Partimedlemmernes deltagelse og syn på partidemokrati 2000-2012
Forfattere: Karina Kosiara-Pedersen
Tidsskrift: politica (2014-01-01)

## Karina Kosiara-Pedersen

## Partimedlemmernes deltagelse og syn på partidemokrati 2000-2012

Partiernes anvendelse af ny informations- og kommunikationsteknologi er eskaleret; partiernes organisationer, kampagner og medlemshåndtering er blevet professionaliseret; partierne har åbnet for nye deltagelsesmuligheder, og grænsen mellem medlemmer og støtter er blevet sløret. Dermed er vilkårene for partimedlemskab forandret. Spørgsmålet er, hvorvidt partimedlemmernes forsøg på at udøve indflydelse i de politiske partier, og dermed deres bidrag til politisk koordinering, samt deres oplevelse af indflydelse, er forandret. På basis af to spørgeskemaundersøgelser blandt danske partimedlemmer fra 2000 og 2012 vises, at både medlemmer med poster og nye medlemmer i højere grad søger indflydelse i partierne i 2012 sammenlignet med 2000, og at utilfredsheden med partidemokratiet er steget markant for partimedlemmer med poster, mens den er faldet for nye partimedlemmer, der i 2012 er mere tilfredse med partidemokratiet end nye medlemmer i 2000 var.

De politiske partier har undergået interessante forandringer i perioden siden årtusindskiftet.  Partiernes  anvendelse  af  ny  informations-  og  kommunikationsteknologi er, som i resten af samfundet, eskaleret; partiernes organisationer, kampagner og medlemshåndtering er blevet professionaliserede; partierne har åbnet for nye deltagelsesmuligheder, og grænsen mellem medlemmer og støtter er blevet sløret. Det har påvirket partidemokratiet, vilkårene for partimedlemskab og dermed også medlemmernes mulighed for at søge politisk indflydelse. Spørgsmålet er, om dette har medført en forandring i partimedlemmernes deltagelse og oplevelse af partidemokratiet.

Repræsentativt demokrati indebærer en form for partier, der rekrutterer og opstiller kandidater til valg, fører valgkamp og organiserer det parlamentariske arbejde. Det er ikke i et konkurrencedemokratisk perspektiv nødvendigt, at partierne også fungerer som en kanal for politisk deltagelse; faktisk kan det være en fordel, at de ikke har medlemmer (Allern og Pedersen, 2007). Men de danske partier har i mere end 100 år haft medlemsorganisationer, der i større eller  mindre grad har rekrutteret partimedlemmer og tildelt dem forskellige grader af rettigheder og pligter (Bille, 1997: 85-125). Ved at betale kontingent har  partimedlemmerne haft ret til og mulighed for at udøve indflydelse, fx på partiets politiske program, opstilling af kandidater til kommunale, regio- nale, EU- og folketingsvalg og valg af både den lokale og partiorganisationens formand. Desuden har medlemmerne haft mulighed for at varetage organisatoriske opgaver og deltage i kampagnearbejde både mellem og ved valg. Gennem deres partimedlemskab og deltagelse bidrager partiernes medlemmer til at  samordne deres interesser på tværs af niveauer og områder. Når medlemmer deltager i partiets aktiviteter, gør de det blandt andet for at få indflydelse på partiets politik enten direkte eller gennem valg af partiets repræsentanter. Dermed pågår en politisk koordinering mellem partimedlemmer på forskellige  niveauer. Men koordineringen afhænger af partimedlemmernes faktiske deltagelse.

Formålet med denne artikel er at undersøge, i hvilket omfang partimedlemmerne forsøger at udøve indflydelse i de politiske partier ved at deltage i forskellige aktiviteter, partimedlemmernes oplevelse af partidemokratiet, og om denne deltagelse og oplevelse af partidemokratiet er forandret siden årtusindskiftet. I næste afsnit præsenteres det teoretiske grundlag og de forventninger om forandringer i partimedlemmernes deltagelse og oplevelse af partidemokratiet, analyserne er struktureret efter. De er baseret på to spørgeskemaundersøgelser blandt danske partimedlemmer, der præsenteres i tredje afsnit. I fjerde afsnit analyseres, hvorvidt partimedlemmerne med poster og nye medlemmer forsøger at udøve politisk indflydelse ved at deltage i deres partier, mens femte afsnit analyserer deres (u)tilfredshed med det partiinterne demokrati. Afslutningsvis konkluderes, at partimedlemmernes deltagelse og dermed deres forsøg på at få indflydelse er større i 2012 end i 2000, og at partimedlemmer med poster er mere utilfredse med partidemokratiet i 2012 end i 2000, mens nye medlemmer er mere tilfredse i 2012 sammenlignet med 2000.

## Organisatoriske forandringer og forventninger

Partimedlemsorganisationernes gyldne tid ovre. Det er mere end et halvt århundrede siden, i 1950'erne og 1960'erne, at hver femte vælger var medlem af et parti, og hvor specielt socialdemokratiske medlemmer ikke blot var del af  en  partiorganisation men af en bevægelse, hvor de kunne leve 'fra vugge til  krukke', som det så poetisk er formuleret af Mogens N. Pedersen (1989: 271-272). Internationalt er det samlede antal medlemmer og medlemmernes aktivitetsniveau faldende (Katz og Mair, 1992; Mair og van Biezen, 2001; van Biezen, Mair og Poguntke, 2012; Whiteley, 2011), og selvom der er flere danske partier, der siden 2001 har oplevet en vækst i antallet af medlemmer, er også det samlede antal partimedlemmer faldende (Kosiara-Pedersen, 2010).

Hvorvidt et faldende antal medlemmer betyder et stigende, stabilt eller faldende aktivitetsniveau blandt de resterende medlemmer er uafklaret. Hvis det primært er de passive medlemmer, der falder fra, vil andelen af aktive stige med  faldende  medlemstal,  som  det  tidligere  er  påvist  i  Sverige  (Petersson, Westholm og Blomberg, 1989: 336-337; Selle og Svåsand, 1991: 462). Hvis de frafaldne medlemmer er repræsentative for alle medlemmer, når det gælder aktivitetsniveau,  vil  andelen  af  aktive  være  stabil  med  faldende  medlemstal, som det tidligere er set i  Norge (Heidar og Saglie, 2002) og Holland (Den Ridder, 2014). Hvis årsagerne til de faldende medlemstal også påvirker medlemmernes deltagelse, vil faldende medlemstal ledsages af faldende aktivitet, som det tidligere er set i Storbritannien (Whiteley og Seyd, 1998: 115). Dette 'dobbelte  fald'  var  også  den  overordnede  konklusion  på  den  første  danske partimedlemsundersøgelse  i  2000,  der  dog  kun  kunne  konkludere  på  medlemmernes egne angivelser af, om de, de seneste fem, år var blevet mere eller mindre aktive (Pedersen og Hansen, 2003: 97). At resultaterne ikke peger i én retning ses også i et internationalt, komparativt studie, hvor seks ud af 13 lande har samme tendens i medlemstal og aktivitet i 1980'erne, mens det modsatte var  tilfældet  i  de  andre  syv  lande  (Scarrow,  2000:  95-6).  Dette  betyder,  at medlemstallene alene ikke nødvendigvis fortæller os om udviklingen i partimedlemmernes aktivitet.

Det vigtigste træk ved massepartimodellen er medlemmer med rettigheder og pligter  til  at  udøve  indflydelse  blandt  andet  på  partiets  program,  valg  af partiformand og opstilling af kandidater til offentlige valg. Danske partier har stadig grundlæggende træk fra massepartimodellen, selvom de også har antaget træk fra catch-all parti- og kartelpartitypen (Bille, 1997: 225; partiernes vedtægter; Kosiara-Pedersen, Bille og Nielsen, 2012).

