekulant, der en dag  henter  sin  elskerinde  i  lufthavnen. På  vejen tilbage til Manhattan  kfirer de galt og ender i Bronx,  hvor de i skrzk for  to unge sorte, kommer til at k ~ r e den ene ned, s2 han  senere d ~ r . Situationen er tvetydig og  skyldssp~rgsmålet uklart.  Ville  de sorte hjzlpe eller  var  de forbrydere? Er obligationsspekulanten  skyldig, når det var hans elskerinde, der havde  overtaget rattet?

Pointen i dct efterffilgcnde forl~b, som f ~ r c r til retssag, ffirst frifindclse og dernzst dom og hovedpersonens totale sociale deroute, er at systemet krzver hans fald. De sorte kan bruge ham i deres politiske kampagne, og dcn jadiske  borgmester  og den jodiske  statsadvokat må  ofre ham  for  at bevare  ct  ikke-racistisk  image  i  valgkampen! Systemet  kan  sagtens overleve  ofringen  af  et  individ, magthavere  og  oppositionen  har  fxlles inleresse.

## Amerikansk  litteratur set  udefra  En epilog.

Det er et faktum, at den globale kultur efter 2. verdenskrig er blevet mere og mere amerikaniseret,  og det afspejler  sig bl.a.  i vorcs  fiktionsforbrug af  Glm,  TV-serier  og  litteratur.  Vores  ovcrs~ttelseslitteratur  er  helt angelsaksisk  domineret.  Dertil  kommer,  at  USA  er  et vzre store hullcr. Jeg kan selv pege på forfattere som John Updike, Kurt

overvcjendc kzmpckontinent, og derfor m A   dcr selvf~lgelig i en sådan oversigtsartikel Vonnegut og John Irving.

Et ganske andet sp~rgsmal er: hvor god, original og fornyendc er den amerikanske  litteratur  i  dag?  Svaret  er  ikke  ganske  enkelt.  Mange amerikanske litteraturhistorikcre scr den amerikanske litteraturs udvikling i dctte århilndredc som en forfaldshistorie. Det absolutte h~jdepunkt var 20'rnes  romanforfattere Faulkner, Hemmingway, Fitzgerald og Dos Passos

(her gik påvirkningen for en gangs skyld fra USA til Europa). Et andet og mindre hpjdepunkt var den eksistentielle, moderat modernistiske $diske efterkrigstidslitteratur. Efter  den  er den åndelige energi  sluppet  op,  og litteraturen er blever delt op i to kredsl~b, et stadig smallere akademisk, hvor den postmoderne opfattelse af  at de store fortællingers tid  er forbi har  fort  til  en  rakke  »smalle  fortzllinger«,  der  i  dekonstruktiv  ånd primart  ser sit  formål i at reflektere  over  sig selv som fiktion,  og så et stadigt  ekspanderende kulturindustrielt kredsl~b. 7

Et sådant signalement er ikke uden en vis sandhed og hznger sammen med nogle kulturelle skred i hele den vestlige verden. Man kan, når man sammenligner den amerikanske (og den vesteuropziske)  litteratur med tredje  verdens  forfatter  som  f.eks.  Garcia  Marquez  og  Rushdie,  godt fornemme, at den vestlige verdens forfattere mangler en sag at kzmpe for, et menneske at tro på og en levende fortrelletradition at trakke på.

Nar sandheden i signalementet alligevel er begrznset skyldcs det flere faktorer. For det fgrste kan den posimoderne fiktion godt skrives med så stor vitalitet, som det f.eks.  sker hos Philip  Roih og Paul Auster,  at  den udsiger  noget  vascntligt  om  relativismen  i  den  postmoderne  verden. Kulturindustriens  ekspansion  f ~ r e r undertiden  tii  en kvalitetsforbedring som hos f.eks. Stephen King, der ophzver skellet mellem fin og populzrlitteratur. Tom  Wolfe's Botlfire of the  Vartities giver  på godt  og ondt  et fremragende billede  af  storbyjunglen  i spzridingsromanens form.

Og endelig -og det er måske de vzsentlige -den amerikanske kultur cr så  fuld  af modsztninger og brudflader, at stadig nye stemmer kommer til.  Alice Walkers, Toni Morrisons og Louise Erdrichs  romaner har nye kulturers vitalitet, samtidig med at de trakker på hidtil usynlige traditioner, og en Joyce Carol Oates beskriver med satanisk veloplagthed volden 8 og magtstraibet i WASP-kulturen. De amerikanske bestseller-lister viser stor kulturindustriel  dominans, men samtidig at disse mere eksperimenterende forfatter faktisk har et stort lydhgrt publikum.

## Noter

1. For  en  mere  grundig behandling  af  nyere jodisk-amerikanske litterater, se min  artikel : Den jodiske  erobring af  amerikansk litteratur. Knrik 88. 1989.
2. Malcolrn Bradbury taler i Colunlhia Literary IIisioq~ of the United States (1988) om  en  eksistentiel eller moralsk realisme.
3. Den egentlige Zuckerman-serie bestar af  1. The Ghost W t e r (1979, da. Forfatterspire 198 1 ) .   2. Zuckemtan  Unbound (1981, da. Den befn.ede Zuckermatt 1982). 3. Tlte Atlatotny  Lesson  (1983 da. Anatomifimen 1984). 4. The Prague

- Otgv (1985).  Roth  sandede  alle  bagerne  i  61  bind: Zucketman  bound. A Triolop and Epiloge, i  1986.
4.  F@lgendc  af Joyce Carol Oates' romaner foreligger p3 dansk: Morderne (1975, da. 1981). 1 de dyre kredse  (1968, da. 1982). Solhverv (1985, da.  1986). Matya (1986,  da.  1987)  og You  mus,  remenber  this (1988,  da.  1988).  Desuden novellesamlingen Grretzser (1976, da. 1983) og Om boksning (1987, da. 1988).
5.  P3 dansk  er dcr kommet  3  bogcr  af  Bukowski:  Novelle-samlingen Stiverter, sjoferter, svinagtigheder  og hverdags/iistotier  om  almlindeligt afsind (1980),  og de to  rornancr: Al  magt  til  ekstrabindene (1981)  og Alt forefalddede  adlejde (1983).
6. 1 sin  kritik  af  retssystemest  poli~iskc interesser  er  Wolfe's bog helt  p3 linie mcd cn anden fremragcnde arncrikansk spzndingsroman: Scott Turow: M&amp;ke uskyldig (1987, da.  1988).
7.  Jvf. Charlcs Newmans kritik af postmodernismen i The Post-modem Aura. The Act of Fiction  in an Age  uf Inflation (1985).
8.  WASP = White Anglo Saxon Protestant.