Identitetsdannelse i de første kristne menigheder
Forfattere: Birgitte Graakjær Hjort
Tidsskrift: rvt (2002-03-01)

## IDENTITETSDANNELSE I DE FØRSTE KRISTNE MENIGHEDER

Birgitte Graakjær Hjort

## 1. Indledning

Identitetsdannelse  er  et  emne,  som  har  optaget  mennesker  til  enhver  tid.  Jeg  vil indledningsvis citere Menander fra det tredje århundrede f.Kr.: 'In many ways the saying 'know yourself' is not well said. It were more practical to say 'know other people'' (jf. Brown 2000, 78f). Udsagnet rummer en betydelig indsigt i identitetsdannelse. Når jeg gør det til mit udgangspunkt, skyldes det, at det angiver et afhængighedsforhold mellem menneskets opfattelse af sig selv og af andre mennesker. Afhængighedsforholdet viser sig bl.a. ved, at mennesket sammenligner sig med andre, når det former sin identitet. Netop sammenligningens rolle i den proces, som identitetsdannelse er et udtryk for, vil jeg sætte fokus på.

Metodisk anvender jeg identitetsteorier,  som  i  overvejende  grad  er  udviklet  på grundlag af socialantropologiske og gruppepsykologiske undersøgelser. Det er dermed teorier, som søger at afdække nogle udbredte, almenmenneskelige mekanismer snarere end nogle specifikt religiøse. Min påstand er, at mennesker ofte tænker og handler ud fra sammenligning uden nødvendigvis at være sig det bevidst. Hvis en f.eks. siger: 'Akademikere er for dårligt lønnede nu om dage', forudsætter vedkommendes udsagn en forestilling om og et kendskab til, at andre faggrupper er bedre lønnede. For hvordan skulle nogen kunne udvikle et begreb om lav løn, hvis ikke der var nogen, som var højt lønnede? Eller hvis nogen siger: 'Mozart var musikalsk', ville udsagnet ikke være adækvat, hvis alle mennesker var lige så musikalske som Mozart (jf. Brown 2000, 31522 og 1984, 603-23, vedrørende forskellige former for lighed).

Eksemplerne tjener til at godtgøre min påstand om sammenligningens grundlæggende  betydning  for  selvopfattelse  og  identitetsdannelse.  Det  er  imidlertid  ikke akademikeres lønniveau eller Mozarts musikalitet, der skal gøres til genstand for en nærmere  analyse,  men  sammenligningens  rolle  hos  Paulus,  når  han  forsøger  at omdefinere en jødekristen opfattelse af, hvem der er Abrahams børn og dermed de sandt troende. 1 Jeg vil beskæftige mig med et diskursivt møde, hvor Paulus bliver eksponent for en transformation og reinterpretation af en eksisterende religiøs tradition. Det drejer sig således i høj grad om religiøs identitet i forandring, jf. temanummerets undertitel, idet Paulus går i kritisk dialog med en hævdvunden tolkning af, hvem der har ret til at opfatte sig som Abrahams børn, når han argumenterer for, at det er de Kristus-troende og ikke de omskårne, som overholder Moseloven.

1 Det eksegetiske arbejde, der ligger til grund for tekstmaterialet, som inddrages i nærværende artikel, er behandlet mere udførligt i Hjort 2002, 43-67.

Valget af teoretisk udgangspunkt inden for socialantropologi og gruppepsykologi giver mulighed for at afdække de almenmenneskelige aspekter af religiøs identitet samt anledning til dialog på grundlag af arbejder med vidt forskelligt empirisk materiale. En af begrænsningerne består til gengæld i, at der ikke i udgangspunktet tages højde for det specifikt religiøse, i mit tilfælde det paulinske, ej heller for det, der adskiller forskellige typer af social identitet. Jeg sigter til, at der kan være forskel på, hvordan mennesker identificerer sig med sociale grupper: Når nogen identificerer sig med f.eks. en familie, en faggruppe, en religiøs gruppe eller en nation, er det ikke nødvendigvis de samme mekanismer, der finder sted i alle tilfældene, ligeså vel som graden af tilknytning til de forskellige grupperinger kan variere (Brown 2000, 338f).

I erkendelse af, at enhver metodisk tilgang har sine muligheder og begrænsninger, vil jeg med den valgte tilgang til stoffet koncentrere mig om, hvordan Paulus har forsøgt at fastholde en gruppe af tidlige kristne menigheder på en fælles religiøs identitet ved at bibringe dem en ny fortolkning af allerede hævdvundne religiøse traditioner inden for jødekristne kredse. En definition af de mest centrale begreber er imidlertid nødvendig.

## 2. Begreberne identitet, identificere, identifikation og social identitet

Begrebet identitet, på latin identitas , indeholder roden idem , som anvendes i betydningen '(det/den) samme'. Når A siges at være identisk med B, angives det således, at der er noget, som er det samme ved A og B - noget, der er lig med hinanden. Når jeg taler om, at et menneske identificerer sig med andre eller andet, bruger jeg begrebet som betegnelse  for  en  psykologisk  proces,  hvor  et  individ  eller  en  gruppe  overtager egenskaber, karakteristika og historie fra et ydre objekt, f.eks. en anden person. Identitet er dermed summen af identificeringer foruden en række kendetegn ved personen eller gruppen selv, det være sig holdninger, anlæg m.m.

Richard  Jenkins  gør  i  bogen Social  Identity (1996)  rede  for,  hvordan  begrebet identitet indeholder både konceptet absolut lighed (A er identisk med B) og samtidig konceptet forskellighed: Noget er fælles for A og B (lighed), mens andet adskiller A og B, således at det er muligt at skelne dem fra hinanden som distinkte størrelser. Enhver tale om identitet forudsætter således både lighed og forskel. Udtrykt med Jenkins' egne ord: 'Taken - as they can only be - together, similarity and difference are the dynamic principles of identity, the heart of social life' (s. 4). Med verbet identificere betegnes noget aktivt, som underbygger hypotesen om, at identitet ikke primært er en statisk størrelse,  men  noget,  som  kontinuerligt  dannes.  Identitet  er  ikke  noget,  som  blot foreligger, men snarere noget, som bliver til .