Men medlemmernes rolle er også i forandring. Selvom partimedlemmerne fortsat formelt har ret til at deltage og dermed også forsøge at udøve indflydelse, er deres betydning blevet mindre. Båndene mellem klasser og partier er kappet, vælgerne er mere flygtige, og partierne kæmper i højere grad om vælgerne. Dermed bliver  vælgernes  politiske  holdninger  vigtigere  end  medlemmernes. Politikken  formuleres  ikke  blot  på  basis  af  partiets  ideologiske  grundlag  og program, partiets klasses interesser og medlemmernes input. I tillæg til (eller i stedet for) medlemmernes input anvender partierne ansatte i partiets hovedkontor og fokusgrupper, meningsmålinger og andre værktøjer fra den politiske marketings redskabskasse (Kosiara-Pedersen, 2011). Partierne er blevet mere professionelle i deres organisation og kampagneorganisering, og derfor er der få administrative opgaver for medlemmerne. Derudover er der generelt ikke i så høj grad som tidligere brug for deres indsats i partiets kampagner, der er blevet meget mere kapitalintensive (Kosiara-Pedersen, 2014). Partierne fokuserer mere på partilederen, der ikke blot er formand for medlemmerne, men i højere grad den, der tegner partiet og skal 'sælge billetter' blandt vælgerne. Dette er en udvikling, der har foregået over længere tid, og som fortsat pågår.

Partiernes forandringer påvirker ikke forskellige grupper af medlemmer på samme vis. Medlemmer med passive 'kreditkortmedlemskaber', der blot betaler deres kontingent og måske læser medlemsbladet eller hjemmesiden, men som derudover ikke deltager, forventes ikke at være påvirket markant af de forandrede vilkår. Det er derimod de partimedlemmer, der enten er eller gerne vil være aktive, der påvirkes, fordi deres incitamenter forandres (Strøm, 1990: 575-577).

Specielt  én  gruppe  af  medlemmer  påvirkes  af  eventuelle  forandringer  i partierne,  nemlig  det  aktive  mellemlag  (Strøm,  1990;  Katz  og  Mair,  1995; Bille, 2001). Hvis politiske beslutninger enten centraliseres eller udlægges til urafstemninger blandt alle medlemmer, er det det aktive mellemlag, der mister indflydelse. Det aktive mellemlag er dem, der deltager og dermed forsøger at udøve indflydelse. Dem der 'puster ledelsen i nakken'. En prominent gruppe blandt 'det aktive mellemlag' er partimedlemmer med partiinterne poster. De udgør den bærende kræft, det aktive lag, i partiorganisationen, der sørger for, at der er forbindelse mellem vælgere, medlemmer og partiets folkevalgte. Gennem deres hverv bidrager de afgørende til den politiske koordination internt i partiet.

Forandringer i partimedlemskab kan også vises ved at fokusere på en anden gruppe af medlemmer, nemlig nye medlemmer. De er 'rene' i deres tilgang til partiet. De har ikke individuelt oplevet forandringerne, men på aggregeret niveau viser deres deltagelse og opfattelse af partidemokrati, hvad partimedlemskab er 'lige nu' (i henholdsvis 2000 og 2012; tidspunkterne for partimedlemsundersøgelserne, se nedenfor).

## Medlemmernes deltagelse og forsøg på at udøve indflydelse

Ifølge partiernes vedtægter er partimedlemmerne pålagt at betale kontingent, hvormed de opnår forskellige rettigheder, herunder ret til at deltage i partiinterne beslutninger. Der er flere forskellige måder, hvorpå medlemmer kan deltage og forsøge at udøve indflydelse. Politisk deltagelse, og dermed også partimedlemskab, er et multidimensionalt fænomen, der varierer i både omfang, type og kvalitet, hvorfor det er vigtigt at tage højde for partimedlemskabets varierende karakter (Heidar, 1994; Parry, 1972). Derfor fokuseres her på et bredt udvalg af partiaktiviteter. Ved at deltage i disse aktiviteter kan partimedlemmer søge at få indflydelse på partiets organisatoriske og politiske beslutninger. Det er ikke givet, at deltagelse giver indflydelse, men det er en for det meste nødvendig forudsætning for direkte at påvirke.

Politiske partier er defineret ved at opstille kandidater til offentlige valg (se fx Meyer, 1965: 12; Sartori, 1976: 64; Bille, 1997: 17). Den mest direkte måde, hvorpå partiernes medlemmer kan få indflydelse og bidrage til koordinationen internt i partiet, er ved at blive valgt ind i en af de parlamentariske forsamlinger, hvor de politiske beslutninger træffes. Partierne opstillede omkring 800 kandidater til folketingsvalget 2011 samt ca. 1.100 og 9.000 kandidater i 2009 til regionsråds- og kommunalvalgene. Selvom strukturreformen fra 2007 reducerede antallet af parlamentariske repræsentanter på regionalt og kommunalt niveau, da antallet af kommuner blev reduceret fra 273 til 98, og de 14 amter blev erstattet af fem regioner, er der fortsat behov for over 10.000 kandidater. Hvis der skal være konkurrence om pladserne, skal der derudover være en gruppe af potentielle kandidater, hvorfra partierne kan vælge kandidaterne.

Men der er også for menige, dvs. ikke folkevalgte, medlemmer mulighed for at søge indflydelse og dermed bidrage til den politiske koordinering internt i partiet. En del foregår fortsat på møder, der er en generel og traditionel form for deltagelse. Her kan mange former for politisk debat og koordinering finde sted. Debat om politiske forslag, organisering af kampagner, valg af lokal formand, valg af landsmødedelegerede og opstilling af kandidater er nogle af de vigtige opgaver, der foregår på møderne.

Partimedlemmer kan også mere specifikt søge indflydelse på partiets politik. Det er partiets højeste myndighed, dvs. årsmødet, landsmødet eller kongressen,  der  vedtager  partiets  program,  og  medlemmerne  kan  søge  indflydelse derpå, blandt andet ved at deltage i politiske udvalg og netværk, hvor politik udvikles og diskuteres. Dog er det i høj grad partiets ledelse og parlamentariske repræsentanter, specielt folketingsgruppen, der implementerer partiets politik (Bille, 2000). Partiernes medlemmer kan også søge politisk indflydelse ved at kontakte partiets folkevalgte direkte enten på egne eller andres vegne.

Både medlemmer med poster og nye medlemmer forventes i lige så høj grad at søge politisk indflydelse ved at deltage i ovennævnte aktiviteter i 2012 sammenlignet med 2000. Selvom der er foregået organisatoriske forandringer, herunder  professionalisering,  lederfokus  og  centralisering  i  de  politiske  partier, har partimedlemmerne formelt stadig mulighed for at deltage og dermed søge indflydelse. Og forventningen er, at medlemmerne i lige så høj grad er motiveret for det. Dette gælder både det aktive mellemlag, dvs. partimedlemmer med poster, og nye medlemmer.

## Partimedlemmernes oplevelse af partidemokratiet

Oplever partimedlemmerne, at de bliver hørt? På den ene side er det blevet nemmere for medlemmerne at deltage. For det første fordi partiernes anvendel- se af ny informations- og kommunikationsteknologi giver mulighed for mere fleksibel deltagelse. Deltagelsen kræver ikke fremmøde på møde til et bestemt tidspunkt; den er fleksibel både i tid og rum. Denne form for deltagelse kan være  mindre  ressourcekrævende  og  dermed  være  attraktiv  for  flere  end  den mere krævende deltagelse. Det samme gælder i de partier, der har indført urafstemninger, der har gjort det muligt at stemme hjemme fra sofaen fremfor at skulle komme til et møde på bestemt sted og tidspunkt. Den ny informationsog kommunikationsteknologi har også gjort det nemmere for medlemmerne at holde sig orienteret, fx på partiernes hjemmesider, partiledernes facebookprofiler og via e-mail nyhedsbreve.

