Iagttagelser af journalistik om religion
Forfattere: Anna Mogensen
Tidsskrift: journalistica (2016-11-29)

## Iagttagelser af journalistik om religion

## AF ANNA MOGENSEN

## Resumé

Denne artikel identificerer to teoriers potentiale til i et samspil at  begrebsliggøre  og  analysere  religion  i  journalistiske  medier. Medialiseringsteorien  kan  anvendes  til  at  undersøge,  hvordan religion  tilpasses  mediernes  logik,  så  den  institutionaliserede religion mister indflydelse til fordel for individ- og forbrugsorienteret religiøsitet. Systemteorien tilbyder begreber til at iagttage religion og medier som to parallelle systemer, der eksisterer side om side i samfundet, og som i bedste fald fungerer som hinandens  ressourcer. Ved  at  undersøge  DR's  public  service-forpligtelse til at formidle den kristne kulturarv gennem de to teoretiske tilgange argumenterer jeg for en nuanceret analytisk metode til at iagttage journalistik om religion. Den kan fremadrettet anvendes til at diskutere, hvordan journalisterne påvirker mediebrugernes religionsopfattelse.

## Introduktion

Enhver, der beskæftiger sig fagligt med religion, støder på et eller andet tidspunkt på en problematik, som handler om, hvordan vi definerer religion. En lang række hypotetiske spørgsmål bliver typisk formuleret som et udtryk for, at det er vanskeligt at nå frem til en entydig formel på, hvordan vi skal gribe religion an: Skal vi opfatte religion som et ydre fænomen, vi kan iagttage og undersøge? Eller er religion indlejret i den menneskelige bevidsthed som indre forestillinger om det guddommelige og overna- turlige magter? Hvad er religionens funktion? Og hvilket formål tjener religion i et samfund?

For  at  have  et  klart  pejlemærke  for  religionsbegrebet  styrer artiklen efter denne religionsdefinition:

'Religion er menneskers forhold til et forestillingsunivers som kjennetegnes av kommunikasjon om og med hypotetiske guder og makter' (Gilhus og Mikaelsson, 2001:29 i Døving og Kraft, 2013:19).

For det første placerer definitionen kommunikation inden for religionsfeltet som en del af, hvad religion kan siges at være og at handle om. For det andet er der fokus på kommunikation om og med hypotetiske guder og magter. På den måde er der åbnet op for at studere ikke bare 'religiøse mennesker', men alle, der må  mene  og  ville  noget  med  religion,  heriblandt  journalister. Samtidig understreger denne religionsdefinition forståelsen for religion som en dynamisk størrelse, der konstant produceres og udvikles i samspil med sine omgivelser, dermed også i journalistikken.

Der er  ingen  tvivl  om,  at  journalistiske  medier  er  med  til  at påvirke og forme udviklingen af religion i samfundet, ikke mindst ved at fremhæve sager som særligt aktuelle. Samtidig er det gennem medierne, at langt de fleste mennesker henter deres viden om religion. Og - som det hævdes i afsnittet om medialiseringsteorien - er der god grund til at holde fast i, at medierne er en selvstændig arena, hvor religion produceres.

På det grundlag kan vi altså undersøge, hvordan religion får indhold, værdi og mening i journalistiske medier; hvordan journalister giver religion et udtryk som noget, der 'er' (for eksempel troen på guder og højere magter), og som noget, religionen 'gør' (for eksempel at religion bidrager til konflikter eller forsoning). Ikke for at vurdere, om journalister taler og skriver negativt eller positivt om religion. Heller ikke for at vurdere, om det er god eller dårlig journalistik. Men for at undersøge 'kommunikation om og med hypotetiske guder og magter.' Først når vi ved mere om kriterierne for at tale og skrive om religion i journalistiske medier, får vi et bedre, bredere og mere nuanceret perspektiv på indholdet i de konkrete journalistiske produkter.

Formålet med denne artikel er at identificere en række analytiske redskaber til at begrebsliggøre samspillet mellem journalistik og religion. Spørger man journalisterne, vil de fleste sige, at de formidler religionsstoffet efter nøjagtigt de samme kriterier, som når  de  skriver  historier  om  politik,  økonomi  eller  livsstil, nemlig efter journalistiske, objektive (nyheds)kriterier. Men ved at nyttiggøre medialiserings- og systemteorierne til at analysere journalistik om religion fremhæver artiklen langt flere kriterier for, hvordan journalistiske medier konstruerer og kommunikerer religion og tro.

I et medialiseringsperspektiv, hvor 'medier' involverer nyheds,-  underholdnings-  og  sociale  medier,  er  fokus  i  denne artikel på journalistiske medier som en selvstændig institution med en demokratisk forpligtelse (Eide, 2011). På den måde er journalistikken  som  institution  både  selv  underlagt  medialiseringens imperativer og bidrager samtidig med de mekanismer, som andre institutioner underlægger sig; i.e. for at få samfundets opmærksomhed tilpasses  information  og  budskab  til  de  journalistiske kriterier og formater (Kammer, 2013). Jeg vil arbejde ud fra en tese om, at denne duale proces giver journalistikken autonomi  og  status,  der  legitimerer  et  fokus  på  journalistisk praksis  inden  for  medialiseringsteoriens  strukturelle  rammer. På samme måde kan systemteoriens afsæt generelt i massemedier fokuseres på en måde, så teorien bidrager til journalistikken, idet nyhedsmedierne inden for denne teoretiske ramme synes at have størst autoritet.