Enhver tale om identitet og identifikation bygger på den forudsætning, at personer, grupper og fænomener m.m. kan klassificeres, således at en person kan forbinde sig selv med noget eller nogen bestemt, f.eks. et familiemedlem, en helt eller en filosofisk retning. Jeg deler en af Jenkins' grundlæggende præmisser, som består i, at menneskelig identitet og identifikation er sociale i den forstand, at de forudsætter interaktion (sml. Naylor 1996, 1-13 og 37-60 om interaktion som det mest centrale omdrejningspunkt for formning af gruppers identitet). Der skal være nogen eller noget at ligne og at adskille sig fra. Social identitet vedrører vor forståelse af, hvem vi er, og hvem andre er - og det vedrører for den sags skyld det reciprokke forhold, dvs. andre menneskers forståelse af sig selv såvel som af andre.

Når vi kommunikerer med og informerer hinanden, opererer vi i udpræget grad med kollektive størrelser. Vi taler f.eks. om mænd eller kvinder, børn eller voksne, læger eller sygeplejersker, muslimer eller kristne osv. Derved forudsætter vi social identitet af kønslig, faglig, religiøs eller anden art. Sprogbrugen i sig selv afspejler en beskæftigelse med, hvem vi er, og hvem andre er. Det gælder på tværs af kultur, religion og sprog. Hvis ikke vi kommunikerede på den måde om og til hinanden, ville Jeg og Du være det samme (Jenkins 1996, 3-6 og 80f; endvidere Hogg og Abrams 1992, 1-2 og 102, om mennesket som socialt selv).

Både de klassifikatoriske forudsætninger og de psykologiske mekanismer, som jeg her har gjort rede for i forbindelse med de fire begreber identitet, identificere, identifikation og social identitet, vil jeg i det følgende eksemplificere og uddybe med tekstmateriale, som er hentet fra Det nye Testamente, mere præcist fra et af Paulus' hovedbreve, Galaterbrevet.

## 3. Dannelse af social identitet belyst med Tajfel og Turners teorier

De termer, som anvendes i Galaterbrevet til beskrivelse af de kristne som menighedsmedlemmer, er i påfaldende grad kollektive, idet de indkredser dem som gruppe ved at tilskrive dem en række fælles kendetegn og titler såsom: hinandens brødre (Gal 1,11; 3,15; 4,12.28.31; 5,11.13 og 6,1.18), Abrahams sønner (Gal 3,7, jf. også 3,29), Guds sønner (Gal 3,26 og 4,(5-)6), Paulus' børn (Gal 4,19) og de åndelige (Gal 6,1) (Esler 1996, 226f). 2 Også de jødekristne missionærer omtales i pluralis som en gruppe (jf. Gal 1,7  og  5,12,  undtagelse  i  Gal  5,10).  Paulus  fokuserer  på  familiemetaforer,  hvilket underbygges af brevets indledende tale om Gud som fader (Gal 1,1.3.4). Det vil jeg vende tilbage til. Der er stort set ingen interesse for enkeltpersoner, med mindre disse præsenteres og diskuteres som repræsentanter og prototyper. Det er f.eks. tilfældet med Abraham, der hos Paulus fremstilles som repræsentant for de troende, åndsudrustede og frie, og Peter, der som enkeltperson bliver et eksempel på de jødekristne, der undgår måltidsfællesskab med uomskårne (Gal 2,11-21).

De  sociale  kategoriseringer  udstyrer  gruppen  med  et  sæt  af  værdier,  roller  og kendetegn, som de forventes at identificere sig med. Når Paulus på denne måde søger at skabe og definere en kristen identitet ved at give gruppens medlemmer en række sociale identifikationsmarkører, gør han brug af termer, som i vid udstrækning angiver noget relationelt og komparativt, så medlemmerne kan afgrænse sig i forhold til andre (Barth

2 Henvisningerne er eksempler på kollektive identifikationsmarkører i Galaterbrevet og den kognitive proces, som erkendelse af tilhørsforhold til en gruppe kan betegnes som.

1998, 10-12 og 14-16 om gruppers indbyrdes afgrænsninger). Det relationelle ser vi eksemplificeret ved identifikationen af menighedmedlemmerne som hinandens brødre. Med denne betegnelse skildres de som en gruppe, der indgår i nære familierelationer. Det komparative fremgår af identifikationen af dem som frie, troende og åndsudrustede. Disse udgør en attraktiv gruppe i forhold til slaver, lovbundne og kødelige. Samtidig indebærer de anvendte identifikationsmarkører en afgrænsning af gruppen i forhold til andre: De, der ikke er brødre, frie, troende, åndsudrustede etc., tilhører ikke gruppen.