På den anden side er partiernes organisationer, valgkampagner og medlemshåndtering blevet professionaliserede og centraliserede. Det betyder, at partiets ledelse i højere grad træffer beslutninger både om strategi, organisering og politik. Den offentlige finansiering betyder, at partierne i langt mindre grad er afhængige af partimedlemmernes kontingentindbetalinger. De politiske forslag, partiernes folkevalgte arbejder for i de parlamentariske forsamlinger, er ikke blot baseret på partiernes programmer og medlemmernes forslag men udarbejdes af partiets ledelse med assistance fra partiets ansatte og politisk marketingmetoder såsom vælgerundersøgelser og fokusgrupper. Medlemmerne har mistet  indflydelse.  I  tillæg  hertil  er  grænsen  mellem  medlemmer  og  støtter blevet sløret, så støtter også inddrages i partiernes arbejde.

Der er to parametre, der giver et billede af medlemmernes tilfredshed med partidemokratiet, nemlig deres (u)enighed med udsagn om, at 'partiledelsen gennemgående tager for lidt hensyn til, hvad medlemmerne mener', og at 'det er et problem for partiet i dag, at dets ledelse er for stærk'. Disse to udsagn giver mulighed for at opfange dels tendensen til, at medlemmerne mister indflydelse, dels tendensen til centralisering og styrkelse af partiledelsen.

Det er det aktive mellemlag i partierne, og dermed partimedlemmer med poster, der mister mest, når partidemokratiet reduceres, fordi det er dem, der via  deres  post  og  aktivitet  har  haft  muligheden  for  at  udøve  indflydelse,  og derfor forventes, at de er blevet mere utilfredse med partidemokratiet. Specifikt forventes, at medlemmer med poster i 2012 i større grad end i 2000 mener, at partiledelsen gennemgående tager for lidt hensyn til, hvad medlemmerne mener, og at det er et problem for partiet i dag, at dets ledelse er for stærk.

Nye medlemmer er på den anden side 'rene' i deres erfaring med partidemokrati. De har ikke tidligere oplevet mere indflydelse, og de har ikke oplevet, at vilkårene for partimedlemskab er forandret. De har meldt sig ind under de eksisterende organisatoriske forhold. Derfor forventes tilfredsheden med det partiinterne demokrati at være det samme for de til enhver tid nye medlem- mer. Det betyder, at nye medlemmer i 2012 i lige så stor eller lille grad som i  2000 mener, at partiledelsen gennemgående tager for lidt hensyn til, hvad medlemmerne mener, og at det er et problem for partiet i dag, at dets ledelse er for stærk.

## De danske partier og partimedlemsundersøgelserne

Danmark er et af de få lande, hvor der allerede før 2. verdenskrig var veletablerede, demokratiske, medlemsbaserede partier på begge sider af det politiske spektrum  (Scarrow,  2000:  93).  I  1950'erne,  massepartiernes  gyldne  tid,  var andelen af vælgere, der var medlem af et politisk parti, omkring 20 pct. (Bille, 1997: 77). Niveauet var højt i et vesteuropæisk perspektiv, men det efterfølgende drastiske fald i antal medlemmer har resulteret i, at partimedlemskab i Danmark er 'normaliseret'. Medlem/vælgerratioen er på 4,13 pct., hvilket er lidt under det europæiske gennemsnit på 4,65 pct. (van Biezen, Mair og Poguntke, 2012). Sammen med den brede vifte af partier, der varierer i størrelse, ideologisk placering og alder samt medlemmernes rolle, giver det en forventning om, at resultaterne fra denne analyse kan generaliseres til sammenlignelige (vest) europæiske lande med flerpartisystemer og en tradition for medlemsbaserede partiorganisationer.

Analysen inkluderer alle de ved folketingsvalget i 2011 opstillede partier, der  også  stillede  op  i  1998:  Enhedslisten,  SF,  Socialdemokraterne,  Radikale Venstre, Kristendemokraterne, Konservativt Folkeparti, Venstre og Dansk Folkeparti. Ved at inddrage disse otte partier gives et samlet billede af partimedlemmernes deltagelse. Men inddragelsen af disse partier giver også mulighed for komparative analyser blandt partier, der varierer i ideologisk placering både langs  den  klassiske,  økonomiske  højre-venstredimension  og  langs  den  nyere værdipolitiske  dimension,  i  antallet  af  partimedlemmer,  i  partiernes  parlamentariske position samt i visse organisatoriske forhold, der kan have betydning for partimedlemsrollen så som medlemmernes mulighed for deltagelse i kandidatopstilling, formandsvalg og programformulering.

Analysen er baseret på to partimedlemsundersøgelser i 2000 og 2012. Medlemmerne af de inkluderede partier har deltaget i to spørgeskemaundersøgelser i 2000 og 2012 med over 110 spørgsmål om medlemmernes sociale karakteristika, politiske deltagelse, politiske holdninger, forhold til deres parti, syn på medlemsrollen etc. Hovedparten af spørgsmålene er enslydende i de to undersøgelser.

I 2000/1 gennemførtes en postbesørget spørgeskemaundersøgelse blandt et tilfældigt udsnit af partimedlemmer fra de partier, der var repræsenteret i Folketinget. 1 I Venstre, Konservative og Socialdemokratiet blev 1.000 medlemmer tilfældigt udvalgt, mens 800 medlemmer blev tilfældigt udvalgt i Enhedslisten, SF, Radikale, Kristeligt Folkeparti og Dansk Folkeparti. I alt besvarede 4.763 partimedlemmer fra disse partier spørgeskemaet helt eller delvist. Den samlede svarprocent er 68 pct.; med en variation fra 60 pct. i Venstre og 62 pct. hos de Konservative til 78 pct. hos de Radikale og 80 pct. hos Enhedslisten (for flere resultater, se Bille og Elklit, 2003; Hansen, 2002; Pedersen, 2003; Pedersen et al., 2004; Hermansen et al., 2003).

Spørgeskemaundersøgelsen i 2012 er gennemført blandt partimedlemmer i alle de partier, der stillede op ved folketingsvalget i 2011. Denne spørgeskemaundersøgelse foregik online i april 2012 blandt (et udvalg af) de partimedlemmer, partierne har e-mailadresser på. Hos Socialdemokraterne og Venstre er undersøgelsen  gennemført  blandt  et  tilfældigt  udvalg  af  9.000  medlemmer. I  Enhedslisten,  SF,  Kristendemokraterne  og  Konservative  er  undersøgelsen foregået blandt alle de partimedlemmer, partierne har e-mailadresser på. Hos Dansk Folkeparti og Radikale har de enkelte medlemmer ikke fået en individuel invitation, men er blevet opfordret til at deltage via et link i nyhedsbrevet. I alt svarede 22.017 medlemmer fra de otte partier på nogle af spørgsmålene, mens 16.564 svarede på alle spørgsmål, hvilket betyder, at svarprocenten for dem, der har afgivet 'nogle' svar, er 38 pct., mens den er 29 pct. for dem, der har afgivet svar på alle spørgsmål. Sidstnævnte svarprocent varierer meget mellem partierne, blandt andet pga. indsamlingsmetoden nævnt ovenfor, fra 6 pct. hos de Radikale og 29 pct. hos Venstre til over 30 pct. for resten af partierne (se Kosiara-Pedersen og Hansen, 2012).

Eftersom analysen kun inddrager medlemmer, der har meldt sig ind inden for de seneste fem år op til undersøgelsen, eller som har en tillidspost i partiet,  er  disse  udtrukket  af  ovenstående to undersøgelser. Nye medlemmer er operationaliseret som medlemmer, der har meldt sig ind i 1996-2000 i første undersøgelse (i alt 1.840) og i 2008-2012 i anden undersøgelse (i alt 8.152). Medlemmer med tillidsposter  er  operationaliseret  som  medlemmer,  der  har svaret, at de er valgt til en tillidspost i partiet enten på lokalt, regionalt eller nationalt niveau i henholdsvis 2000 (i alt 1.042) og 2012 (i alt 3.344). Nye medlemmer med poster indgår derfor i begge grupper. Nye medlemmer udgør 15-24 pct. af dem med poster i 2000 og 9-38 pct. i 2012.