Indledningsvis  skitserer  jeg  tidstypiske  positioneringer  i  forholdet  mellem  sekulære  medier  og  institutionaliseret  religion. Dernæst argumenterer jeg for relevansen af den dobbelte teoretiske  tilgang  og  præsenterer  væsentlige  analytiske  redskaber, som teorierne hver især tilbyder. Det er ikke artiklens formål at undersøge styrkeforholdet mellem de to teorier, men ved at lade dem supplere hinanden demonstrerer de i et samspil en anvendelig  og  frugtbar  tilgang  til  at  studere  den  journalistiske  konstruktion af religion. Jeg viser hvordan ved at anvende DR's public service-forpligtelse til at formidle den kristne kulturarv som case. Afsluttende argumenterer jeg for, hvordan de to teoretiske tilgange tilbyder redskaber til fremadrettet at overveje, hvilke nye udtryk religion får i journalistikken, og hvordan de uundgåeligt påvirker mediebrugernes religionsopfattelse.

## For meget og for dårligt

Når medie- og religionsfagfolk selv kommer med et bud på, hvad der sker i mødet med religion og journalistik, sættes det ofte  op  som  en  spænding  mellem  sekulær  journalistik  på  den ene side og den religiøse virkelighed på den anden side - og et spørgsmål om, hvor meget eller lidt religion og tro må fylde på mediefladen.

'Når der siges noget i medierne om religion, så foregår det på religiøse forudsætninger 9 ud af 10 gange,' sagde for eksempel religionshistoriker Mikael Rothstein uden at være begejstret for tendensen, da han sammen med journalister, medie- og religionsfolk var inviteret til at diskutere religioners rolle i medierne ved en paneldebat i Politikens Hus i september 2011.

Desuden får journalisterne ofte skyld for ikke at vide nok om religions-, kirke- og trosstof til at dække det sagligt, nuanceret og indsigtsfuldt.  Under  avisrubrikken  'Medier  skaber  usandt  billede af folkekirken' kommenterer eksempelvis ekspertkilden Søs Serup: 'Det er meget almindeligt i pressen, at en fjer bliver til fem høns. Grundlæggende er det en folkekirke, og ingen kan udtale sig på dens vegne. Det er få journalister, der tænker over, at man ikke kan ringe til kirken i Danmark. (…) Der er en voksende uvidenhed [blandt journalister] om folkekirken, og medierne skal producere mere på kortere tid, og det handler om at være først frem for bedst.'

Vi  har  dog  ingen  målestok,  der  viser,  at  journalister generelt har  'en  voksende  uvidenhed  om  folkekirken'  og  religion  i  det hele taget, at de generelt overser informationer, og at de generelt mangler præcision i historierne. Journalister skal rigtig nok producere mere på kortere tid, og journaliststanden kalder selv på mere kvalitet i deres arbejde (Leder i fagbladet Journalisten nr. 5, 2015). Men de mere eller mindre repræsentative opfattelser af, at journalistik om religion er for dårlig og giver for meget taletid og spalteplads til de troende selv, kalder på perspektivering. Denne artikel  identificerer  en  række  redskaber  fra  medialiseringsteo- rien og systemteorien til at analysere samspillet mellem journaanalytisk felt i forholdet mellem journalistik og religion, under- listik og religion. Netop fordi jeg vil hævde, at der er et uopdyrket søger jeg potentialet i at lade de to teoretiske tilgange supplere hinanden for at kvalificere empiriske undersøgelser af, hvordan journalister konstruerer og kommunikerer religions- og trosstof.

## Medialiseringsteori

Medialiseringsteoriens mål er at tilbyde en teoretisk ramme til at beskrive og analysere de forandringer og udviklingstræk i samfundet, der under mediernes indflydelse foregår både institutionelt og i vores sociale liv. Den adresserer 'interrelation processes between media change on the one hand and social and cultural change on the other hand' (Hepp et al., 2010:223).

Ved at anlægge et institutionelt perspektiv definerer Stig Hjarvard  medialisering  som  en  proces,  hvor  samfundet  i  stigende grad  underlægges  eller  bliver  afhængigt  af  medierne  og  deres logik. På én og samme tid spreder medierne sig ud til andre dele af samfundet, så de bliver en integreret del af den måde, andre samfundsinstitutioner arbejder på. Samtidig forbliver medierne en selvstændig institution i samfundet. Konsekvensen er, at de relationer  og  den  kommunikation, der er inden for de enkelte institutioner,  mellem  institutionerne  og  i  samfundet  som  helhed, foregår gennem medierne (Hjarvard, 2008:28). På den måde beskriver medialiseringsteorien, hvordan mediernes stadigt stigende udbredelse i vores sociale liv ikke alene medvirker til at repræsentere og konstruere betydning, men også integrerer sig i vores dagligdag på en måde, hvor de aktivt er med til at etablere nye strukturer og handleformer. Medialisering skal ikke forstås som lineære processer eller ensretning på tværs af institutioner og samfund. Den tyske medieforsker Andreas Hepp argumenterer netop for, at selvom medialiseringsprocesser deler fællestræk på tværs af forskellige kulturelle områder og sociale institutioner, er konsekvenserne af medialiseringen ikke nødvendigvis ens.

'This metaprocess [of mediatization] is no linear evolution, but rather a process in which there are several ruptures and contradictory moments. Nonetheless, it is possible to state generally what has characterized the metaprocess of mediatization in Europe, at least over the last few decades: as a gathering diffusion of different forms of reciprocal, produced and virtualized media communication. This diffusion is also characterized by the way that the moulding forces of media in different contextual fields - work, everyday life, religion, politics, and so forth - have developed in a form specific to each field' (Hepp, 2013:69).

Effekten og graden af medialisering afhænger på den måde af egenskaberne ved de specifikke medier, der er tale om. Værdien af medialiseringsteorien ligger ifølge Hepp i dens evne 'to link these detailed studies to a more general analysis of media power within cultural change' (Hepp, 2009:154).