Henri Tajfel og John Turner, som har medvirket til at grundlægge den moderne gruppepsykologi,  har  bl.a.  været  optaget  af  at  placere  individer  i  deres  sociale  og kulturelle kontekst samt undersøge de sociale systemer, som mennesker lever i. I deres analyser af social identitet gør de rede for, hvorledes individets selvopfattelse afledes af sociale kategorier, som vedkommende opfatter sig selv inden for. Med termen social identitet henviser de til aspekter af et individs selvbillede, som er afledt af netop disse kategorier. Dannelsen af social identitet sker således på grundlag af kategorier, der markerer tilhørsforhold. Der er tale om en dannelsesproces, som ifølge Tajfel og Turner forudsætter og er kendetegnet ved tre grundlæggende forhold: For det første søger individer at opnå, bevare eller forøge en positiv social identitet (sml. Brown 2000, 311f, 329 og 334). For det andet bliver sociale kategorier og medlemskab af sociale grupper forbundet med positive eller negative værdikonnotationer. En positiv social identitet er afhængig  af,  at  ingroup  ikke  blot  kan  opfattes  positivt,  men  positivt  forskellig  fra relevante outgroups. Derved bliver det muligt at foretage nogle favorable sammenligninger mellem ingroup og relevante outgroups. Hvis, for det tredje, social identitet er utilfredsstillende, vil gruppens medlemmer enten søge andre grupper, som de bedømmer mere positivt, og/eller øge fokus på deres egen gruppes positive særpræg. Bedømmelse  af  egen  gruppe  afhænger  af  sammenligninger  med  andre  relevante grupper. Konstatering af en positiv forskel mellem ingroup og outgroups fører til høj prestige, mens en negativ forskel i sammenligning mellem ingroup og outgroups fører til lav prestige blandt ingroups medlemmer (Tajfel og Turner 1986, 40; Turner 1984, 528-529; endvidere Oakes og Turner 1994, 82-86; Turner 1982, 18 og 34-36). 3

Tajfel og Turners teorier om social identitet bidrager til at kaste lys over de konkrete stridigheder  om  kristen  identitet  i  Galaterbrevet.  Det  sker  ved,  at  deres  analyser forudsætter en nær sammenhæng  mellem  dannelse af social identitet (alias gruppeidentitet) og sammenligning med relevante outgroups. Netop denne sammenhæng er dominerende i Galaterbrevet. Dernæst bidrager ovennævnte tre punkter til at præcisere den rolle, de såkaldte 'modstandere' spiller i Galaterbrevet i Paulus' strategier og deraf følgende argumentation for det attraktive i en kristen identitet. Før jeg uddyber disse to forhold, vil jeg præsentere Tajfel og Turners identitetsteorier nærmere.

3 Foruden en uddybning af ovenstående belyser Turner her, hvorledes social identitet indebærer at blive inkluderet i nogle kategorier og udelukket fra andre. Begge dele bidrager til at bestemme, hvad en person er, og hvad han/hun ikke er.

Deres grundlæggende hypotese, som tager udgangspunkt i 'intergroup differentiation',  består  i,  at  'pressures  to  evaluate  one's  own  group  positively  through ingroup/outgroup comparisons lead social groups to attempt to differentiate themselves from each other' (Tajfel og Turner 1986, 40f). I hvert fald tre variabler øver indflydelse på en sådan 'intergroup differentiation': For det første skal individer have internaliseret gruppemedlemskabet  som  en  del  af  deres  selvopfattelse,  dvs.  de  skal  subjektivt identificere sig med den relevante ingroup. Det er ikke tilstrækkeligt, at andre definerer dem som en gruppe. Dernæst skal situationen tillade  og give mulighed for, at der mellem grupper bliver foretaget sammenligninger, som muliggør selektion og vurdering af  relevante  egenskaber  og  kendetegn.  Ikke  alle  forskelle  mellem  grupper  er værdiladede, og de forskelle, der tilskrives positiv eller negativ værdi, kan variere fra gruppe til gruppe. For det tredje sammenligner en ingroup ikke sig selv med hvilke som helst outgroups, men med dem, der opfattes som relevante (jf. Brown 2000, 78-81 om valget af sammenlignelige andre og ikke tilfældige andre, som personer eller grupper bedømmer sig selv i forhold til). På grundlag af disse tre variabler konstaterer Tajfel og Turner, at 'The aim of differentiation is to maintain or achieve superiority over an outgroup on some dimensions. Any such act, therefore, is essentially competitive. This competition requires a situation of mutual comparison and differentiation on a shared value dimension' (1986, 41).

Som nævnt tjener Tajfel og Turners teoretiske overvejelser til at kaste lys over og præcisere indholdet af identitetskrisen og de diskussioner, den har affødt, i Galaterbrevet.  En  af  Paulus'  overordnede  hensigter  med  affattelsen  af  brevet  har  været  at overbevise de galatiske kristne om hans tolkning af Abrahamskikkelsen. Paulus har lanceret en forståelse, som indebærer en ny definition af, hvem Abrahams børn var. Herigennem har han søgt at motivere galaterne til at identificere sig selv med Abrahams børn og hinandens brødre for derigennem at internalisere gruppemedlemskabet. At identitetsspørgsmålet dermed bliver centreret om familierelationer er ikke tilfældigt, eftersom  familien/slægten  var  den  relation,  der  var  af  mest  vital  betydning  for gruppeidentitet i de antikke mediterrane kulturer. Netop de familiære relationer var de basale mellemmenneskelige relationer, hvorudfra en person fik tilskrevet værdi (ære) og vedkommendes tilhørsforhold til andre blev bestemt. Med Tajfel og Turners terminologi er der tale om dannelse af social identitet. En af de grundkategorier, som menighedens fælles identitet afledes af, er således Abrahamfamilien. Det er gennem tilhørsforholdet til  Abraham,  at  menighedsmedlemmerne  opnår  eller  forøger  deres  positive  sociale identitet.