De to partimedlemsundersøgelser er gennemført med to forskellige metoder, henholdsvis  postbesørget  og  online  spørgeskemaundersøgelse,  hvilket  giver anledning til overvejelser omkring sammenlignelighed. Specielt problematisk kan det synes at være, at førstnævnte er gennemført blandt et tilfældigt udvalg, mens sidstnævnte er gennemført blandt alle (eller et udvalg af) de medlemmer, partierne har e-mailadresser på. Da partierne primært har e-mailadresser på

medlemmer, der enten har meldt sig ind i nyere tid, eller som er aktive, kunne det forventes, at disse to grupper er overrepræsenterede i online undersøgelsen. Eftersom det netop er disse to grupper, der fokuseres på her, forventes forskelle over tid ikke at skyldes denne forskel i metode.

Nedenfor analyseres først partimedlemmernes deltagelse i politiske beslutningsprocesser og dernæst deres oplevelse af partidemokratiet. I de to afsnit analyseres både forandringer i perioden 2000-2012 for partimedlemmer med poster og for nye partimedlemmer.

## Partimedlemmernes deltagelse i politiske beslutningsprocesser

Der er flere måder, hvorpå partimedlemmer kan forsøge at udøve politisk indflydelse ved at deltage i partierne. For at give et bredt billede af, hvordan partimedlemmerne forsøger at udøve indflydelse og dermed bidrage til den politiske koordinering, analyseres flere forskellige typer partiaktivitet: opstillingsvillighed, mødedeltagelse og påvirkning af politiske beslutninger. Der fokuseres på, hvorvidt medlemmer har deltaget i den pågældende aktivitet eller ej, ikke hvor ofte.

## Opstillingsvillighed

Partiernes folkevalgte har gode muligheder for at påvirke, hvilke politiske initiativer partiet tager, og hvilke forslag partiet fremmer. Derfor analyseres først, i hvilken grad medlemmer med poster og nye medlemmer er villige til at stille op til kommunal-, regionsråds- og folketingsvalg, hvis de blev opfordret dertil af  partiet.  Tabel  1  viser,  at  der  er  sket  en  markant  forøgelse  af  denne  andel blandt medlemmer med poster, idet næsten alle i 2012 er villige dertil, mens det i  2000 var omkring halvdelen. Det at påtage sig et kandidatur synes at være mere tiltrækkende på de aktive i 2012, end det var i 2000. Måske fordi de aktive i 2012 er mere målrettede i forhold til en politisk karriere, måske fordi de har opdaget, at det er vejen til politisk indflydelse, eller måske fordi det med færre medlemmer er blevet mere sandsynligt, at en interesse for opstilling kan føre til en position som folkevalgt. Tabel 2 viser, at der også blandt nye medlemmer er sket en stigning i andelen, der er villige til at stille op, hvis de blev opfordret dertil af deres parti. Stigningen er dog mere moderat for de fleste partier, og det er mellem en tredjedel og lidt over halvdelen af medlemmerne, der er villige til det. Alt i alt viser opstillingsvilligheden blandt partimedlemmerne ikke blot et højt niveau men også en markant stigning i perioden fra 2000 til 2012.

Tabel 1 . Andel medlemmer med poster, der vil lade sig opstille til kommunalbestyrelsen, amtsrådet/regionsrådet eller Folketinget. Pct. (n)

|         | EL       | SF         | S         | RV       | KD       | KF        | V          | DF        |
|---------|----------|------------|-----------|----------|----------|-----------|------------|-----------|
| 2000    | 59 (112) | 56 (117)   | 49 (87)   | 52 (115) | 41 (44)  | 59 (103)  | 50 (70)    | 77 (120)  |
| 2012    | 98 (876) | 100 (1370) | 99 (1033) | 99 (198) | 98 (148) | 99 (1089) | 100 (1055) | 100 (499) |
| Forskel | 40*      | 44*        | 50*       | 47*      | 57*      | 41*       | 49*        | 23*       |

Note: * indikerer, at forskellen er signifikant på 0,05 niveau.

Tabel 2 . Andel nye medlemmer, der vil lade sig opstille til kommunalbestyrelsen, amtsrådet/regionsrådet eller Folketinget. Pct. (n)

|         | EL       | SF        | S        | RV       | KD      | KF       | V        | DF       |
|---------|----------|-----------|----------|----------|---------|----------|----------|----------|
| 2000    | 26 (102) | 38 (74)   | 30 (53)  | 37 (89)  | 21 (33) | 42 (74)  | 26 (44)  | 24 (132) |
| 2012    | 34 (762) | 39 (1006) | 50 (612) | 40 (132) | 54 (73) | 56 (715) | 52 (673) | 35 (408) |
| Forskel | 8*       | 1         | 21*      | 4        | 34*     | 15*      | 26*      | 11*      |

Note: * indikerer, at forskellen er signifikant på 0,05 niveau.

## Mødedeltagelse

Partimødernes indhold varierer, men de er en central institution i arbejdet i partierne. Tabel 3 viser, at (næsten) alle medlemmer med poster har deltaget i et partimøde inden for det seneste år. Dette er ikke overraskende, idet partiorganisationernes struktur stadig er baseret på partiinterne poster og møder, selvom der er tilføjet flere andre muligheder for deltagelse og netværksdannelse, fx via internet og sociale medier. Tabel 4 viser, at der blandt nye partimedlemmer i 2000 var mellem 43 og 60 pct., der havde deltaget i møde, mens det i 2012 var mellem 89 og 96 pct. Dette indikerer, at en stor del af de nye medlemmer i den nyeste undersøgelse er aktive i deres parti. Selvom passivt partimedlemskab er en mulighed og også hilses velkomment i flere partier, er det ikke passivitet, disse nye medlemmer vælger. Det indikerer, at kun dem, der vil gøre en forskel, melder sig ind. Via deres deltagelse får også nye medlemmer mulighed for at få indflydelse på de politiske beslutninger, der træffes på møderne, og de bidrager dermed også til den politiske koordinering internt i partiet.

Tabel 3 . Andel medlemmer med poster, der har deltaget i møde det seneste år. Pct. (n)

|         | EL        | SF        | S        | RV        | KD       | KF       | V        | DF        |
|---------|-----------|-----------|----------|-----------|----------|----------|----------|-----------|
| 2000    | 94 (118)  | 95 (158)  | 94 (138) | 95 (174)  | 95 (87)  | 98 (126) | 94 (96)  | 96 (94)   |
| 2012    | 100 (330) | 100 (631) | 99 (610) | 100 (101) | 99 (116) | 99 (637) | 99 (630) | 100 (270) |
| Forskel | 6*        | 5*        | 5*       | 4*        | 5*       | 1*       | 5*       | 4*        |

Note: * indikerer, at forskellen er signifikant på 0,05 niveau.

Tabel 4 . Andel nye medlemmer, der har deltaget i møde det seneste år. Pct. (n)

|         | EL        | SF        | S        | RV       | KD      | KF       | V        | DF        |
|---------|-----------|-----------|----------|----------|---------|----------|----------|-----------|
| 2000    | 59 (205)  | 60 (94)   | 55 (86)  | 54 (108) | 43 (59) | 60 (83)  | 50 (79)  | 56 (309)  |
| 2012    | 95 (1834) | 89 (1933) | 93 (784) | 94 (246) | 92 (69) | 92 (825) | 95 (884) | 96 (1003) |
| Forskel | 36*       | 30*       | 37*      | 39*      | 49*     | 32*      | 45*      | 40*       |

Note: * indikerer, at forskellen er signifikant på 0,05 niveau.

Det er også muligt at analysere, hvordan mødedeltagerne har oplevet de møder, de har deltaget i, for hver af de to undersøgelser (men ikke i en sammenligning, da spørgsmålene er forskellige). Dette giver en indikation af, i hvilket omfang partimedlemmerne oplever, at de reelt har kunnet udøve politisk indflydelse på møderne.

Partimedlemmerne oplevede i 2000, at møderne var præget af politisk debat, men der er nogen variation mellem partierne. I 2000 (ikke vist i tabel) var mellem 58 og 79 pct. af partimedlemmer med poster, der havde deltaget i et møde, enige i, at møder i høj eller nogen grad var præget af politisk debat. Blandt nye medlemmer, der havde deltaget i møde, var mellem 58 og 87 pct. enige deri.