## Medialisering af religion

'Har medierne erstattet religionen?'

Sådan  spørger  studieværten  i  programmet Mennesker  og Medier , der bliver sendt på DR's P1 i begyndelsen af påsken 2011. Programmet er aktuelt, fordi det er en kristen højtid, og lejligheden bliver brugt til at invitere medie- og kirkefolk i studiet for at diskutere årsagerne til og den samfundsmæssige betydning af, at religion fylder mere og mere i medierne.

De medvirkende i udsendelsen taler om, hvordan man forklarer  netop  den  modsætning:  Mindre religion  i  samfundet,  men mere religion i medierne. For selvom der ikke er fuld enighed om svaret blandt gæsterne i studiet, er det generelle budskab, at ja, medierne udfylder en plads i folks liv, som den institutionaliserede religion ikke formår. Nu er medierne blevet det rituelle samlingssted, der markerer dagens begyndelse og afslutning, bliver der sagt. Medierne har overtaget kirkens livsvejledende funktion, ved at coaches og præster optræder side om side med gode råde om børneopdragelse og personlig udvikling i alt fra Aftenshowet til nyhedsudsendelser. Og ved royale bryllupper og barnedåb er det alene på mediernes præmisser, at det religiøse træder frem og får plads og appellerer til den enkeltes store følelser - uden at det har noget med troen at gøre. For som en af debattørerne siger, da studieværten på baggrund af undersøgelser om mediernes stigende interesse for religion spørger, om der er 'en symbiose  mellem  folkekirken/præsternes  og  mediernes  ønsker  og ambitioner?'

'Det har noget med individualismen at gøre - om man kan bruge det i sit eget liv. Nu er det påske; der har lige været kongelig barnedåb. Store begivenheder, store følelser - det er medier og kirke og præster i en nøddeskal.'

Det generelle budskab i programmet er altså, at religion enten er et fænomen, der kan fortrænges fra samfundet i takt med, at andre mere magtfulde områder bliver dominerende; religion er blevet erstattet af medierne. Eller også er religion kun relevant, hvis  det  giver  genklang  i  den  enkeltes  individuelle  livsverden; som drama, der vækker følelser, og som undtagelse i en regelmæssig hverdag. Debattørerne peger dermed på paradokset, når det drejer sig om religion i journalistikken og i medierne. På den ene side viser det sig ved simple optællinger, at der gives mere spalteplads og sendetid til religiøse emner. Men på den anden side  sker  det  på  journalisternes  og  mediernes  præmisser.  De taler med andre ord om medialisering af religion.

Medialiseringen af religionen har den konsekvens, at

'(...) eksisterende religionsformer påvirkes af mediernes logik, samtidig med at medieinstitutionen i stigende omfang selv bliver producent af åndelige og magiske forestillinger. Som konsekvens har de organiserede trosretninger som den protestantiske kirke, den katolske kirke, islam m.fl. mistet autoritet og indflydelse på cirkulationen af religiøse forestillinger i samfundet, samtidig med at indholdet af religiøse forestillinger har ændret karakter' (Hjarvard, 2008:158).

På den måde vil enhver historie om religion være præget og formet i mediernes eget billede og i forhold til, hvad der appellerer til modtagerne, læserne, lytterne eller seerne.

Når  en  journalist  skal  skrive  en  artikel  eller  tilrettelægge  et program om religion eller tro, vil emnet blive vinklet og historien fortalt i overensstemmelse med den redaktionelle linje, medie- virksomhedens forretningsgrundlag og journalistens arbejdsmetode.  Journalisten vil  derfor  som  regel  rapportere  rationelt  om religion ved at marginalisere religiøse autoriteter.

'When religion is discussed in factual and journalistic genres such as news, current affairs, and political debates, a rational kind of authority tends to dominate, often with the effect of marginalizing the authority of religious actors and viewpoints. Studying the mainstream press' coverage of religion, Christensen (2012) documents that news media primarily tend to focus on religion when religious actors appear to be out-of sync with the general (secular) values of society' (Hjarvard, 2016:7).

## Medialisering og sekularisering

Derfor har diskussionen om, hvorvidt journalistiske medier er med til at sekularisere samfundet, to sider. For på den ene side er medialisering af religion med til at marginalisere religiøse institutioner, autoriteter og symboler. Medierne overtager og ændrer rituelle  markeringer  af  vigtige  overgange  til  sociale  aktiviteter - ritualer, som kirken tidligere tog sig af på egen hånd. På den anden side er journalistik og medier i høj grad med til at producere og cirkulere religiøse forestillinger og er på den måde med til at gøre religion og tro tydelig og synlig i samfundet. Men det er en religion med flydende tilhørsforhold til en religiøs institution og traditionelle dogmer, og konsekvensen er en 'organisatorisk sekularisering,' fordi kirker og andre trossamfund må forholde sig til den dagsorden, som medierne sætter ( ibid .:212).

Samtidig viser undersøgelser, som  Hjarvard  refererer til, at  sekularisering  og  modernisering  går  hånd  i  hånd.  Jo  mere moderniseret et samfund er, jo mindre religiøs er befolkningen ( ibid .:209).

Sekularisering  i  lyset  af  medialiseringen  er  på  den  måde  en dobbeltbevægelse. For samtidig med at mediemodtagerne bliver mindre troende og med løsere religiøse tilhørsforhold, fylder religion mere i journalistiske medier. Det betyder, at religion får en fremtrædende plads i samfundet, men det er en religion, der er formet på mediernes præmisser, så den nemt tilpasses individuelle behov og modtagernes efterspørgsel.