Det, som på en særlig måde bliver belyst af Tajfel og Turner i deres teoretiske overvejelser over denne dannelsesproces og dens tilskrivning af positive værdier til den gruppe, hvis identitet søges formet, er sammenligning med andre grupper. Her bidrager teorierne til at klargøre og uddybe de strategier, Paulus anvender, når han søger at overbevise sine tilhørere om sociale grundkategorier og ærefulde personer, som de kristne tilskyndes til at identificere sig med. Hvad Paulus' argumentationsform angår, er det påfaldende, i hvilket omfang han opererer med diametrale modkategorier såsom frie kontra slaver, troende kontra lovbundne, åndsudrustede kontra kødelige. Hvad indholdet af den kristne identitet angår, er der en bemærkelsesværdig koncentration om begreber som frihed (Gal 4,21-31; 5,1.13), ånd (Gal 3,2-5; 4,29; 5,18.25) og tro (Gal 3,2.5.79.11-12.14.22.23-26).  Når  disse  gøres  til  de  overordnede  kristne  egenskaber  og kendetegn,  sker  det  vel  at  mærke  ved,  at  de  fremstilles  som  kontraster  til  deres modsætninger, henholdsvis trældom, kød og lovbundethed (træl kontrasteres til fri, Gal 3,28; 4,22-23.25-26.30-31 og 5,1; ånd til kød, Gal 3,3; 4,29; 5,16-17 og 6,8; tro til lov, Gal 3,2.4.11-12.23). 4

I  den  nytestamentlige  eksegese  er  denne  kontrasttænkning  ofte  blevet  forklaret historisk som udtryk for, at Paulus svarer tilbage på jødekristne missionærers synspunkter (Betz 1994, 55f; Dunn 1993, 9-11; Howard 1979, 1-19 og 83-86). Brevet er således bestemt af en polemisk kontekst, som har ført Paulus til at forholde sit budskab til et mod-budskab. Derfor har det ikke været tilstrækkeligt positivt at argumentere for en bestemt opfattelse af kristen identitet uden samtidig at placere opfattelsen i forhold til modstandernes. Resultatet er blevet en redegørelse for, at de kristnes identitet er båret af frihed, åndsudrustning og tro til forskel fra modstanderne, hvis identitet er indbegrebet af  kontrasterne,  nemlig slaveri, kødelighed og ufrihed. Komplementært med denne forklaring,  som  bygger  på  et  forsøg  på  rekonstruktion  af  brevets  oprindelige foranledning, kan man hævde, at Paulus i sin kontrasttænkning gør brug af virkemidlet stereotypisering, hvorved han forenklende betoner såvel den fælles, attraktive identitet for ingroup som den fælles, ufavorable identitet for outgroup (Hogg og Abrams 1992, 73-75 og 107; Tajfel 1981, 144-167; jf. også Dovidio m.fl. 1996, 276-319, om hvad stereotypisering og diskrimination viser om de dynamiske relationer mellem grupper).

Tajfel og Turners identitetsteorier udelukker ikke disse forklaringsmodeller, men specificerer funktionen af kontrasttænkningen i den proces, som identitetsdannelse er et udtryk for i Galaterbrevet. Den tilbagevendende adversative opstilling og uddybning af identitetsmarkører i brevet lader sig nemlig ikke forklare fyldestgørende, hverken med henvisning til den historiske situation eller med henvisning til stereotypisering som virkemiddel. Til disse forklaringsforsøg føjes yderligere en dimension, som består i, at social identitetsdannelse fremmes af, at en positiv indholdsbestemmelse af en given identitet suppleres af en negativ beskrivelse af dens postulerede modsætning. Det har med andre  ord  ikke  været  tilstrækkeligt  at  agitere  for,  hvorledes  de  kristne  kunne identificere  sig  med  de  frie,  hvis  ikke  der  var  et  modstykke  ladet  med  negative værdikonnotationer, nemlig slaverne. Det positive særpræg ved identifikationen med de frie fremtræder først med overbevisning og klarhed, når det sættes i kontrast til sin modpol. Derved bliver det sammenligningen med de relevante outgroups, der muliggør en selektion og internalisering af de anførte, positive egenskaber og kendetegn. At det netop er internalisering af gruppemedlemskabet og dannelsen af en fælles identitet, således at den enkelte opfatter sig som en del af menigheden som ingroup, Paulus sigter mod, snarere end andres definition af dem som gruppe, er evident ud fra Galaterbrevets adressater: menighederne i Galatien (Gal 1,2b).

4 Flere af kontrasterne fortolker gensidigt hinanden, således at kød også sættes i modsætning til frihed, Gal 5,13, og ånd med lov, Gal 5,18. Foruden de nævnte, tilbagevendende kontrastpar opererer Paulus med flere enkeltstående kontraster som lov versus løfte, Gal 3,18; kød versus løfte, Gal 4,23, og trællekår versus sønnekår, Gal 4,7.

Fordi  sammenligning  med  relevante  outgroups  spiller  så  konstitutiv  en  rolle  i dannelsen  af  social  identitet,  centreres  Paulus'  argumentation  vedrørende  kristen identitet om det, der adskiller de kristne fra alle andre, frem for det, de er fælles med andre  om.  Det  indebærer  imidlertid  ikke,  at  han  argumenterer  ud  fra  et  helt  nyt værdigrundlag. Tværtimod ligger det implicit i sammenligningen og kontrasteringen med relevante outgroups, at grupperne i vidt omfang deler opfattelse af, hvilke identitetsmarkører, der er positive, og hvilke, der er negative. In- og outgroups har således i vid udstrækning samme værdisystem.

Den mest relevante outgroup i Galaterbrevet er en gruppe jødekristne missionærer, 5 der deler Paulus' værdigrundlag, når det gælder attraktionen i at identificere sig med Abrahams børn gennem hans frie kvinde Sara frem for Abrahams børn gennem hans trælkvinde  Hagar.  Til  gengæld  adskiller  Paulus  sig  markant  fra  disse  jødekristne missionærer, når det gælder legitimeringen af de fælles værdier og identitetsmarkører (Tajfel og Turner 1986, 43). Han identificerer de uomskårne troende, der ikke er bundet af loven, frem for de omskårne lovlydige med Saras børn, de frie og åndsudrustede (Gal 4,21-31). Dermed omkalfatrer han grundlaget for identifikationen på en måde, som ikke blot har relativeret den relevante outgroup's position, men ligefrem diskrimineret den. 6 Ved hjælp af denne 'social competition'-strategi søger han at tilskrive de (hedninge)kristne en positiv værdiladet, distinktiv identitet. Han artikulerer dermed den kristne identitets særpræg ved at dikotomisere og polarisere de paulinske kristne og de jødekristne i en sådan grad, at hans konkurrence- og grænsedragningsstrategi uvægerligt må have  indbudt  til  konflikt,  omend  vi  ikke  har  nogen  bevidnelse  af,  hvordan  de jødekristne missionærer har reageret på Galaterbrevet.