I 2012 er partimedlemmer med poster (overvejende) enige i, at der foregår interessante politiske diskussioner på partimøderne (93-98 pct.), men der er også omkring to tredjedele af dem, der er enige i, at møder mest handler om praktiske ting, og lidt under halvdelen er (overvejende) enige i, at det er svært at komme igennem med nye initiativer på møderne (ikke vist i tabel). Blandt de nye medlemmer er der generelt lidt færre, der finder, at der foregår interes- sante politiske diskussioner på partimøderne sammenlignet med medlemmer med poster, men de nye medlemmer finder i lige så høj grad, at møder mest handler om praktiske ting. Kun en tredjedel af de nye partimedlemmer finder, at det er svært at komme igennem med nye initiativer på møderne, men her er der markant variation mellem partierne. I de tre store, gamle partier, Socialdemokraterne, Konservative og Venstre, oplever omkring halvdelen af de nye medlemmer, at det er svært at komme igennem med nye initiativer, mens det kun er omkring hver femte hos de nyere partier Dansk Folkeparti og Enhedslisten. Dette indikerer, at der kan være en forskel i partikulturen mellem de gamle partier og nyere partier, hvor sidstnævnte er mere åbne for forslag. Dette strider dog mod forståelsen af Dansk Folkeparti som et meget topstyret parti (se fx Pedersen og Ringsmose, 2005).

Alt i alt er det næsten alle medlemmer med poster, og en stor andel af nye medlemmer, der har deltaget i et partimøde, og medlemmernes oplevelse af møder er, at der er mulighed for politisk debat, men at det kan være svært at komme igennem med nye initiativer.

## Påvirkning af politiske beslutninger

Partimedlemmer kan forsøge at  udøve  indflydelse  på  partiets  politik  ved  at deltage i politikformulering fx på lokale møder, i tematiske udvalg eller ved særlige lejligheder, hvor partiet har specifikke temaer til debat. Som det fremgår af tabel 5, er der i næsten alle partier en større andel af medlemmer med poster, der har været med til at formulere politiske forslag 'inden for de sidste fem år' i 2012 sammenlignet med 2000. Stigningen er større i partierne til højre for midten, og der er ingen markant stigning for Enhedslisten og Socialdemokraterne. Det kan indikere, at partierne til højre for midten i højere grad i 2012 end omkring årtusindskiftet har givet mulighed for, at deres lokalformænd og andre med partiinterne poster kan deltage i politikformuleringen. I 2012 har mellem 64 og 84 pct. af medlemmer med poster været med til politikformulering. Det er en betydelig andel i betragtning af, at partiernes programmer ikke ændres så tit, og at meget dag-til-dag politik formuleres af folketingsgrupperne på Christiansborg.

Blandt de nye medlemmer er der delvist den modsatte tendens, idet der i de tre partier til venstre for midten og Dansk Folkeparti er markant færre i 2012 end i 2000, der har været med til at formulere politiske forslag. Dog er der i Venstre markant flere, og i de resterende tre partier er der ingen signifikante forskelle. I 2012 havde 18-25 pct. af de nye medlemmer været med til politikformulering. Den bemærkelsesværdige stigning hos Venstre sammenlignet med de andre partier kan, for det første, skyldes, at niveauet i Venstre var mar-

Tabel 5 . Andel medlemmer med poster, der har været med til at formulere politiske forslag inden for de sidste fem år. Pct. (n)

|         | EL       | SF       | S        | RV       | KD      | KF       | V        | DF       |
|---------|----------|----------|----------|----------|---------|----------|----------|----------|
| 2000    | 79 (99)  | 77 (127) | 84 (123) | 65 (118) | 67 (62) | 62 (80)  | 57 (58)  | 44 (43)  |
| 2012    | 84 (279) | 84 (531) | 84 (513) | 78 (79)  | 83 (97) | 77 (491) | 76 (480) | 64 (172) |
| Forskel | 6        | 8*       | 0        | 13*      | 16*     | 15*      | 19*      | 20*      |

Note: * indikerer, at forskellen er signifikant på 0,05 niveau.

Tabel 6 .  Andel nye medlemmer, der har været med til at formulere politiske forslag inden for de sidste fem år. Pct. (n)

|         | EL       | SF       | S        | RV      | KD      | KF       | V        | DF       |
|---------|----------|----------|----------|---------|---------|----------|----------|----------|
| 2000    | 33 (113) | 37 (59)  | 34 (52)  | 26 (52) | 33 (45) | 22 (30)  | 13 (20)  | 33 (180) |
| 2012    | 24 (455) | 25 (533) | 25 (210) | 20 (53) | 23 (17) | 24 (219) | 22 (201) | 18 (190) |
| Forskel | -9*      | -13*     | -9*      | -6      | -10     | 3        | 9*       | -15*     |

Note: * indikerer, at forskellen er signifikant på 0,05 niveau.

kant lavere end i de andre partier, så stigningen blot har bragt partiet på niveau med de andre partier i 2012. For det andet kan en del af forklaringen være, at Venstre efter tab af regeringsmagten i 2011 har opfordret til debat blandt partimedlemmerne, blandt andet om 'de fem sigtelinjer' (se Venstre, 2013).

En anden måde, hvorpå medlemmer direkte kan søge indflydelse på partiets politiske beslutninger, er ved at tage kontakt til partiets folkevalgte. Tabel 7 viser, at næsten alle medlemmer med poster har kontakt til partiets folkevalgte. Her er der også en sket en stigning i andelen med kontakt i perioden 20002012. Tabel 8 viser, at der også blandt nye medlemmer er en del, der har taget kontakt til partiets folkevalgte 'inden for de sidste fem år,' nemlig mellem 49 og 86 pct. i 2012. Der er sket en stigning siden 2000 for Kristendemokraterne, Dansk Folkeparti og Venstre og et fald for SF. Ellers er der ingen forskel mellem 2000 og 2012. Alt i alt er der mange medlemmer, både blandt dem med poster og de nye, der tager kontakt til folkevalgte og derigennem også bidrager til  den  politiske  koordinering,  hvad  enten  kontakten  angår  specifikke  sager, politiske forslag, organisatoriske tiltag eller generel 'netværksdannelse'.

Tabel 7 . Andel medlemmer med poster, der har taget kontakt til partiets folkevalgte indenfor de sidste fem år. Pct. (n)

|         | EL        | SF        | S         | RV       | KD       | KF        | V         | DF       |
|---------|-----------|-----------|-----------|----------|----------|-----------|-----------|----------|
| 2000    | 92 (283)  | 93 (274)  | 95 (327)  | 84 (248) | 91 (210) | 92 (265)  | 93 (247)  | 94 (279) |
| 2012    | 97 (1281) | 99 (2546) | 99 (2579) | 97 (276) | 94 (298) | 99 (2275) | 98 (2327) | 97 (845) |
| Forskel | 6*        | 6*        | 4*        | 14*      | 3        | 7*        | 6*        | 3*       |

Note: * indikerer, at forskellen er signifikant på 0,05 niveau.

Tabel 8 . Andel nye medlemmer, der har taget kontakt til partiets folkevalgte indenfor de sidste fem år. Pct. (n)

|         | EL        | SF        | S         | RV       | KD       | KF        | V         | DF       |
|---------|-----------|-----------|-----------|----------|----------|-----------|-----------|----------|
| 2000    | 58 (284)  | 78 (293)  | 83 (368)  | 66 (256) | 72 (208) | 82 (309)  | 76 (289)  | 53 (290) |
| 2012    | 56 (1563) | 69 (2550) | 86 (2426) | 64 (310) | 86 (254) | 82 (2016) | 81 (2075) | 63 (965) |
| Forskel | -2        | -9*       | 3         | -2       | 14*      | 0         | 5*        | 10*      |

Note: * indikerer, at forskellen er signifikant på 0,05 niveau.

