For meget tilskuerdemokrati, men hvad kan der gøres?
Forfattere: Jørgen Goul Andersen
Tidsskrift: politica (2004-01-01)

## Jørgen Goul Andersen

## For meget tilskuerdemokrati, men hvad kan der gøres?

Den politiske deltagelse i Danmark er høj, både historisk og komparativt, og det er på mange områder også gået frem med ligheden i deltagelsen. Samtidig udmærker borgerne sig ved højt politisk engagement, orientering mod fællesskabet, høj social tillid, stigende europæisk og international orientering mv. Tilmed er den politiske tillid i top. Men det kan ikke opveje, at den politiske deltagelse har fjernet sig fra input-siden i det "store demokrati" , hvor ressourcesvage grupper er svækket, hvor politikformuleringen er centraliseret, og hvor mange af de største reformer vedtages uden mulighed for offentlig debat. Beslutningsdygtigheden er (for?) høj, men det kniber med deltagelsen. Udfordringen er ikke mere nærdemokrati, men styrkelse af den demokratiske deltagelse på nationalt og europæisk plan.

Magtudredningen har i en serie projekter taget temperaturen på demokratiets til­ stand set nedefra- fra et medborgerskabs- og deltagelsesperspektiv. Generelt fin­ der Magtudredningen ikke belæg for en forfaldshistorie, derimod nok for en histo­ rie om  - problematiske  - ændringer i deltagelsens former. Den dominerende demo­ kratiseringsstrategi har indtil nu været at give borgerne større indflydelse i hver­ dagen  - hvilket jævnt hen er lykkedes. Men der er et misforhold mellem befolk­ ningens kompetence og engagement i den "store politik" og den begrænsede del­ tagelse heri. Derfor bør demokratiseringstiltag rette sig mod det "store" demokrati på nationalt og overnationalt plan  - selvom det er tvivlsomt, om det kan lykkes

## Hvordan skal man måle demokratiets tilstand?

Når det gælder demokratiidealer, hersker der nogenlunde konsensus om, at tidli­ gere tiders konkurrence- eller elitedemokratiske idealer a la Schumpeter (1942; Sartori,  1987)  eller  Ross  (  1946)  er  utilstrækkelige.  De  fleste  vil  i tillæg  hylde  elemen­ ter af deltagelsesdemokrati og  deliberativt demokrati  med vægt på politisk deltagelse og  samtale/offentlig debat. Videre  vil de fleste betone betydningen af empowerment - både styrkelse af borgernes rettigheder og mulighed for deltagelse ("mægtig­ gørelse") og styrkelse af borgernes følelse af at kunne overskue og påvirke politik ("myndiggørelse" I efficacy) (  Goul Andersen et al., 2000: 12-17; Bang et al., 2000: 25). Endelig anses det normalt for et demokratisk ideal, at borgerne orienterer sig mod fællesskabets interesser og udviser tolerance over for andre medborgere. Der­ for vil næppe mange anfægte den mindstedefinition af demokratiske idealer, der blev formuleret i Magtudredningens slutrapport (Togeby et al., 2003: 18):

- -Lige politiske rettigheder
- -Fri meningsdannelse
- -Omfattende og lige deltagelse
- -Tillid, tolerance og hensyn til fællesskabet

Slutrapportens liste indeholdt dog en ''pind" til:

- -Effektiv og ansvarlig styring

Det sidste aspekt skal jeg vende tilbage til. Dels skal det måles på et andet niveau, dels ses det ofte som et hensyn, der skal afvejes mod de øvrige. Spørgsmålet er blandt andet, om den nuværende afvejning er rimelig.

I Skandinavien analyseres spørgsmål om deltagelse og politisk kultur typisk i et medborgerskabsperspektiv. I dansk forskning præciseres ofte tre a fire aspekter: Rettigheder, deltagelse og orientering/identiteter, eventuelt med aspektet "ressour­ cer" skudt ind mellem de to sidstnævnte (Goul Andersen, 2002a; Togeby, 2003: 20-21). Medborgerskabsdiskussionen udspringer oprindeligt af spændingen mel­ lem den formelt lige stilling som borgere og den  faktiske  økonomiske  ulighed mellem klasser (Marshall, 1950; Loftager, 2003, 2004: 224): Var kapitalisme og demo­ krati forenelige? En lignende diskussion finder man også i deltagelsesforskningen (Verba og Nie, 1972). Det attraktive ved medborgerskabstilgangen  er, at den  aktua­ liserer de "nye" uligheder og demokratiske udfordringer: køn og medborgerskab, marginalisering og medborgerskab, indvandring og medborgerskab, samt med­ borgerskab på europæisk og eventuelt  globalt niveau  (Goul Andersen, 2002b; Tobiasen, 2003). Parallelt hermed skelner man også mellem "det store demokrati" og "det lille demokrati'', hvor "det lille demokrati" henviser til  beslutninger i hver­ dagslivet (specielt offentlige institutioner og arbejdspladsen), der umiddelbart kun har betydning for et begrænset antal mennesker, undertiden kun for den enkelte (Petersson et al., 1989: 29, 35; Goul Andersen og Rossteutscher, 2004).