5 Modsat antagelsen af en dobbelt front, dvs. både en jødekristen og en gnostisk inspireret, penumatisk og libertinisk outgroup. Denne tofrontshypotese har været repræsenteret af især Lütgert 1919 og Ropes 1929. Hypotesen er blevet diskuteret indgående i løbet af det tyvende århundrede af blandt andre Schmithals 1984, 37-40; Schmithals 1965, 9-46. Schmithals gør op med tofronthypotesen og argumenterer for, at den givne outgroup i Galaterbrevet er gnostisk inspirerede jødekristne. Der er fremført overbevisende belæg imod antagelsen af en dobbelt front af blandt andre Duke 1990, 94 og Dunn 1993, 285f.

6 Ikke mindst Boyarin 1994 har vist, hvorledes Paulus' teologi har virket provokerende og diskriminerende på jøder i samtiden. Se endvidere Betz 1988, 423, vedrørende Paulus' angreb på jødekristne i Gal 4,25, hvor han henviser til jødisk selvforståelse med det ene formål at karikere den og fremstille jødekristen livsstil som en trælletilværelse.

## 4. Dannelse af social identitet gennem adskillelse

Inden  for  forskningen  i  social  identitet  er  der  foretaget  en  række  undersøgelser  af gruppers  forsøg  på  at  opnå  og  bevare  en  positiv  anderledeshed  i  forhold  til  andre grupper. F.eks. antager Brown, at sammenligning af grupper er en del af forudsætningen for at opnå social identitet og integritet i en gruppe. Det skal forstås på den måde, at gruppers søgen efter anderledeshed har den funktion, at gruppen og det enkelte individ derigennem opnår en positiv bedømmelse af sig selv ved hjælp af associationer til en favorabelt betragtet ingroup (Brown 2000, 311 og 326; 1984, 21-33). Det er denne side af identitetsforskningen, der skal uddybes i det følgende.

Tajfel  og  Turners  tale  om,  at  positiv  bedømmelse  af  egen  gruppe  sker  gennem sammenligning med og adskillelse fra andre grupper - som jeg tidligere var inde på underbygges af Jenkins' undersøgelser af social identitet. Dog betones adskillelsesaspektet mindre hos Jenkins, der afdækker fænomenet identitetsdannelse som en proces, der udfolder sig, hvor mennesker forholder sig til både ligheder og forskelle mellem sig selv og andre (jf. tidligere anført citat af Jenkins). Mennesker skal således have noget tilfælles og dele kriterier for identifikation for at kunne udgøre en gruppe (Jenkins 1996, 104).

I praksis bliver det dog på en vis måde, i analogi med Tajfel og Turner, forskellen, der kommer i centrum hos Jenkins. Talen om social identitet giver nemlig kun mening, når der er nogle, som individer eller grupper adskiller sig fra (s. 4). Dette svarer til, at lighed ikke kan erkendes uden forskellighed: At blive indbefattet i en gruppe er ikke muligt uden en grænsedragning i forhold til det/dem, man dermed ikke tilhører. Lighed og forskellighed genspejler hinanden på tværs af en grænse, således at individ eller gruppe først opdager, hvad de er, dvs. hvori deres lighed består, når de står ved en grænse, som sætter dem i stand til at registrere, hvad de andre er, dvs. erkende, hvori forskelligheden består. Uden denne opdagelse af lighed gennem forskellighed ville definitionen af et 'vi' i forhold til et 'dem' slet ikke være mulig. 'Vi' opdager med andre ord først, hvad vi er, når vi står ved en grænse, der viser, hvad vi ikke er. Det, som binder individer sammen til en gruppe (lighed), et kollektiv, er således kendetegn, som adskiller dem fra andre (forskel). Ellers ville 'vi' være ligesom 'dem' (s. 6 og s. 80f).

I Galaterbrevets diskurser om identitet finder vi et komplekst samspil mellem på den ene side Paulus' videreførelse af jødiske identitetsmarkører, hvorved ligheder mellem jødisk  og  kristen  identitet  betones,  og  på  den  anden  side  så  gennemgribende  en omdefinering og reinterpretation af jødekristne traditioner, at de jødekristne kun kan have opfattet det som et opgør fra Paulus' side. Paulus kunne principielt have valgt at foretage sit opgør med de jødekristne missionærer ved udelukkende at argumentere for de kristnes identitet som frie. Dette kunne være sket i form af en forkyndelse af Kristus som befrier (Gal 5,1) og af de Kristustroende som de befriede (Gal 5,1.13, Hjort 2000, 92-99). Det er imidlertid evident, at talen om frihed i Galaterbrevet underbygges og profileres af de advarende toner imod frihedens modsætning, nemlig slaveri. Paulus appellerer med andre ord til, at de kristne skal se det særegne i deres fælles identitet (lighed) ved bl.a. at opdage modstykket hertil. For hvori består det attraktive i at tilhøre en gruppe af frie, hvis ikke risikoen er til stede for at blive slaver? Såvidt gør Paulus brug af den mekanisme, Jenkins har beskrevet som genkendelse af lighed og fællestræk i en gruppe på baggrund af forskel og adskillelse fra andre.