Alt i alt forsøger en stor andel af de medlemmer, der har poster i partiet, at påvirke partiets beslutninger ved at være med til at formulere politiske forslag og tage kontakt med de folkevalgte, mens nye medlemmer i langt mindre, men stadig ret stor, grad er med til på den vis at påvirke de politiske beslutninger.

## Medlemmernes oplevelse af det partiinterne demokrati

Både medlemmer med poster og nye medlemmer ser ud til i højere grad at søge indflydelse gennem deltagelse i 2012 sammenlignet med 2000. Spørgsmålet er,  om medlemmerne også oplever, at de bliver hørt; om de er tilfredse med den måde, hvorpå partidemokratiet fungerer. Først undersøges forventningen om, at medlemmer med poster i 2012 i større grad end i 2000 oplever, at partiledelsen gennemgående tager for lidt hensyn til, hvad medlemmerne mener, og at det er et problem for partiet i dag, at dets ledelse er for stærk. Dernæst analyseres forventningen om, at nye medlemmer i 2012 ikke i større grad end nye medlemmer i 2000 oplever, at partiledelsen gennemgående tager for lidt hensyn til, hvad medlemmerne mener, og at det er et problem for partiet i dag, at dets ledelse er for stærk.

Tabel 9 viser, at der er markant flere medlemmer med poster i SF, Enhedslisten, Kristendemokraterne og Radikale, der er enige i, at partiledelsen gennemgående tager for lidt hensyn til, hvad medlemmerne mener i 2012 sammenlignet med 2000. Socialdemokraterne viser som det eneste parti den modsatte tendens, hvor tilfredsheden med partiledelsen er større i 2012 end i 2000. For de resterende tre partier er der ingen forandring.

Tabel 10 viser, at det i 2012 er mellem en tredjedel og halvdelen af medlemmer med poster, der mener, at det er et problem for partiet, at dets ledelse er for stærk og på den vis udtrykker utilfredshed med partidemokratiet. I næsten alle partierne var der blandt disse medlemmer markant flere i 2012 end i 2000, der mente, at det er et problem for partiet, at ledelsen er for stærk. Det gælder for alle partier på nær Socialdemokraterne og Dansk Folkeparti, hvor der ingen forskel er, hvilket kan skyldes, at der i disse to partier allerede i 2000 var en stor del af deres medlemmer med poster, der syntes, at det var et problem for partiet, at dets ledelse var for stærk.

Både tabel 9 og 10 viser derudover, at mens der i 2000 var markante forskelle mellem partierne, er der i 2012 langt mere ensartethed i, hvor (u)tilfredse medlemmer med poster er med partidemokratiet.  Der  er  ikke  samme  store forskel mellem partierne i 2012, som der var i 2000. Men der er interessante forskelle i udviklingen hos partierne. For det første var Socialdemokrater med poster i 2000 noget mere utilfredse med partiets ledelse, mens niveauet i 2012 ligger på linje med de andre partier. Dette skyldes givet hverken partiets størrelse, medlemstal eller anden organisatorisk udvikling men primært efterlønsreformen fra 1999, der gav anledning til voldsom debat også internt i partiet. Der var utilfredshed både blandt medlemmer og vælgere, blandt andet fordi Poul  Nyrup Rasmussen, daværende leder af Socialdemokraterne og statsminister, efter manges mening dermed ikke overholdt den efterlønsgaranti, han udstedte under folketingsvalgkampen i 1998.

For det andet er det interessant, hvorledes medlemmer med poster i Enhedslisten, SF og Kristendemokraterne var markant mere tilfredse end medlemmer i de andre partier i 2000, mens (u)tilfredsheden i 2012 er steget så meget, at de dér er på niveau med de andre partier. For SF er den oplagte forklaring regeringsdeltagelsen. En del SF-medlemmer har været utilfredse med både strategien, implementeringen deraf og konsekvenserne af regeringsdeltagelsen. På samme vis kan en del af utilfredsheden hos Enhedslisten skyldes, dels at partiet er blevet en anelse mere topstyret med udpegningen af Johanne Schmidt-

Tabel 9 .  Andel medlemmer med poster, der er helt eller overvejende enige i, at  partiledelsen  gennemgående tager for lidt hensyn til, hvad medlemmerne mener. Pct. (n)

|         | EL        | SF        | S         | RV       | KD      | KF       | V        | DF       |
|---------|-----------|-----------|-----------|----------|---------|----------|----------|----------|
| 2000    | 8         | 13        | 66        | 34       | 21      | 52       | 34       | 38       |
|         | (11)      | (22)      | (153)     | (70)     | (22)    | (83)     | (44)     | (48)     |
| 2012    | 48        | 60        | 57        | 46       | 54 (65) | 56 (415) | 41 (280) | 44 (139) |
| Forskel | (183) 39* | (487) 47* | (429) -9* | (50) 11* | 33*     | 4        | 7        | 6        |

Note: * indikerer, at forskellen er signifikant på 0,05 niveau.

Tabel 10 . Andel medlemmer med poster, der er helt eller ovevejende enige i, at det er et problem for partiet i dag, at dets ledelse er for stærk. Pct. (n)

|         | EL        | SF        | S       | RV       | KD       | KF       | V        | DF       |
|---------|-----------|-----------|---------|----------|----------|----------|----------|----------|
| 2000    | 8         | 8         | 41      | 28       | 9        | 22       | 16       | 40       |
|         | (10)      | (14)      | (78)    | (58)     | (9)      | (32)     | (18)     | (51)     |
| 2012    | 48        | 52        | 41      | 43       | 53       | 38 (259) | 33 (217) | 40 (120) |
| Forskel | (185) 40* | (392) 43* | (275) 0 | (46) 15* | (64) 44* | 16*      | 16*      | 0        |

Note: * indikerer, at forskellen er signifikant på 0,05 niveau.

Nielsen  som  politisk  leder  i  2009,  dels  at  partiet  også  har  indgået  politiske kompromiser med regeringen i perioden siden 2011.

For det tredje er det interessant, at medlemmer af Dansk Folkeparti, der er kendt for at have en stærk leder, er nogenlunde lige så utilfredse som medlemmer af andre partier, hvor medlemsdemokrati har været mere fremherskende. Dette kan indikere, at det ikke nødvendigvis kun er tabet af partiinternt demokrati, der giver anledning til utilfredshed. Utilfredsheden kan også skyldes, at der er en forventning om partiinternt demokrati og dermed reelle indflydelsesmuligheder, der skuffes.

Det er omkring halvdelen af partimedlemmer med poster, der er utilfredse med partidemokratiet i 2012, og det er generelt flere, end der var i 2000. Det indikerer, at medlemmer med poster er mere aktive i partierne i 2012, end de var i 2000, men at de oplever en mindre grad af indflydelse, givetvis på grund af partiernes professionalisering og centralisering af de politiske beslutninger.

Spørgsmålet er, hvordan det forholder sig blandt de nye medlemmer, der er mere 'rene' i deres tilgang til partierne. Forventningen er, at nye medlemmer i 2012 ikke i større grad end nye medlemmer i 2000 oplever, at partiledelsen gennemgående tager for lidt hensyn til, hvad medlemmerne mener, og at det er et problem for partiet i dag, at dets ledelse er for stærk. Nye medlemmer forventes ikke at være mere utilfredse med partidemokratiet i 2012 sammenlignet med 2000.

Tabel 11 og 12 viser, for det første, at der er mere tilfredshed med partidemokratiet blandt nye medlemmer end blandt medlemmer med poster (når disse tabeller sammenholdes med tabel 9 og 10). For det andet er der markant mere tilfredshed med partidemokratiet blandt nye medlemmer i 2012 sammenlignet med 2000. For seks ud af de otte partier er andelen af nye medlemmer, der er enige i, at partiledelsen gennemgående tager for lidt hensyn til, hvad medlemmerne mener, enten halveret eller reduceret yderligere. Det samme gælder for fire af partierne på spørgsmålet om, hvorvidt det er et problem for partiet i dag, at dets ledelse er for stærk. For de to partier på venstrefløjen, Enhedslisten og SF, er der ingen forandring i nye medlemmers holdning til partidemokratiet målt på disse to spørgsmål. Nye partimedlemmer er ikke blot generelt mere aktive i 2012, end de var i 2000; de er også meget mere tilfredse med partidemokratiet i 2012 end i 2000.

