Anmeldelse af Mogens Müller: Evangeliet og evangelierne. Evangelierne som bibelske genskrivninger.
Forfattere: Anders Klostergaard Petersen
Tidsskrift: rvt (2015-11-20)

## Anmeldelse

MOGENS MÜLLER, Evangeliet  og  evangelierne.  Evangelierne  som  bibelske genskrivninger , Anis, Frederiksberg 2015, 143 sider.

Mogens Müller hører til blandt de flittigste danske bibelforskere. Han har gennem mange år ved Københavns Universitet skrevet et utal af bøger og artikler. Mens de sidste ofte har været tung forskning og er forfattet på engelsk eller tysk, har flere af bøgerne været formidlende. Bredden i virke kalder på respekt og i forhold til den forskningsformidlende indsats taknemmelighed fra en større offentlighed, som Müller har indviet i navnlig aktuel evangelieforskning.

I sin seneste bog tager Müller et spørgsmål op, som der også i international sammenhæng de seneste 25 år har været stor bevågenhed om, bibelske genskrivninger. Begrebet er engelsk, rewritten Bible , og går forskningshistorisk lidt over 50 år tilbage og stammer fra den i 2013 afdøde ungarsk-engelske professor i jødisk litteratur ved Oxford University, Geza Vermes. 1  Kategorien har haft stor betydning for studiet af jødiske tekster fra århundrederne før og efter vor tidsregnings begyndelse, hvor en række jødiske Skrifter videreskrev, genskrev eller ligefrem om- eller overskrev autoritative tekster og traditioner. Krønikebøgernes omskrivning af Kongebøgerne er et tidligt og markant eksempel, men man kan også tænke på videreskrivningen af Exodus-traditionen  i  5  Mos. 2   Baggrunden  for  begrebsdannelsen  skal  søges  i  den  store betydning,  som  fundet  af  Qumran-teksterne  fra  1947-56  fik  for  revurderingen  af jødisk litteratur i slutningen af Anden Tempelperiode. På baggrund af disse tekster

- 1 Geza Vermes, Scripture and Tradition in Judaism. Haggadic Studies ,  SPB 4, Leiden, Brill 1961. Helt central for  den moderne  forskningshistoriske debat står Philip S. Alexander, 'Retelling the Old Testament,' i David Carson og Hugh G.M. Williamson (eds.), It Is Written. Scripture Citing Scripture. Essays in Honour of Barnabas Lindars, Cambridge, Cambridge UP 1987, 99-121.
- 2 For en drøftelse af forskningshistorien og problemerne knyttet til dels begrebskategorien, rewritten Bible, dels de fortolkningsmæssige vanskeligheder forbundet med selve videre-, gen- og omskrivningsbegrebet, se mine artikler 'Rewritten Bible as a Borderline Phenomenon-Genre, Textual Strategy, or Canonical Anachronism?,' i Anthony Hilhorst, Émile Puech og Eibert Tighelaar (eds.), Flores Florentino. Dead Sea Scrolls  and  Other  Early  Jewish  Studies  in  Honour  of  Florentino  Garzía  Martínez,  JSJSup.  122,  Leiden/Boston,  Brill  2007,  285-306;  'The  Riverrun  of  Rewriting  Scripture:  From  Textual  Cannibalism  to Scriptural Completion,' i Journal for the Study of Judaism xliii/4-5 (2012), 475-496; 'Textual Fidelity, Elaboration, Supersession or Encroachment? Typological Reflections on the Phenomenon of Rewritten Scripture,' i József Zsengellér (ed.), Rewritten Bible after Fifty Years: Texts, Terms, or Techniques? A Last Dialogue with Geza Vermes , JSJSup. 166, Leiden/Boston, Brill, 2014, 213-248.

blev det klart, at hvad man tidligere havde betegnet gammeltestamentlige apokryffer og særligt pseudepigrafer ikke udgjorde en særlig kategori af tekster, men var udtryk for  et  langt  bredere  fænomen,  som  også  bibelske  tekster  måtte  anskues  i  lyset  af. Derfor er begrebet Rewritten Bible ikke  særligt  heldigt,  eftersom  det  forudsætter  en anakronistisk tanke om en kanondannelse, som man tidligst kan tale om fra begyndelsen af det tredje århundrede e.v.t. i forhold til Den Jødiske Bibel/Det Gamle Testamente, hvis man ved kanon forstår en institutionelt sanktioneret beslutning om at tildele  bestemte  tekster  særlig  autoritativ  betydning  og  at  fastlægge  disse  teksters præcise ordlyd. Derfor har man i aktuel forskning erstattet det uheldige udtryk rewritten Bible med rewritten Scripture , 3  som yderligere har den fordel, at det signalerer, at der er tale om et bredere semiotisk fænomen. Brahms fx om- eller videreskrev også i sin fjerde symfoni Beethoven, ligesom Salvador Dali i sit herostratisk berømte billede af Mona Lisa i bogstavelig forstand overskrev da Vincis maleri ved at forsyne Mona Lisa  med  overskæg. 4   Dertil  kommer  en anden  ting.  Der har  i  dele  af  diskussionen omkring genskrevet Bibel været et stærkt element af skripturalisme eller apologese, hvor en mere traditionel bibelforskning, hvad enten det var i en jødisk eller kristen sammenhæng, har fundet anvendelse for begrebsdannelsen til at forsvare en konservativ Skriftforståelse, hvor man har kunnet hævde, at der var tale om en kontinuerlig tradition uden indgriben eller påvirkning udefra.