Identitetsdiskurserne  i  Galaterbrevet  er  som  sagt  komplekse.  Samtidig  med,  at Paulus søger at overbevise sine tilhørere om et bestemt budskab om identitet ved at betone gruppens særkende i kontrast til især de jødekristne som outgroup, bygger hans argumentation på jødisk traditionsstof  i en sådan grad, at han ikke konstruerer noget nyt forstået som et absolut novum. Han erkender således ikke kun ligheder på baggrund af forskelle, men reinterpreterer snarere eksisterende jødiske værdisæt. Dannelsen af et fælleskristent 'vi' sker dermed ikke alene ved hjælp af en grænsedragning i forhold til et jødekristent 'dem', men samtidig ved hjælp af en anerkendelse af jødiske værdier og et indirekte postulat om at være rette arvtagere af traditioner, de jødekristne som outgroup også har gjort krav på. I den proces, som identitetsdannelsen i Galaterbrevet afspejler, har ligheder mellem Paulus' og den jødekristne gruppes teologi ikke blot foranlediget brevet, men desuden i videre forstand sat dagsordenen for, hvilke identitetsmarkører, der gøres til de centrale. Årsagen skal søges i det forhold, at de jødekristne og de (paulinske) kristne 7 har lignet hinanden tilstrækkeligt til, at de galatiske kristne - både jøde- og hedningekristne - har betragtet de jødekristne missionærers synspunkter som en videreførelse  af  Paulus'  oprindelige  forkyndelse  for  galaterne.  Paulus  derimod  har regnet de jødekristnes forkyndelse, herunder deres krav om omskærelse, for indbegrebet af et helt andet evangelium, som ifølge Paulus ikke kan anerkendes som et evangelium (Gal 1,7(-9)).

Lighederne mellem Paulus' forkyndelse og øvrig jødisk tro underbygges ikke blot af en række fællestræk, hvad angår idéer og praksis, men samtidig af organisationsform. I begyndelsen af sit virke underviste Paulus i synagogerne, hvilket taler for, at han har opfattet sig som reformator inden for jødedommen og i vid udstrækning også er blevet opfattet  som  sådan  (Bilde  1999,  148-176,  særligt  163f). 8 Men de jødiske krav om omskærelse og overholdelse af visse renheds- og madforskrifter har vanskeliggjort en fuld assimilation af proselytter og gudfrygtige i de jødiske fællesskaber, som dermed trods indoptagelse af konverterede hedninger vedblev at have et vist etnisk præg (Taylor 1995, 132). Adgangen til de paulinske fællesskaber har været betragteligt lettere. Til gengæld har den fordret en grænsedragning mellem kristne og andre jødiske grupper. Denne i første omgang mere uforpligtende adgang til de kristne grupper har fået Paulus til at trække en skarp grænse, ikke mellem omskærelse eller ej, heller ikke mellem mad-

7 Sondringen er problematisk, eftersom de jødekristne i Galatien ikke har set de Kristustroende som en anden gruppe end den, de selv har tilhørt, men tværtimod har opfattet sig selv som Kristustroende, der varetog den jødiske arv. Når jeg alligevel indfører distinktionen,  sker  det med henblik på at skelne mellem de jødekristne missionærer, hvis adgangskrav til menigheden Paulus opponerer imod (outgroup), og de paulinske Kristustroende, dvs. dem, der har ladet sig overbevise af Paulus, heriblandt de hedningekristne, som ikke har ladet sig omskære (ingroup).

8 Dog taler de tilbagevendende stridigheder mellem Paulus og jøderne i synagogerne for, at der samtidig har været afgørende uoverensstemmelser mellem dem (jf. især ApG, f.eks. ApG 13,13-52; 17,1-9 og 18,5f).

/renhedsforskrifter eller ej, men mellem tro og lovoverholdelse, frihed og ufrihed samt mellem åndsudrustning og såkaldt kødelighed. Ikke mindst hans applicering af denne grænse på de moralske forhold har trukket et skarpt skel mellem dem, der lever efter ånden, og dem, der lever efter kødet (jf. Gal 5,13-6,10, især 5,16-24). Her gives der ikke plads til nogen form for mellemeksistens med dertil hørende moralsk adiaforon. Det er således nærliggende at antage, at det netop er lighederne sammen med de jødekristnes krav om praktisering af omskærelse og overholdelse af mad- og renhedsforskrifter for at opnå fuld initiation, der har ført Paulus til de skarpe grænsedragninger.

For de jødekristne missionærer såvel som for de Paulustilhængere, der har været ved at lade sig overbevise af dem, har lighederne mellem grupperne været så slående, at de næppe har haft bevidstheden om en egentlig grænse mellem to grupper. Her over for har Paulus trukket grænsen skarpt op ved at understrege forskellene mellem de jødekristne og de paulinske kristne, som han brevet igennem forsøger at bibringe en fælles identitet, der profileres ved dens forskellighed fra de jødekristnes. Forskellene specificeres til modsætningen mellem at have Sara og Hagar til stammoder, mellem at leve som frie og som slaver samt mellem at være henholdsvis åndsudrustede eller kødelige. Tilhørsforholdet til menighederne konstrueres således som et svar på de jødekristnes omskærelseskrav.  Den  fælles  identitet  skabes  i  spejling  med  andre,  i  dialektikken mellem ligheder og forskelle,  konkret  i  form  af  en  ny  tolkning  af  den  jødiske  arv (Abrahamfortællingerne) og med betoning af de kristnes anderledeshed i forhold til de omskårne jødekristne, som krævede lovoverholdelse. Det er de slående ligheder, der har forstærket behovet for at betone forskellighederne. Paulus' tilbagevendende sammenligning i form af kontrastopstillinger af identitetsmarkører samt appellen til galaternes  erkendelse  af  forskellighed  fører  i  Galaterbrevets  tilfælde  til  en  negativ bedømmelse af 'de andre' (diskrimination).