Som blandt partimedlemmer med poster er der også blandt nye medlemmer mindre variation blandt partierne i 2012, end der var i 2000. Nye medlemmer er, på tværs af partierne, i 2012 mere enige om, hvordan partidemokratiet i deres parti fungerer, end de var i 2000. Men der er dog et par interessante forskelle.  Utilfredsheden  med  partiets  ledelse  er  markant  højere  hos  Socialdemokraterne og SF, hvilket kan skyldes, at medlemmerne i højere grad føler  sig  hægtet  af  i  forbindelse  med  regeringsdeltagelsen.  Det  samme  gælder ikke for radikale medlemmer, hvilket kan skyldes, at de, blandt andet gennem medierne, oplever, at deres parti har markant indflydelse på regeringens politik, og at de i mindre grad er vant til medlemsindflydelse, fordi den radikale folketingsgruppe er mere frit stillet i forhold til medlemsorganisationen. Nye konservative medlemmer mener også i højere grad, at partiledelsen tager for lidt hensyn til medlemmerne, men ikke, at partiets ledelse er for stærk. Dette indikerer, at medlemmerne måske mener, at de har gode forslag til, hvordan partiet kan komme ud af krisen, og at de enten gerne vil have en stærk ledelse til at gennemføre dette, eller at de mener, at det er et problem for partiet, at ledelsen står svagt i forhold til vælgerne.

Alt i alt er utilfredsheden med partidemokratiet steget for partimedlemmer med poster, mens den er faldet for de nye partimedlemmer. Nye medlemmer

Tabel 11 . Andel nye medlemmer, der er helt eller overvejende enige i, at partiledelsen gennemgående tager for lidt hensyn til, hvad medlemmerne mener. Pct. (n)

|         | EL      | SF       | S        | RV       | KD      | KF       | V        | DF       |
|---------|---------|----------|----------|----------|---------|----------|----------|----------|
| 2000    | 7 (26)  | 26 (51)  | 66 (186) | 45 (124) | 24 (40) | 59 (162) | 41 (91)  | 19 (102) |
| 2012    | 8 (156) | 23 (541) | 31 (307) | 10 (27)  | 13 (10) | 25 (258) | 13 (129) | 11 (121) |
| Forskel | 1       | -3       | -35*     | -35*     | -11*    | -34*     | -28*     | -7*      |

Note: * indikerer, at forskellen er signifikant på 0,05 niveau.

Tabel 12 . Andel nye medlemmer, der er helt eller overvejende enige i, at det er et problem for partiet i dag, at dets ledelse er for stærk. Pct. (n)

|         | EL      | SF       | S        | RV      | KD      | KF      | V       | DF       |
|---------|---------|----------|----------|---------|---------|---------|---------|----------|
| 2000    | 7 (24)  | 12 (19)  | 39 (78)  | 25 (56) | 11 (15) | 20 (32) | 13 (21) | 24 (132) |
| 2012    | 8 (165) | 16 (361) | 16 (143) | 5 (13)  | 5 (4)   | 9 (85)  | 8 (79)  | 8 (88)   |
| Forskel | 2       | 4        | -24*     | -20*    | -6      | -11*    | -4      | -16*     |

Note: * indikerer, at forskellen er signifikant på 0,05 niveau.

i 2012 er mere tilfredse med partidemokratiet, end de nye medlemmer i 2000 var.

## Konklusion

Partimedlemmer søger i stigende grad politisk indflydelse ved at deltage i partierne. Partimedlemmer med poster søger i 2012 mere end i 2000 indflydelse gennem at være villige til at stille op til valg, deltage i møder, deltage i politikformulering og tage kontakt til folkevalgte. Bortset fra politikformulering er resultaterne de samme for nye medlemmer. Dette indikerer, at partimedlemmerne stadig, og i højere grad nu end før, er aktive og søger indflydelse. Det gælder specielt det aktive mellemlag, dvs. partimedlemmer med poster, men også nye medlemmer.

Eftersom antallet af medlemmer både er steget og faldet for de danske partier i den pågældende periode, indikerer dette resultat forskellige sammenhænge mellem antal medlemmer og partimedlemmernes deltagelse. I nogle partier er det primært passive medlemmer, der er faldet fra, eller det er både passive og aktive, men hvor de tilbageværende i højere grad påtager sig de opgaver, der er i partiet. Der er ikke i denne undersøgelse støtte til det dobbelte fald i både antal medlemmer og medlemmernes deltagelse, som partimedlemsundersøgelsen i 2000 indikerede. Om noget har nogle partier oplevet en 'dobbelt stigning', idet både medlemstal og andel aktive er steget.

Når det gælder partimedlemmernes oplevelse af partidemokratiet, blev forventningen  om,  at  medlemmer  med  poster  i  2012  i  større  grad  end  i  2000 mener, at partiledelsen gennemgående tager for lidt hensyn til, hvad medlemmerne mener, og at det er et problem for partiet i dag, at dets ledelse er for stærk, bekræftet. Partimedlemmer på interne poster har via deres post og deltagelse større potentiel indflydelse, og de mister dermed også mere, når partierne professionaliseres og centraliseres, hvormed medlemmernes reelle muligheder for politisk indflydelse reduceres.

Men forventningen om, at nye medlemmer i 2012 i lige så stor eller lille grad som i 2000 mener, at partiledelsen gennemgående tager for lidt hensyn til, hvad medlemmerne mener, og at det er et problem for partiet i dag, at dets ledelse er for stærk, blev ikke bekræftet. Nye partimedlemmer er derimod langt mere tilfredse med partidemokratiet i 2012, end nye medlemmer var i 2000. Det indikerer, at nye medlemmer melder sig ind for at gøre en forskel og være aktive; og de tror på, at de kan gøre det.

Inddragelsen af de otte partier giver mulighed for at undersøge, hvorvidt der er forskelle og ligheder mellem forskelligartede partier, og nogle af dem er påpeget i analyserne ovenfor. Den vigtigste overordnede konklusion er, at forskellene mellem partierne er markant mindre i 2012, end de var i 2000. Aktivitetsniveauerne er generelt mere ensartede, og det samme er (u)tilfredsheden med partidemokratiet. Blandt nye medlemmer ser det ud til, at denne ensartethed skyldes, at medlemmer i partier til højre for midten er kommet 'op' på niveauet for medlemmer i partier til venstre for midten. Den større grad af deltagelse blandt medlemmer i partier til højre for midten kan også bidrage til at forklare, hvorfor de i højere grad er tilfredse med partidemokratiet. Dette indikerer,  at  der  er  en  sammenhæng  mellem  oplevelse  af  partidemokrati  og deltagelse, men det er svært at afgøre kausaliteten. Hvis medlemmerne deltager, oplever de måske et velfungerende partidemokrati. Eller de deltager, fordi der er et velfungerende partidemokrati. Uanset hvad ser det ud til, at en del partimedlemmer får gode oplevelser, når de vælger at deltage.

Alt i alt viser partimedlemmernes deltagelse og oplevelse af partidemokratiet, at partimedlemsrollen er under forandring. Partiernes medlemstal er i perioden gået enten op, ned eller både op og ned. Men partimedlemmerne er stadig engagerede. Og nye medlemmer er ganske tilfredse med måden, hvorpå partidemokratiet fungerer. Til gengæld er mellemlaget i partierne mere utilfredse med partidemokratiet i 2012, end de var i 2000, fordi de i højere grad finder,  at  der  ikke  tages  hensyn  til  medlemmer,  og  at  det  er  et  problem  for partiet, at dets ledelse er for stærk. En af forklaringerne på dette kan være, at medlemmerne ikke oplever, at de har indflydelse. Analysen her viser, hvorvidt medlemmerne forsøger at udøve indflydelse. Men den viser ikke, om de reelt har indflydelse. Selvom flere analyser og data er nødvendige for at bidrage til en fyldig besvarelse af dette, bidrager denne analyse dog også med lidt: Medlemmer med poster deltager mere i alle de nævnte aktiviteter, mens nye medlemmer ikke deltager mere i politikformulering. Dette kan indikere, at medlemmerne har mange muligheder for deltagelse men ikke nødvendigvis deltagelse, der koster noget for partierne i form af indflydelse på de politiske beslutninger.