## Religion og medier - to parallelle systemer mødes

Vi  finder  et  alternativ  til  opfattelsen  af,  at  religion  er  blevet erstattet  af  medierne  hos  den  tyske  sociolog  Niklas  Luhmann (1927-1998), der er ophavsmand til systemteorien.

I  stedet  for  at  hævde,  at  samfundets  sekularisering  og  individualisering  efterlader  mindre  plads  til  religion,  er  det  ifølge Luhmann forkert overhovedet at overveje, hvor meget eller hvor lidt religion fylder i det offentlige rum, eller hvor underlagt eller tilpasset  religion  er  til  mediernes  dagsorden.  For  religion er i samfundet på samme måde, som medierne er i  samfundet. Og man kan ikke måle, hvad der er bedst for samfundet, for der er ingen fælles målestok. I stedet må man se det som om, at både religion og medier bidrager med forskellige former for fortolkninger  af  fænomener  i  samfundet.  Ifølge  Lars  Qvortrup,  der 'læser' religionens funktion i samfundet med Niklas Luhmann i hånden, går det ikke an at opfatte situationen som et nulsumsspil mellem religion og fornuft, hvor væksten af det ene fører til reduktion af det andet.

'(…) [man] kun kan forstå forholdet mellem religion og samfund, hvis man anskuer det som et forhold mellem forskellige vidensregimer. Disse regimer kan ikke sammenlignes ud fra distinktionen god/dårlig, fordi det forudsætter, at der findes en fælles målestok. Nej, disse vidensregimer bidrager med forskellige former for viden og fortolkning af fænomener i samfundet. De udelukker ikke hinanden, men supplerer hinanden' (Qvortrup, 2006:108).

Luhmann behandler derfor medier og religion som specifikke, men sammenlignelige funktionssystemer, der konstant ændrer sig og udvikler sig alene og i samarbejde med hinanden.

## Systemernes funktion, kode, program

Hvert enkelt autonome funktionssystem varetager én bestemt funktion i samfundet og er karakteriseret ved, at det opererer og iagttager sig selv og sin omverden ud fra en kode, der kun kan bruges i dette system. Et funktionssystems kode består altid i en skelnen mellem en positiv og en negativ værdi, en binær kode. Det  er  i  kraft  af  koden,  at  et  funktionssystem  udskiller  sig  fra andre systemer for at koncentrere sig om sin særlige funktion.

På den måde opererer retssystemet mellem ret/uret; det økonomiske system mellem betaling/ikke-betaling; det videnskabelige  system  mellem  sandt/falsk;  massemediesystemet  mellem information/ikke-information.  De  binære  koder  henviser  altså til  funktionssystemernes forskellige måder at operere på inden for hvert sit domæne - det, der gør, at Luhmann taler om operativt lukkede systemer (Qvortrup, 2000:175). Til hvert funktionssystem er der knyttet et bestemt symbolmedie, som kendetegner dets  specifikke  kommunikation  -  i  let  genkendelige  symboler.  Eksempelvis er mediet i det økonomiske system 'penge.' I mediesystemet er mediet 'information.' Og i religionssystemet er mediet 'tro' (Lundager, 2009:92).

Samtidig er det koden, der gør det muligt for det enkelte system at  åbne  sig  for  sin  omverden.  Systemets  åbenhed  kommer  til udtryk  i  systemets  programmer,  der  sørger  for  kontakten  til omverdenen. Programmet indeholder regler for, hvordan kodens binære værdier skal udlægges og gøres gældende. I mediesystemet  er  nyhedskriterierne  programmet  eller  pejlemærket,  der hjælper journalisterne til  at  afgøre,  hvilken  information  der  er relevant  at  meddele  om.  I  religionssystemet  er  hellige  skrifter programmet, der hjælper præsten til at give verden mening gennem Gud.

## Massemedierne som samlingssted

Funktionssystemers  forhold  til  deres  omverden  er  først  og fremmest formidlet via medierne, der fungerer som 'samlingssted'  for  samfundet.  Medierne  iagttager,  hvad  der  foregår  i funktionssystemerne, og de gør deres iagttagelser til meddelel- ser i form af nyheder, reportager, kommentarer osv. (Luhmann, 1996:39ff).

Mediesystemet skaber derved en fælles hukommelse, et fælles sæt af referencer. På den måde ser det ud som om, at alle andre systemer manipuleres ind i et mediebillede, fordi medierne fungerer som et fælles samlingssted og giver os en fælles hukommelse. Men det skal ikke forstås sådan, at mediesystemet 'skaber' verden. Snarere dirigerer det samfundets selviagttagelse. Ud af uendeligt mange muligheder udvælges hændelser til nyheder, og andre vælges fra.

Inden for mediesystemets egne grænser bliver forskellen mellem system og omverden defineret gennem koden information/ ikke-information  (Luhmann,  1996:28).  Systemet  opererer  først og fremmest med kriterier for, hvad der er information, som er relevant at kommunikere videre til modtagerne.

## Religion - at gøre mening mulig

Også religion  er  et  af  det  hyperkomplekse  samfunds  mange funktionssystemer og er som sådan leverandør af specialydelser, for eksempel livsfortolkning, forkyndelse og sjælesorg. Så længe der er brug for den funktion, et system bidrager med, kan det ikke fortrænges fra samfundet.

Religionssystemets kode er ifølge Luhmann immanens/transcendens  (Götke,  1997:85).  Programmet,  der  gør  koden  gældende, er religionens hellige, dogmatiske skrifter. For eksempel vil det kristne religionssystem spørge, hvordan man kan fortolke verden  (immanens)  gennem  Gud  (transcendens)  ved  at  gå  til Bibelen.