Inden  for  social  identitetsteori  har  der  været  foretaget  grundige  analyser  af  de processer, der finder sted, når den positive bedømmelse af individet og/eller dets gruppe sker gennem favorisering af ingroup på bekostning af kvaliteterne ved outgroups (f.eks. Tajfel  og  Turners  arbejder).  Det  er  denne  side  af  social  identitetsdannelse,  jeg  har koncentreret  mig  om.  Det  bør  dog  nævnes,  at  der  i  andre  sammenhænge  end  den galatiske kan skabes en positiv social identitet for en gruppe, uden at identifikationens styrke og signifikans afhænger af en negativ bedømmelse af andre grupper, men hvor den sker i et harmonisk samarbejde og samspil mellem grupper (Brown 2000, 333-41). Lad mig gribe tilbage til eksemplet i indledningen om højt- og lavtlønnede: Viden om, at  andre er lavtlønnede, gør det ikke mere attraktivt at være højtlønnet, heller ikke selvom  forskellen  mellem  løntrinnene  øger  bevidstheden  om  at  være  højt-  eller lavtlønnet.

## 5. Konklusion

Ved at  belyse  dialektikken  i  Galaterbrevet  mellem  lighed  og  forskel  ved  hjælp  af socialantropologiske  og  gruppepsykologiske  identitetsteorier,  viser  der  sig  at  være grundlæggende fællestræk, som flere grupper ønsker at identificere sig med. Det gælder f.eks. fælles religiøse traditioner og værdier. Netop det, som deles af flere og er fælles for A og B, udgør i Galaterbrevet omdrejningspunktet for det, der adskiller A og B, så de ikke blot kan skelnes fra hinanden, men konkurrerer med og diskriminerer hinanden. Det  er  således  ikke  blot  en  persons  gruppetilhørsforhold,  der  bidrager  til  den pågældendes forståelse af sig selv. Bevidstheden om de andre grupper, som personen ikke tilhører, men distancerer sig fra, spiller på tilsvarende måde en konstitutiv rolle for identitetsdannelse.

Det anvendte tekstmateriale har for det første vist, hvorledes en gruppes identitet formes ved hjælp af sammenligning af sig selv med andre, for det andet hvorledes sammenligningen fører til favorisering af egen gruppe og afgrænsning i forhold til andre. Hvad det første angår, har vi set et eksempel på, hvorledes det attraktive ved de ligheder, som udgør en gruppes fælles identitet, fremhæves ved betoning af, hvori de positivt adskiller sig fra andre gruppers kendetegn. Det kan forklares kognitivt ved, at opdagelsen  af  lighed  sker  i  erkendelse  af  forskellighed  mellem  in-  og  outgroup. Erkendelsen af det, som er fælles (lighed), er ganske vist en afgørende generator for en gruppes identitetsdannelse. Denne særlige form for lighed er lighed forstået som positiv anderledeshed . Hvad det andet angår, har vi set, hvorledes afgrænsningen ikke med nødvendighed følger af isolation, men tværtimod opstår i interaktion og som adaption i form af nytolkning af andre gruppers traditioner. De sociale grænser, 9 som drages, og dikotomiseringen mellem 'medlemmer' (ingroup) og udenforstående (outgroup) kan dermed ændre sig fortløbende i gruppers omgang med hinanden, selvom de ikke desto mindre vedbliver at være en del af gruppens fortsatte selvdefinition. Det er således inadækvat  at  analysere  afgrænsning  som  et  statisk  fænomen,  der  finder  sted  i dialektikken mellem foreliggende ligheder og forskelle. Fænomenet er snarere dynamisk og  finder  som  sådan  vedvarende  sted  i  interaktionen  mellem  grupper.  Kort  sagt: afgrænsningen, som sammenligningen fører til, har flydende grænser.

Jeg  har  valgt  at  koncentrere  mig  om  teorier,  der  belyser  identitetsdannelsen  i Galaterbrevet.  Derved  har  jeg  kun  sporadisk  berørt  spørgsmålet  om  den  historiske situation, brevet afspejler. Brugen af identitetsteorierne på det udvalgte tekstmateriale har imidlertid ikke alene bidraget til en præcisering af de processer, som kommer til udtryk i brevet, når det gælder formningen af tidlig kristen identitet, men har samtidig betydning for rekonstruktionen af brevets historiske anledning. I Galaterbrevsforskningen har der været megen fokus på, hvilken status de jødekristne missionærer har tilkæmpet sig i Paulus' fravær. Her ud fra har man forsøgt at bedømme omfanget af den trussel, Paulus har set i denne gruppes virke. Med nærværende artikel er der imidlertid peget på, at konkurrencen med og polemiseringen mod den galatiske outgroup ikke nødvendigvis afspejler en realistisk konflikt mellem to gruppeinteresser, men ligesåvel kan have sin forklaring i den mekanisme, der er beskrevet som dannelse af positiv social identitet ved hjælp af sammenligning med og afgrænsning i forhold til outgroups. Principielt havde der således ikke nødvendigvis været outgroups, som havde truet homogeniteten af ingroup, men en ingroup, hvis positive særpræg skulle bringes til udtryk.

9 Ikke  alle  grænser  er  sociale.  F.eks.  kan  der  mellem  etniske  grupper  være  tale  om  territoriale grænsedragninger.

Paulus har forsøgt at skabe en kristen identitet ved at overbevise galaterne om en række attraktive identitetsmarkører, dels ved at de tilpasser sig den omkringliggende jødiske kultur, som de selv er en del af, dels ved at de afgrænser sig i forhold til denne. Kristen  identitet  i  Galaterbrevets  udformning  kan  således  betegnes  som en  tredje identitet i betydning krystallisation af jødisk tradition og paulinsk reinterpretation . Sammenligning med og afgrænsning i forhold til eksisterende religiøse traditioner har vist  sig  at  være  fundamental,  når  det  gælder  formning  og  forandring  af  de  tidlige kristnes identitet.

