Et højst parisisk drama
Forfattere: Alphonse Allais
Tidsskrift: passage (2000-09-01)

Kapitel 1

Hvor vi stifter bekendtskab med en herre og en dame,  som kunne have været lykkelige,  hvis  det  ikke havde været  for deres evindelige misforståelser.

0 qu'il ha bien  sceu choisir,  le challan! Rabelais.r

På det tidspunkt,  hvor  denne historie  tager  sin  be­ gyndelse, havde  Raoul  og  Marguerite (nydelige navne til elskende)  været gift i omkring fem ,  måne­ der.

Et kærlighedsægteskab, forstås.

Raoul  lyttede  en  dejlig  aften  til  Marguerite,  der sang oberst Henry d'Ervilles smukke ballade:

L'  averse,  chere a la  grenouille, Paifume le bois rajeuni. . . . Le bois,  il est comme Nini. Y sent bon quand y s'debarbouille.

Raoul,  siger  jeg,  svor  da  over  for  sig  selv,  at  den guddommelige  Marguerite (diva  Marguerita) aldrig skulle tilhøre nogen anden mand end ham.

Parret  ville  have  været  det  lykkeligste  af  alle, havde det ikke været for de to ægtefællers slette ka­ rakterer.

Ved den mindste ting,  bang! - en smadret taller­ ken, en ørefigen, et spark  ·i bagen.

Ved denne larm flygtede Amor opløst i tårer for at vente i  hjørnet  af  en stor park på den altid nære forsoningsstund.

Så  kys  uden  tal,  uendelige,  ømme  og  kyndige kærtegn, lidenskab så brændende som Helvede selv.

## Et højst parisisk drama

## ALPHONSE  A LLAIS

Man  kunne  næsten  tro,  at  de to grisebasser skændtes  bare  for  at  :fa  lejlighed  til  at  blive  gode venner igen.

Kapitel 2

En enkelt  episode  som,  uden  at forbinde  sig  direkte  med handlingen,  giver  klientellet  en  ide  om  den måde,  vore  to helte lever  på.

Amour  en latin faict amor. Or done provient d'amour la morf Et, par avant,  soulcy qui mord, Deuils, plours, pieges,foifaitz, remord  ... (Blason d'amour.)

En dag var det imidlertid mere alvorligt end ellers. Eller rettere, en aften.

De var taget på Theatre d'  Application, hvor man blandt andet  opførte Den  Utro Hustru af  hr.  Porto­ Riche.

- Bare lad mig vide,  snerrede Raoul,  når du  har set nok på Grosclaude.
- Og du,  hvislede Marguerite,  vil du  række mig teaterkikkerten,  når  du  kender  Mademoiselle  Mo­ reno ud og ind.

Indledt  i  en  sådan  tone  kunne  samtalen  ikke undgå at slutte  med de  mest beklagelige  gensidige voldshandlinger.

I  droschen,  som  kørte  dem  hjem,  morede  Mar­ guerite  sig  med  at klimpre  på Raouls  forfængelig­ hed som på en gammel, nedslidt mandolin.

Så  aldrig  så  snart  var  de  kommet  hjem,  før  de krigsførende indtog deres respektive positioner.

{''o Med hånden hævet,  hårdt  blik  og  overskæg som en rasende kat, gik Raoul hen mod Marguerite, som hurtigt holdt op med at være kæphøj.

Staklen flygtede,  så  hurtigt og  listigt som hinden i  de store skove.

Raoul var lige efter hende.

Da slog den største  angsts geniale  opfindsomhed ned i Marguerites lille hjerne.

Hun  vendte  sig  brat  om,  kastede  sig  i  Raouls arme og råbte:

- Jeg be'r dig, min lille  Raoul,  beskyt mig!

Kapitel 3

Hvor vores venner forsones,  som jeg ønsk er, at  I ofte  må forsones, I som er så pokkers kloge.

"Hold your tongue, please!"

Kapitel  4

Hvordan  man  kan  konstatere,  at folk,  som  blander  sig  i ting,  der ikke kommer dem ved,  meget hellere skulle passe sig  selv.

Det er  forbløffende  så rå  verden er ble­ vet gennem den sidste tid! (Min  portnerskes  ord  sidste  man­ dag formiddag.)