Rækkefølgen  i  religionssystemets  kode  immanens/transcendens er afgørende for at forstå, hvordan religionssystemet interesserer sig for verden i lyset af det transcendente - det herværende jordiske gennem det hinsidige guddommelige.

'Gennem religion kan man 'se' noget i verden, som andre ikke kan få øje på: Som politikerne må skubbe til side, fordi det omfatter det, de aldrig kan få magt over. Som forskerne må se bort fra, fordi det unddrager sig videnskabens sandhedskriterium. Som journalisterne må tilsidesætte, fordi det udtrykt i tidsdimensionen, tilhører evighedens og ikke øjeblikkets verden og derfor ikke kan måles i nyhedskriterier' (Qvortrup, 2006:116).

Religionssystemet opererer derfor anderledes, når det anskuer verden gennem transcendensen. I modsætning til andre funktionssystemer lægger det ikke vægt på adskillelsen af kodens to dimensioner, men på sammenhængen mellem de to. For religionssystemet er det ikke afgørende, at verden er, som den er. Det afgørende er,  hvordan  den  er  i  lyset  af  det  transcendente.  Det iagttager verden gennem transcendensen.

'Den fokuserer ikke på distinktionens forside, verden, men heller ikke på distinktionens bagside, den abstrakte transcendens, men på verden i lyset af det hinsides. Den fokuserer på sammenhængen mellem det ene, verden, og det andet, transcendensen. Den iagttager det ene i forhold til det andet gennem det tredje' ( ibid. :118).

For  Luhmann  er  den  kortest  mulige  definition  af  religion: Mening (Götke, 1997:35). Gennem beskrivelsen af religionssystemets kode er dens funktion givet; religionens funktion er at give verden mening gennem det hinsidige.

Det  kommer  til  udtryk  i  religiøs  kommunikation.  I  en  kristen sammenhæng vil det sige: Aktualisering af Gud (Knudsen, 2005:145). På den måde er det religiøse system ifølge Luhmann altså ét uddifferentieret funktionelt system blandt mange og har som sådan adgang til arenaen for samfundets iagttagelse af sig selv, medierne. Her tilbyder det sin særlige form for kommunikation, der er kendetegnet ved immanens/transcendens for at give verden mening.

## Uovervindelig barriere

Kittet, der kobler systemerne sammen, og som gør, at vi kan tale  om  et  sammenhængende  samfund  til  trods  for,  at  det  er hyperkomplekst, er ifølge Luhmann strukturelle koblinger.

At to systemer er strukturelt koblede, betyder, at der opstår en forenelighed mellem systemet og dets omverden. Strukturel kobling mellem to autonome systemer betyder ikke, at de pludseligt har noget til fælles i en fælles delmængde, men snarere, at der er tale om et strukturelt sammenfald; at der er tale om, at et tema bliver aktuelt på samme tid i de to systemer.

Funktionssystemer kan altså koble sig strukturelt med hinanden og arbejde sammen, fordi deres strukturer og processer kan sammenlignes og ideelt blive ressourcer for hinanden. De gensidige ressourcer ligger blandt andet i, at religionssystemet leverer mening og storslåede hændelser til medierne, og at mediesystemet omvendt leverer indhold og metode til religionssystemet.

De strukturelle koblinger er mulige gennem kommunikation. Men når det gælder forholdet mellem religions- og mediesystemet, er det en kommunikation, der er vanskelig, fordi den foregår på tværs af systemer, som udlægger deres binære koder forskelligt ved henholdsvis at reflektere over forskellen mellem positivog negativværdi (mediesystemet) og sammenhængen (religionssystemet). Qvortrup og Lundager Knudsen formulerer tesen om trinitarisk  kommunikation  i  religionssystemet,  men  specifikt i  forhold til trinitarisk kristendom med Gud som det transcendente,  Jesus  som  det  immanente og Helligånden som det, der medierer mellem dem (Qvortrup, 2006; Qvortrup, 2007; Lundager Knudsen, 2005; Lundager, 2009). Det har som konsekvens, at:

'Journalister vil blive irriteret over, at præster udtrykker sig uklart. Forklaringen er, at der er en uovervindelig barriere mellem mediernes duale kommunikation og den kristne kirkes trinitære kommunikation. Medierne vil hele tiden søge at afgøre, hvad der er tilfældet henholdsvis ikke-tilfældet, mens kirken vil insistere på, at enhver binær forskel kan ses i sin trinitære syntese, altså at der er en instans udenfor, der konditionerer distinktionen mellem, hvad der er tilfældet/ikke-tilfældet' (Qvortrup, 2006:124).

Ifølge  Qvortrup  er  barrieren  uovervindelig  -  kækt  sagt,  fordi Gud forstyrrer journalisternes rapportering af nyheden, sandheden og det, der kan bevises. Men til trods for, at de to systemer har vanskeligt ved at mødes, må de ifølge systemteorien nødven- digvis koble an til hinanden - som nævnt dér, hvor et tema bliver aktuelt på samme tid i de to systemer.

## Brudflader med analytisk potentiale

Stiller man derfor spørgsmålet 'Har medierne erstattet religionen' til  medie-  og  religionseksperter,  der  iagttager  journalistik om religion gennem en systemteoretisk linse, er svaret nej.

Men at vurdere, hvilken af de to teoretiske tilgange, der kaster det klareste lys på det indbyrdes forhold, må bero på en analyse af den enkelte mediehistorie. Ved i denne artikel at arbejde ud fra en tese om, at de to teoretiske tilgange snarere må supplere hinanden end konkurrere mod hinanden, udvides derfor rækken af analyseredskaber til empirisk at undersøge konstruktion og kommunikation af religion i journalistiske medier.