## Litteratur

BARTH, FREDRIK

1969 Ethnic Groups and Boundaries. The Social Organization of Culture Difference , Illinois.

BETZ, H.D.

- 1988 Der Galaterbrief. Ein Kommentar zum Brief des Apostels Paulus an die Gemeinden in Galatien , München.
- 1994 'Geist, Freiheit und Gesetz', H.D. Betz, ed., Paulinische Studien. Gesammelte Aufsätze III , Tübingen, 46-62.

BILDE, PER

- 1999 'Ny  vin  på  nye  flasker?  Grundlæggelsen  af  kristendommen  som  en  ny  religion  i hellenistisk-

romersk tid', Per Bilde og Mikael Rothstein, eds., Nye religioner i hellenistisk-romersk tid og i dag (Religionsvidenskabelige Skrifter 3), Aarhus, 148-176.

BOYARIN, D.

1994 A Radical Jew. Paul and the Politics of Identity , Berkeley.

BROWN, RUPERT

2000 Group Processes. Dynamics within and between Groups , Oxford.

- 1984 'The effects of intergroup similarity and cooperative vs. competitive orientation on intergroup discrimination', British Journal of Social Psychology 23, 1984, 21-33.
- 1984 'The role of similarity in intergroup relations', Henri Tajfel, ed., The social dimension. European developments in social psychology , volume 2, Cambridge, 603-623.

DOVIDIO, JOHN F., JOHN C. BRIGHAM, BLAIR T. JOHNSON &amp; SAMUEL L. GAERTNER

- 1996 'Stereotyping, Prejudice, and Discrimination: Another Look', C. Neil Macrae, Charles Stangor &amp; Miles Hewstone, eds., Stereotypes and Stereotyping , New York, 276-319.

DUKE, P.D.

1990 'The Imperative of Freedom: Galatians 5', Faith and Mission 8 , 94-100.

DUNN, H.D.

1993 A Commentary on the Epistle to the Galatians , London.

ESLER, PHILIP F.

- 1996 'Group Boundaries and Intergroup Conflict in Galatians: A New Reading of Galatians 5:13-6:10', Mark G. Brett, ed., Ethnicity and the Bible , Leiden, 215-240.

HJORT, BIRGITTE GRAAKJÆR

- 2000 The Irreversible Sequence. Paul's Ethics: Their Foundation and Present Relevance , Frankfurt.
- 2002 'Abrahams børn og hinandens slaver - om identitet og ethos i Galaterbrevet', Helge Kjær Nielsen,  Johannes  Nissen  og  Aage  Pilgaard,  eds., Skabt  til  fællesskab.  Festskrift  til Sigfred Pedersen , Aarhus, 43-67.

HOGG, MICHAEL A. &amp; DOMINIC ABRAMS

- 1992 Social  Identifications.  A  Social  Psychology  of  Intergroup  Relations  and  Group Processes , London.

HOWARD, G.

1979 Paul: Crisis in Galatia. A Study in Early Christian Theology , London.

JENKINS, RICHARD

1996 Social Identity , London.

LÜTGERT, W.

1919 Gesetz und Geist. Eine Untersuchung zur Vorgeschichte des Galaterbriefes , Gütersloh.

NAYLOR, LARRY L.

1996 Culture and Change. An Introduction , Westport.

OAKES, PENELOPE J., S. HASLAM, S. ALEXANDER &amp; JOHN C. TURNER

- 1994 Stereotyping and Social Reality , Oxford.

ROPES, J.H.

- 1929 The Singular Problem of the Epistle to the Galatians , Cambridge.

SCHMITHALS, WALTER

- 1984 Neues Testament und Gnosis , Darmstadt.
- 1965 Paulus und die Gnostiker. Untersuchungen zu den kleinen Paulusbriefen ,  HamburgBergstedt.

TAJFEL, HENRI

- 1981 'Social  Stereotypes  and  Social  Groups',  John  C.  Turner  &amp;  Howard  Giles,  eds., Intergroup Behaviour , Oxford, 144-167.

TAJFEL, HENRI &amp; JOHN TURNER

- 1986 'An  Integrative  Theory  of  Intergroup  Conflict',  S.  Worchel  &amp;  W.  Austin,  eds., Psychology of Intergroup Relations , Chicago.

TAYLOR, NICHOLAS H.

- 1995 'The Social Nature of Conversion in the Early Christian World', Philip F. Esler, ed., Modelling  Early  Christianity.  Social-scientific  studies  of  the  New  Testament  in  its context , London, 128-136.

TURNER, JOHN C.

- 1984 'Social identification and psychological group formation', Henri Tajfel, ed., The social dimension. European developments in social psychology , vol. 2, Cambridge, 518-538.
- 1982 'Towards a cognitive redefinition of the social group', Henri Tafjel, ed., Social identity and intergroup relations , Cambridge, 15-40.

## Summary

The  forming  of  social  identity  is  a  process  by  which  the  common  identifications  of  an ingroup, which provide members with a sense of belongingness, are being compared with and differentiated from relevant outgroups. Theories within social anthropology and group psychology contribute to explain this process and the functions of its complex interplay between similarities and differences. The making of comparisons  becomes a competitive act of differentiation, the purpose of which is to achieve or maintain values of the ingroup that

## 98

are held superior to those of the relevant outgroups. The dispute of the letter to the Galatians is an example of the process and its social competition strategy.

Birgitte Graakjær Hjort Adjunkt, ph.d. Institut for Gammel og Ny Testamente Aarhus Universitet