Partimedlemmerne melder sig stadig ind og er aktive i partierne, hvormed de  bidrager  til  partiernes  rolle  som  kanal  for  politisk  deltagelse.  Partimedlemmernes deltagelse betyder også, at de bidrager til interesseaggregering og politikformulering og dermed til den vertikale politiske koordinering fra den elektorale til den parlamentariske arena. Men omfanget af denne politiske koordinering afhænger af den reelle politiske indflydelse, partierne i praksis giver medlemmerne. Denne analyse har tegnet et billede af, at medlemmerne gerne vil, men at deres forsøg på indflydelse i hvert fald delvist opleves som forgæves.

## Note

1. Fremskridtspartiets repræsentanter i Folketinget havde forladt partiet og dannet Frihed 2000. På grund af opløsningen var det ikke muligt at gennemføre en medlemsundersøgelse blandt medlemmerne. CD deltog også i undersøgelsen i 2000, men ikke i denne analyse.

## Referencer

- Allern, Elin og Karina Pedersen (2007). The impact of party organizational changes on democracy. West European Politics 30 (1): 68-92.
- Bille,  Lars  (1997). Partier i forandring. En analyse af otte danske partiorganisationers udvikling 1960-1995 . Odense: Odense Universitetsforlag
- Bille, Lars (2000). A power centre in Danish politics, pp.130-144 i Knut Heidar og Ruud Koole (red.), Parliamentary Party Groups in European Democracies. Political Parties behind Closed Doors . London/New York: Routledge.
- Bille, Lars (2001). Democratizing a democratic procedure: myth or reality? Party Politics 7 (3): 363-380.

- Bille,  Lars  og  Jørgen  Elklit  (red.)  (2003). Danske partimedlemmer .  Aarhus:  Aarhus Universitetsforlag.
- Den Ridder, Josje M. (2014). Schakels of obstakels? Nederlandse politieke partijen en de eensgezindheid, verdeeldheid en representativiteit van partijleden . Ph.d. afhandling, Leiden Universitet.
- Hansen, Bernhard (2002). Party Activism in Denmark . Aarhus: Politica.
- Heidar, Knut (1994). The polymorphic nature of party membership. European Journal of Political Research 25 (1): 61-86.
- Heidar, Knut og Jo Saglie (2002). Hva skjer med partiene? Oslo: Gyldendal Akademisk. Hermansen, Jan H., Lars Bille, Roger Buch, Jørgen Elklit, Bernhard Hansen, Hans Jørgen Nielsen og Karina Pedersen (2003). Undersøgelsen af medlemmerne af de danske partiorganisationer. Dokumentation . Aarhus: Magtudredningen.
- Katz, Richard og Peter Mair (1995). Changing models of party organizations and party democracy: the emergence of the cartel party. Party Politics 1 (1): 5-28.
- Katz, Richard S. og Peter Mair med Luciano Bardi, Lars Bille, Kris Deschouwer, David Farrell, Ruud Koole, Leonardo Morlino, Wolfgang Müller, Jon Pierre, Thomas Poguntke, Jan Sundberg, Lars Svasand, Hella van de Velde, Paul Webb og Anders Widfeldt (1992).  The  membership of political  parties  in  European  democracies, 1960-1990. European Journal of Political Research 22 (3): 329-345
- Kosiara-Pedersen, Karina (2010). Partiernes medlemstal . København: Center for Valg og Partier. CVAP aktuel graf nr. 6. http://www.cvap.polsci.ku.dk/publikationer/ aktuel\_graf/aktuel\_graf\_6/CVAP\_Aktuel\_Graf\_5\_DK.pdf/ (19. marts, 2013).
- Kosiara-Pedersen, Karina (2011). Forandres partimedlemskab af partiernes anvendelse af politisk marketing?, pp. 87-106 i Sigge Winther Nielsen (red.), Politisk marketing. Personer, partier og praksis . København: Karnov Group.
- Kosiara-Pedersen, Karina (2014). Partiernes kampagneudgifter, i Kasper Møller Hansen (red.), Folketingsvalgkampen 2011 i perspektiv . København: DJØF Forlag.
- Kosiara-Pedersen, Karina og Kasper Møller Hansen (2012). Danske partimedlemmer 2012 . Dokumentationsrapport fra projektet Moderne Partimedlemskab. Center for Valg og Partier, Institut for Statskundskab, Københavns Universitet.
- Kosiara-Pedersen, Karina, Lars Bille og Hans Jørgen Nielsen (2012). From membership to campaign organizations? Organizational change within Danish parties, pp. 164-171 i Jens Blom-Hansen, Christoffer Green-Pedersen og Svend-Erik Skaaning (red.), Democracy, Elections and Political Parties . Aarhus: Politica.
- Mair, Peter og Ingrid van Biezen (2001). Party membership in twenty European democracies, 1980-2000. Party Politics 7 (1): 5-21.
- Meyer, Poul (1965). Politiske partier . København: Nyt Nordisk Forlag.
- Parry, Geraint (1972) The idea of political participation, i Geraint Parry (red.), Participation in Politics . Manchester: Manchester University Press.

- Pedersen, Karina (2003). Party Membership Linkage .  København: Institut for Statskundskab, Københavns Universitet.
- Pedersen, Karina og Bernhard Hansen (2003). Partimedlemmernes aktivitet, pp. 73102 i Lars Bille og Jørgen Elklit (red.), Danske partimedlemmer .  Aarhus: Aarhus Universitetsforlag.
- Pedersen, Karina og Jens Ringmose (2005). Fra protest til indflydelse - organisatoriske forskelle mellem Fremskridtspartiet og Dansk Folkeparti. Tidsskriftet Politik 8 (3): 68-78.
- Pedersen, Karina, Lars Bille, Roger Buch, Jørgen Elklit, Bernhard Hansen og Hans Jørgen Nielsen (2004). Sleeping or active partners? Danish party members at the turn of the millennium. Party Politics 10 (4): 367-383.
- Pedersen, Mogens N. (1989). En kortfattet oversigt over det danske partisystems udvikling. Politica 21 (3): 265-278.
- Petersson, Olof, Anders Westholm og Göran Blomberg (1989) Medborgarnas makt . Stockholm: Carlsson Bokförlag.
- Sartori, Giovanni (1976). Parties and Party Systems. A Framework for Analysis . Cambridge: Cambridge University Press.
- Scarrow, Susan E. (2000). Parties without members? Party organization in a changing electoral  environment,  pp.  79-101  i  Russell  J.  Dalton  og  Martin  P.  Wattenberg (red.), Parties without Partisans. Political Change in Advanced Industrial Democracies . Oxford: Oxford University Press.
- Selle, Per og Lars Svåsand (1991). Membership in party organizations and the problem of decline of parties. Comparative Political Studies 23 (4): 459-477.
- Strøm, Kaare (1990). A Behavioral Theory of Competitive Political Parties. American Journal of Political Science 34 (2): 565-598.
- van Biezen, Ingrid, Peter Mair og Thomas Poguntke (2012). Going, going, ... gone? The decline of party membership in contemporary Europe. European Journal of Political Research 51 (1): 24-56.
- Venstre (2013). 5 sigtelinjer. http://www.venstre.dk/5-sigtelinjer (8. juni, 2013).
- Whiteley, Paul (2011). Is the party over? The decline of party activism and membership across the democratic world. Party Politics 17 (1): 21-44.
- Whiteley, Paul og Patrick Seyd (1998). The dynamics of party activism in Britain: a spiral of demobilization? British Journal of Political Science 28 (1): 113-137.