Ikke desto mindre er brudfladerne tydelige. For det første tager medialiseringsteorien afsæt i religionens indhold og systemteorien i religionens funktion. En af de markante forskelle er her, at journalistikken og medierne i høj grad selv er med til at konstruere, producere og cirkulere religiøse forestillinger for derved at skabe og vedligeholde både individuelle og kollektive forestillinger om det religiøse. Ifølge systemteorien er det religiøse system ét  uddifferentieret  autonomt  system  blandt  mange,  hvis  funktion er at gøre mening mulig.

For  det  andet  hævder  medialiseringsteorien,  at  religion  tilpasses eller underlægges mediernes logik, mens systemteorien påstår, at religion og medier eksisterer som to parallelle systemer i samfundet med hver sin funktion. Det lægger for det tredje op til et sammenstød på opfattelsen af samfundets sekularisering:

Ifølge medialiseringsteorien går sekularisering og uddifferentiering af samfundssystemer hånd i hånd:

'Samfundets medialisering er på en og samme tid en funktionel uddifferentiering af medierne til en samfundsmæssig institution og en delvis indordning af andre institutioner under mediernes logik (…) Medialiseringen er et element i en samfundsmæssig sekularisering, hvor medierne erstatter religionens tidligere funktion i samfundet' (Hjarvard, 2008: 211-212).

Ifølge systemteorien strider uddifferentieringen af samfundssystemer derimod mod sekulariseringen, da der ikke er tale om en konkurrencesituation mellem systemerne, men om, at samfundet hænger sammen, fordi de forskellige systemer er indbyrdes  afhængige  af  hinandens  funktioner  og  ydelser  (Qvortrup, 2007:5).

En eksemplarisk caseanalyse viser, hvordan de to teoretiske tilgange kan supplere hinanden i iagttagelsen af forholdet mellem journalistik og religion, og den begrebsliggør samtidig en række analytiske redskaber til at undersøge kommunikation af religion.

## Religion og journalistik kobler sig sammen

Ved at tage udgangspunkt i DR's public service-kontrakt 20112014, der er en central grundtekst i undersøgelsen af journalistik  om  religion,  fordi  en  stor  medieinstitution  her  formulerer en præmis for journalistisk dækning af religion til mange, kan vi gennem systemteorien se, hvordan religionssystemet og mediesystemet knytter an til hinanden, selvom de har vanskelige forhold.

'DR skal lægge særlig vægt på sin rolle som initiativtager til og formidler af dansk kunst og kultur og den danske kulturarv, herunder  den  kristne  kulturarv.  Dette  indbefatter  dækning  af morgenandagt og kristne højtider' (DR's public service-kontrakt 2011-2014. Sidste sætning er indsat som note).

Det var den første public service-kontrakt, der forpligter DR til at formidle den kristne kulturarv.  Formuleringen er gentaget i den seneste public service-kontrakt 2015-2018, men noten om 'dækning af morgenandagt og kristne højtider' er skrevet ud.

Da DR's public service-kontrakt 2011-2014 blev indgået med Kulturministeriet, gav det anledning til debat. 'Danmarks Radio er nu officielt kristen,' lød for eksempel en avisrubrik, og inde i artiklen går kritiske kilder til angreb på kontrakten, fordi 'det er en måde at tage os alle sammen som gidsler på i et nationalistisk kristent projekt.'

Kritikken  går  på  lige  dele  undren  og  forargelse  over,  at  DR giver plads til kristen forkyndelse - altså at den trinitære kom- munikation tilsyneladende får frit løb i forkyndelse. Det er uden tvivl det forhold, at det religiøse system ikke umiddelbart møder modstand fra mediesystemet, der giver anledning til krasse kommentarer og konfliktfyldte overskrifter. For skal DR nu til at missionere eller hvad?

Ganske vist ser det her ud som om, at mediesystemet viger til fordel for det religiøse system, og at folkekirken - hvad enten det er som en del af et funktionssystem eller som institution - får en medieplatform stillet til rådighed for forkyndelse. Men ikke ifølge systemteorien. For operativt lukkede systemer knytter altid an til hinanden og fungerer i samspil gennem strukturelle koblinger. Det betyder med andre ord, at man ikke kan påstå, at et system overtager eller dominerer et andet. Man kan i stedet undersøge deres indbyrdes tilknytningsforhold.

Her  er  det  en  politisk  anbefaling  til  at  formidle  den  kristne kulturarv,  herunder  morgenandagt,  transmissioner  fra  søndagsgudstjenesten eller  andre  'danske  kirkelige  højtider.'  Den kristne  kulturarv  er  derfor  en  kompleks  størrelse,  som  snarere handler om dansk identitet og danskhedens rødder end om religion i betydningen tro og Gud. På den måde skabes der et rum for at sætte danske værdier i tale, samtidig med at det kan foregå på religiøse præmisser.

Derfor kunne det ifølge kritikerne stadig godt se ud som om, at DR's public service-forpligtelse har opløst både mediesystemets kode  information/ikke-information  samt  systemets  programmer ved at overlade forkyndelsen til sendefladen.

Men sådan fungerer operativt lukkede systemer ikke. Mediesystemet - her DR - vil til enhver tid beholde sin kode, sin funktion, sine programmer og sit symbolmedie. Via tematiseringen i den strukturelle  kobling  knytter  mediesystemet  an  til  det  religiøse system som leverandør af indhold, der motiverer koden information/ikke-information. Systemet vil altid operere og iagttage sin omverden ud fra kriterier for, hvad der er information, som er relevant at kommunikere videre til modtagerne - reelt om det har relevant nyheds- eller underholdningsværdi.