En morgen modtog Raoul følgende besked:

"Hvis De for en gangs skyld vil se Deres kone i godt humør, skal De torsdag tage til Bal des Incoherents på  Moulin-Rouge.  Hun  vil  være  der  maskeret  og" forklædt som  congolesisk kano. Den  forstandige skriver sig det bag øret!

En ven."

Den  samme  morgen  modtog  Marguerite  følgende besked:

"Hvis  De  for  en  gangs  skyld  vil  se  Deres  mand  i godt  humør,  skal De  torsdag  tage  til Bal  des Inco­ herents på Moulin-Rouge.  Han vil være der maske­ ret  og  forklædt  som  fin-de-siede  ridder.  Den  for­ standige skriver sig det bag øret!

En veninde."

Disse beskeder faldt ikke for døve øren.

Da den skæbnesvangre dag oprandt, skjulte de på beundringsværdig vis deres planer:

- Min kære, sagde Raoul med sin mest uskyldige mine,  jeg  bliver  nødt til  at forlade  dig  indtil  i mor­ gen.  Meget vigtige forretninger kalder mig til Dun­ kerque.
- Det passer fint,  svarede  Marguerite  med indta­ gende  oprigtighed,  jeg  har  lige  modtaget  et  tele­ gram fra min tante Aspasie, som, stærkt lidende, be­ der mig om at komme til sit sygeleje.

Kapitel 5

Hvor man ser nutidens tåbelige ungdom hengive sig til de mest kimæriske og flygtige glæd er, i  stedet  for at tænke  på evigheden.

1 Mai  voueli  vieure pamens:  La  vido  es tant bello! Auguste Marin.

"Nyt  om  navne" i Diable boiteux proklamerede enstemmigt,  at dette års Bal  des Incoherents havde en usædvanlig pragt.

Mange  skuldre  og  ikke  så  fa  ben,  for  ikke  at nævne tilbehøret.

To af de tilstedeværende syntes ikke at tage del i den  almindelige  galskab:  en fin-de-siede  ridder  og en congolesisk kano,  begge hermetisk maskerede.

På  slaget  3  morgen  nærmede  Ridderen  sig  Ka­ noen og inviterede hende til at soupere med sig.

Som svar placerede Kanoen sin lille hånd på Rid­ derens robuste arm,  og parret gik sin vej.

I

' I

·  lnr---

'11:;

!

1

1

11

1

I

I

I

.  I

I

I

I

i

'i

'i '

I

'

## Kapitel  6

Hvor  situationen fortættes.

-I say,  don't you think the rajah laughs at us? -Perhaps,  sir. Henry O'Mercier.

- -Lad  os  være  alene  et  øjeblik,  sagde  Ridderen  til tjeneren, vi vil vælge vores menu, og så ringer vi ef­ ter Dem.

Tjeneren trak  sig tilbage,  og Ridderen låste  om­ hyggeligt døren til værelset.

Derefter  snuppede  han,  efter  at  have  befriet  sig for  sin  hjelm,  med  en  hurtig  bevægelse  masken  af Kanoen.

Begge  udstødte  på  samme  tid et  skrig af  bestyr­ telse, idet ingen af dem genkendte den anden.

Han var ikke Raoul.

Hun var ikke Marguerite.

De kom  med  gensidige  undskyldniger  og  var  ikke længe om gøre hinandens  bekendtskab over en lille souper,  mere siger jeg ikke.

COMBAT DE NEGRES DANS UNE CAVE, PENDANT LA NUIT (Reproduction du celebre tableau)

## Kapitel 7

Lykkelig slutning for  alle,  bortset  fra de  andre.

Buvons le vermouth grenadine Espoir de nos vieux bataillons. Georges Auriol.

Dette  lille mesaventure tjente  som  en  lærestreg  for Raoul og Marguerite.

Fra dette øjeblik skændtes de aldrig mere og blev fuldkommen lykkelige.

De har  endnu ikke  mange  børn,  men  det  kom­ mer.

På dansk ved Tine Engel Mogensen

1. Som hovedregel er mottoer og  vers ikke blevet oversat, eftersom de spiller  på slang, fonetiske ligheder  etc.

J