Mens Müllers bog er befriet  for  det  sidste  (om  end  titlen  med  skelnen  mellem Evangeliet og Evangelierne netop i den sammenhæng sender nogle mærkelige signaler), kan man ikke sige den fri for det første. Jeg synes ikke, bogen i den forbindelse er på højde med aktuel forskning. Müller går ikke ind i den internationale drøftelse af genskrevet Skrift , og af bogens litteraturliste får man heller ikke indtryk af, at han er bekendt med diskussionen. Nuvel, hans ærinde er et andet; men just derfor kunne han med fordel også have draget nytte af den nutidige drøftelse.

Gennem flere år har Müller ikke mindst inspireret af kolleger i Birmingham (Michael Goulder og Mark Goodacre) plæderet for, at Lukasevangeliet og dermed også Apostlenes Gerninger er sene skrifter (post-120). Diskussionen er betydningsfuld, for hvis man som Müller forfægter synspunktet, kan man også aflive den klassiske tokilde-hypotese, at Matthæus- og Lukasevangeliet ud over at bygge på Markus har været afhængige af den siden forsvundne Q-kilde, som hos nogle hævdes alene at have eksisteret som mundtlig tradition og hos andre som en tabt skriftlig kilde, hvis forskellige lag så i øvrigt lader sig rekonstruere ud fra Matthæus og Lukas. Omvendt er billedet hos Müller, at den senere evangelielitteratur er genskrivninger af Markus, og de efterfølgende evangelier alle gen- og videreskriver den tidligere tradition.

3 Den første til at gøre det var, så vidt jeg har kunnet se, James C. VanderKam 'The Wording of Biblical Citations in some Rewritten Scriptural Works,' i Edward D. Herbert og Emanuel Tov (eds.), The Bible as Book: The Hebrew Bible and the Judean Desert Discoveries, London, British Library, 41-56.

4 Se  hertil  min  indledningsartikel  'From  Homer  to  Hobitts,'  i  Anders  Klostergaard  Petersen  og  Lieke Wijnia (eds.),  Contextualising  Rewritten  Scripture:  Different  Approaches  to the  Rewriting  of  Scripture and the Attribution of Authority to Rewritings, Leiden/Boston, Brill 2015 (under udgivelse).

Müllers bog består af fire kapitler samt en kort konklusion på 3,5 sider, tre sider med noter samt en meget nødtørftig bibliografi og et kort efterord. Bogen er skrevet i et flydende og klart sprog og der optræder som i Müllers udgivelser i almindelighed forfriskende få fejl  (se  dog  s. 22.72.96).  Det  første  kapitel  skildrer  fra  tidlig  kristendom og frem til moderne tysk forskningshistorie (ca. 1970; dog med inddragelse af enkelte nyere danske bidrag) en bevægelse, der skal gøre det klart for læseren, hvordan man i traditionen har misforstået evangelielitteraturen som begivenhedshistorie frem for Kristus-fortolkning, og derfor har mislæst evangelierne som historieskrivning  og  ikke  narrative  videreudviklinger  af  mytisk  litteratur  (Müller  bruger  ikke udtrykket  mytisk).  Den  begivenhedshistoriske  tilgang  har  ifølge  Müller  ført  til,  at man fejlagtigt har identificeret evangeliernes sandhedsværdi med en mulig overensstemmelse med et faktuelt historisk begivenhedsforløb. Jeg undrer mig her over, at Müller ikke trækker på banebrydende studier af Ole Davidsen og Geert Hallbäck, som teoretisk og metodisk har udviklet denne pointe med en raffinement, man hverken nationalt eller internationalt finder hos andre.