At  det  ligner,  at  'Danmarks  Radio  er  nu  officielt  kristen,'  er dermed ikke en mulighed ud fra en systemteoretisk betragtning. Funktionssystemerne tørner hele tiden sammen, påvirker hinanden, modificerer hinanden og forsøger at dominere hinanden.

Men ved at de lukkede funktionssystemer eksisterer parallelt, er der ikke tale om, at det ene underlægger sig det andet, og deres funktioner og processer kan iagttages og analyseres på ligeværdige præmisser.

## Autoritet og transformationer

Medialiseringsteoriens  styrke  er,  at  den  forstår  journalistikkens og mediernes påvirkning af samfundet som en overordnet metaproces, samtidig med at den insisterer på empiriske analyser. På makroniveau må kirken og andre trossamfund forholde sig til  den dagsorden, som journalisterne sætter. Selv den rene forkyndelse for eksempel på DR Kirken er tilrettelagt, så den foregår på en medieegnet måde, fordi moderne medier '(…) ikke forkynder religion, men forbruger religion for at tilfredsstille deres publikum' (Hjarvard, 2008:212). Medierne og journalistikken er dermed med til at synliggøre religion og tro i samfundet, men selvom  der  her  er  henvisning  til  specifik  kristen  kulturarv,  vil journalisterne insistere på den som et element i en institutionel ramme til at udvikle, udfordre og transformere religion og religiøse udtryk.

'The important point is that when media become a prominent source of information and experiences about religious issues, the various logics of the media influence the ways religion is represented and condition the ways in which authority to speak about these issues is constructed' (Hjarvard, 2016:7).

Et glimt af et empirisk aspekt giver Lisbeth Brocelius Meléndez, der er journalist og vært på P1-programmet 'Religionsrapport.' Programmet lægger et rent snit omkring journalistik og religion ved at være '(…) et journalistisk magasin, der går i dybden med tendenser og nyheder fra den religiøse verden (…). I et interview forklarer hun blandt andet:

Oplever du, at der er forskel på at formidle religionsstof og kulturstof eller nyheder?

'Min journalistiske metode til at lave historierne er den samme - uanset emnet. Men når det handler om religion og tro, træder vi  ind  i  et  rum,  hvor  vi  spørger  til  noget,  der  ikke  er  bevis  for. Man er nødt til at anerkende den præmis, at vi taler ud fra en tro eller en overbevisning. Vi kan ikke dokumentere det metafysiske, men vi kan heller ikke starte forfra hver eneste gang og spørge: 'Hvordan ved du, at det er rigtigt?' På den anden side; hvis en kilde - for eksempel midt i en direkte udsendelse - taler meget stærkt om sin overbevisning, som var det en absolut sandhed, så vil jeg påpege, at det er interviewpersonens egen opfattelse eller tro. Det er en balance, og jeg har nok over tid fået en ret klar fornemmelse for, hvordan den fastholdes, så vi sikrer en troværdig journalistisk dækning - hvilket selvfølgelig er lige så vigtigt for mig, som det er for journalister, der beskæftiger sig med mere håndgribelige emner' (Mogensen, 2017).

Citat og beskrivelse af programmets formål viser medialisering i praksis, ved at de overordnede institutionelle rammer bestemmer,  at  religion  konstrueres  og  kommunikeres  så  tæt  på  den religiøse verden som muligt. Samtidig er det 'en troværdig journalistisk dækning', der sikrer journalistens autoritet og dermed også, hvordan religion og tro får udtryk. Den specifikke handling ('direkte udsendelse'), fornemmelsen for det journalistiske ideal opbygget 'over tid' og de strukturelle rammer udgør et prisme, der reflekterer medialiseringsprocesserne omkring social og kulturel  transformation.  Religion  i  et  medialiseringsperspektiv  vil alene være formet efter mediernes logik, og på den måde etableres nye strukturer, handleformer og religionsopfattelser i takt med,  at  religionens  indhold  og  religiøse  forestillinger  ændrer karakter.

## Kølig afrapportering eller religion indefra

Vi kan ikke kvantitativt måle, hvordan journalistik og medier med deres enorme indflydelse konstruerer og påvirker mediemodtagernes  religionsopfattelse.  Men  ved  at  sætte  forskellige teorier i spil og bruge dem til fremadrettet at analysere konkrete journalistiske historier får vi redskaber til at overveje, hvordan religion  konstrueres,  hvilke  udtryk  religion  får  i  journalistiske medier, og hvordan de påvirker modtagerne.

Derfor  vil  jeg  argumentere  for,  at  de  to  teoretiske  tilgange fungerer optimalt sammen i et spektrum eller kontinuum, hvor de supplerer hinanden - ikke på trods af - men i kraft af deres brudflader. Ved at sætte dem i samspil får vi i empiriske undersøgelser  af  journalistik  om  religion  en  række  redskaber  inden for spektret, der både rækker ind over journalistens dækning af religionens substans og religionens funktion; hvor samfundets sekularisering  fungerer  som  bagtæppe  for  gensidig  udveksling af funktion og ydelser mellem religion og journalistiske medier; og  hvor  journalisterne  kontinuerligt  kommunikerer  traditionel og medialiseret religion, fordi religion både kan iagttages som et meningsskabende vidensregime og som en dynamisk størrelse, der produceres og udvikles i samspil med sine omgivelser - herunder journalistik og medier.