I  det  følgende,  kortere  kapitel  to  genoptager  Müller  diskussionen  men  nu med vægten lagt på samme tænkeres forståelse af evangelieforfatterne som selvstændige forfattere. Derved skal kapitlet bane vej for Müllers efterfølgende argumentation for evangelierne  som  først  og  fremmest  fortolkende  genskrivninger  eller  mytologiske skrifter, som man vel også kunne kalde dem. Med kapitel tre introducerer Müller til begrebet  rewritten  Bible  og  typen  af  jødiske  tekster,  som  man  traditionelt  forskningshistorisk  har  bragt  kategorien  i  anvendelse  på.  Det  er  udmærket;  men  som tidligere anført er diskussionen ikke på højde med aktuel forskning inden for feltet.

I  det  afsluttende  kapitel  udfoldes  så  hovedtanken,  at  evangelierne  er  bibelske genskrivninger,  hvor  også  Müller  nævner  muligheden  for,  at  Joh.  lader  sig  forstå som en sen overskrivning af den synoptiske tradition. Sådan må det nødvendigvis være, hvis man opfatter Joh. som overskrivning af Lukas, og yderligere daterer Lukas til de første årtier af det andet årh. Det er dog ikke Müllers grundlæggende syn, for han forudsætter som Goulder, at Lukas skal opfattes som det sidste i rækken af kanoniske evangelier og dermed som en overskrivning også af Joh.

Lidt  pudsigt  vælger  Müller  at  lade  spørgsmålet  om  ikke-jøders  adgang  til  Kristus-gruppen være omdrejningspunkt for gennemgangen af evangelierne som genskrevet Skrift (jf. s. 108). Jeg synes, at bogen her går fejl både i forhold til overordnet anliggende og aktuel forskning, hvor det har været en central pointe, at man dårligt kan tale om Kristusreligiøsitet som en i forhold til jødedommen uafhængig og selvstændig bevægelse, før man bevæger sig ind i slutningen af det fjerde århundrede, og selv i det femte århundrede finder vi eksempler, som bevidner, hvordan kristendom endnu ikke definitivt har løsrevet sig i forhold til jødedommen som uafhængig og selvstændig religion. I forhold til Müllers anliggende fremstår det mærkeligt at tage netop dette emne op, for der er andre som fx kristologi der forekommer meget mere åbenlys.  I  forhold  til  nutidig  forskning  kan  man  også  her  konstatere,  at  Müller  i fremstillingen virker sært uvidende om de sidste 15 års drøftelse inden for feltet (se fx s. 101.117.123.130) 5  At Joh. fx afviser de ikke-Kristus-troende som ʽ jøder' behøver selvsagt  ikke  at  være  et  udtryk  for ʽ kristendommens'  selvstændiggørelse  fra  jødedommen al den stund, Joh. ikke har noget problem med at opfatte sit budskab som udtryk for det sande Israel. Der er snarere tale om rivaliseringer mellem forskellige jødiske grupper om retten til at definere, hvem der udgør det sande Israel.

Der er gode ting at sige om Müllers bog, ikke mindst at man nu på dansk har en fremstilling af evangelielitteraturen som genskrevet Skrift. Når det så er sagt, synes jeg også, at bogen på flere afgørende punkter skuffer. Den er i forhold til sine to centrale felter (1: genskrevet Skrift; 2) evangelierne anskueliggjort som genskrevet Skrift i  lys  af  kristendommens  selvstændiggørelse  fra  jødedommen)  ikke  på  højde  med aktuel forskning. Og dertil kan man føje en yderligere anke. Jeg er enig med Müller i, at evangelielitteraturen primært skal opfattes i et etic perspektiv som mytologi; men der fra og så til at hævde, at det samme gælder fra en emic vinkel (jeg skal understrege, at det er mine og ikke Müllers begreber), er der et betydeligt stykke vej. Det er muligt, Müller har ret; men så må han vise det i forhold til samtidig historiografisk litteratur.  Det  har  han  på  ingen  måde  gjort  med  denne  bog,  hvor  han  heller  ikke sondrer mellem et eksternt og internt perspektiv.

Anders Klostergaard Petersen, professor MSO, cand.theol., Religionsvidenskab, Aarhus Universitet

5 Se ikke mindst Adam H. Becker og Annette Yoshiko Reed (eds.), The Ways that Never Parted ,  TSAJ 95, Tübingen, Mohr-Siebeck 2003.Smlg. også med min artikel 'At the End of the Road  - Reflections on a Popular Scholarly Metaphor,' I Jostein Ådna (ed.), The Formation of the Early Church , WUNT 183, Tübingen, Mohr-Siebeck 2005, 45-72. Det er et forskningsfelt, hvor der aktuelt publiceres betydelige mængder litteratur.