Når  nyhedshistorier  brager  løs,  eksempelvis  om  sognepræsten, der ikke tror på genopstandelsen og det evige liv, spørger kritikere ofte, om journalisterne ved nok om religion og religiøse institutioner til at dække emnet andet end negativt og konfliktende. På den anden side spørges der til, om der overhovedet skal være noget tilbage af den dogmatiske religion i medierne - om det ikke altid blot bør være kølig afrapportering efter objektive kriterier. Ved at etablere et dobbelt teoretisk perspektiv på empiriske undersøgelser af journalisters konstruktion og kommunikation af religion får  vi  redskaber  til  fremadrettet  at  formulere kvalificerede svar.

Og Michael Wakelin,  forhenværende  chef  for  BBC's  Religion and Ethics, giver her et svar på, hvorfor han mener, det er vigtigt, at journalister tør favne det religiøse stof:

'I'm afraid the media do tend to treat religion as a problem, and only as a problem. In some ways, it is like only covering football from the point of view of hooliganism and never actually showing the game being played. The media don't like to show the vibrancy, fun, colour, pageantry, enthusiasm and dedication of religious practice because I think they are rather frightened of it. It is easier to keep it at arm's length, as something a bit odd done by slightly unhinged people and outside the mainstream. Consequently, what you don't get with much media coverage, particularly in the press, is any understanding of why so many people are genuinely excited about religion (…). So, I'd like to see more media coverage that isn't afraid to show how and why religion still plays a huge part in many people's lives' (Bailey, 2010:89).

## REFERENCER

- Arnsberg, Camilla Jørnels (16.03.2015). 'Medier skaber usandt billede af folkekirken'. Kristeligt Dagblad.
- Bailey, Michael (2010). 'Media, religion and culture: An interview with
- Michael Wakelin'. Journal of Media Practice , vol. 11, no. 2, pp. 185-189.
- DR's public service-kontrakt for 2011-2014 , Kulturministeriet.
- DR's public service-kontrakt for 2015-2018 , Kulturministeriet.
- Døving, Cora Alexa og Kraft, Siv Ellen (2013). Religion i pressen . Universitetsforlaget.
- Götke, Povl (1997). Niklas Luhmann . Forlaget ANIS, København.
- Eide, Martin (2011). Hva er journalistikk . Oslo: Universitetsforlaget.
- Hepp,  Andreas  (2009).  'Differentiation.  Mediatization  and  Cultural Change.' I K. Lundby (Ed.) Mediatization. Concept, Changes, Consequences. New York: Peter Lang, pp. 139-157 .
- Hepp, Andreas (2013). Cultures of Mediatization . Polity.
- Hepp, Andreas og Hjarvard, Stig og Lundby, Knut (2010). 'Mediatization - Empirical Perspectives: Introduction to a Special Issue'. Communications 35(3), pp. 223-228.
- Hjarvard,  Stig  (2008). En  verden  af  medier.  Medialiseringen  af  politik, sprog, religion og leg . Samfundslitteratur.
- Hjarvard, Stig (2016). 'Mediatization and the changing authority of religion'. Media, Culture &amp; Society, 38(1), pp. 8-17.
- Kammer, Aske (2013). 'The mediatization of journalism'. MedieKultur, 54, pp. 141-158.
- Knudsen, Inger Lundager (2005). Trinitarisk kommunikation . Folkekirke og teologi i mediesamfundet systemteoretisk belyst. Ph.d.-afhandling, Det Teologiske Fakultet, Aarhus Universitet.
- Luhmann, Niklas (1996). Massemediernes realitet . Hans Reitzels Forlag, København.
- Lundager, Inger (2009). Religiøs og teologisk kommunikation .  Forlaget ANIS.
- 'Medierne, præsterne og religionen,' Mennesker og Medier , P1, 22.04.2011.
- Mogensen, Anna (2017). En god historie om religion. Religion i journali-

- stiske medier . Gyldendal Uddannelse (udkommer efterår 2016).
- Qvortrup, Lars (2007). 'Religionens genkomst. Niklas Luhmanns religionsteori'. Religionsvidenskabeligt Tidsskrift , Afdeling for Religionsvidenskab, Aarhus Universitet, pp. 3-28.
- Qvortrup, Lars (2006). 'Kirke, medier og offentlighed,' Schørring, Jens Holger &amp; Bak, Jens Torkild (eds.), Udfordringer til Folkekirken . Forlaget ANIS, pp. 91-130.
- Qvortrup, Lars (2000). Det hyperkomplekse samfund. 14 fortællinger om informationssamfundet . Gyldendal.
- Rasmussen,  Anita  og  Sørensen,  Rasmus  Bo  (08.02.2011).  'Danmarks Radio er nu officielt kristen'. Dagbladet Information.
- Rasmussen, Terje (2003). Luhmann. Kommunikation, medier, samfunn . Fakbokforlaget Bergen.

## FORFATTER

Anna Mogensen

Cand.mag., Aarhus Universitet, Master i Cross Media Communication, Københavns Universitet

Email: journalist@annamogensen.dk

## ENGLISH ABSTRACT

## Observations of journalism on religion

## BY ANNA MOGENSEN

The aim of this article is to identify an analytical method of observing journalism on religion. The article presents two theories  and  their  mutual  interplay's  potential  of  conceptualizing and analysing religion in the press. Mediatization theory serves as  a  frame  for  investigating  how  religion  is  adapted  to  media logic  and,  consequently,  institutionalized  religion  losing  influence to individualized and consumer-orientated religiousness. Niklas Luhmann's systems theory offers tools for observing religion, media and journalism existing as parallel systems in society. Here, at best, the systems of religion and media serve as each other's resources. Investigating the public service obligation of DR to communicate the Christian cultural heritage by applying the two theoretical frameworks, I argue in favour of a nuanced analytical method of observing the construction of journalism on religion. In future fields of research, it can serve as a prism for discussions of the media receivers' perception of religion.