## Demokratiets tilstand

I det  følgende sammenfattes hovedresultater  vedrørende  demokratiets tilstand, som den tegner sig ifølge en række nyere undersøgelser. Vi ser først på niveauet for deltagelse, dernæst på nye og gamle uligheder, og til slut på borgernes orientering til politik og det politiske fællesskab.

## Deltagelse, engagement og oplevede påvirkningsmuligheder

Selvom perioden omkring år 2000 ikke har været præget af den store og synlige politiske aktivitet, kan man vanskeligt påstå, at deltagelsen er faldet. Derimod har deltagelsens former ændret sig. Skandinavisk demokrati har bygget på den store folkelige mobilisering af navnlig arbejdere og bønder i politiske partier og slag­ kraftige foreninger, anført af landbo- og husmandsforeninger samt fagforeninger. De har alle haft tilbagegang: "Rigtige" bønder er der ikke mange tilbage af, fagbe­ vægelsen har vigende organisationsprocenter og faldende deltagelse (Goul Ander­ sen, 2004: 112-116  ), og partierne har fortsat let  faldende  medlemstal og nu tilsyne­ ladende også faldende aktivitetsniveau blandt medlemmerne (Bille, 2003a; Peder­ sen og Hansen, 2003; Goul Andersen, 2004: 87).

Samme tendenser findes i andre lande, og foreningsdeltagelsen ligger med over tre medlemskaber pr. person stadig i topniveauet i Europa - også selv om fagfor­ eninger sorteres fra. Det samme gælder aktiv deltagelse og frivilligt arbejde (Goul Andersen, 2004: 99). At kun fire-fem pct. er medlem af et parti, svarer derimod nogenlunde til det europæiske gennemsnit (Mair og Biezen, 2002; Scarrow, 2002).

Partiernes tilbagegang synes at være en universel tendens. Det samme gælder faldet i valgdeltagelse, hvor Danmark dog indtil videre skiller sig ud; et skred i de underliggende nonner om pligten til at stemme antyder imidlertid, at den høje danske deltagelse ved de sidste to·tre valg kan skyldes, at det var højinteressevalg (Goul Andersen, 2004: 79, 84). Til gengæld skiller Danmark sig også ud ved en faldende græsrodsdeltagelse i 1990'  erne; her peger pilen i de fleste andre lande opad, og danskerne ligger ikke højt målt med nordeuropæisk standard (Goul An­ dersen, 2004: 129-131  ). I øvrigt må det være små, lokale aktioner og underskrifts­ indsamlinger, der holder tallet oppe: Målt på kollektive aktioner er tilbagegangen for græsrodsdeltagelse nemlig endnu mere markant (Mikkelsen, 2002: 56).

Til gengæld synes det at være gået fremad med politisk forbrug, hvor Skandi­ navien ligger i top (Goul Andersen, 2004: 151).  Også den uformelle deltagelse som bruger i offentlige institutioner og på arbejdspladsen er i fremgang og ligger ualmindelig højt i Danmark. Det er næppe for meget at sige, at danskerne - ud over valgdeltagelsen - mest deltager i de nær.demokratiske sammenhænge, spe­ cielt i "det lille demokrati", hvor handlingerne er uformelle og udspringer af pro­ blemer, som den enkelte selv oplever i hverdagen. Hertil kommer lokalpolitik. Det har kunnet skabe et indtryk af, at vælgerne mest var optaget af de nære ting, der vedrører dem selv� mens interessen for bredere samfundsspørgsmål var for nedad­ gående.

En sådan tolkning er imidlertid uholdbar. Vi kan ikke direkte sammenligne "det lille demokrati" med de øvrige niveauer. Men vi kan sammenligne kommu­ nalpolitik og politik på landsplan, hvor deltagelsen - bortset fra valgdeltagelsen også er størst på lokalt niveau. Det politiske engagement - målt ved politisk inte­ resse og tilbøjeligheden til at diskutere politik - er derimod højest på nationalt niveau, hvor det endda har været stigende og i øvrigt ligger usædvanlig højt, målt med internationale alen. Derimod har interessen i kommunalpolitik  været faldende, specielt blandt unge (Goul Andersen, 2004: 50). Der er således inkongruens mel­ lem, hvilket niveau der har vælgernes interesse, og hvor de lægger deres politiske aktivitet. Det er naturligt at finde forklaringen i borgernes overvejelser over, hvor der er mulighed for at deltage, og hvor det kan have en effekt.

Undersøgelser af politisk effektivitetsfølelse viser nemlig, at borgerne finder væsentligt bedre  muligheder for at påvirke politik  på  lokalt  plan  - og på institutions­ niveau (Goul Andersen, 2000, 2004: 64-73). Det gælder i særdeleshed de mindre ressourcestærke grupper. Groft sagt kan borgerne mindst lige så godt overskue politik på nationalt plan som på lokalt plan, og de er mest interesserede i politik på nationalt plan. Men de føler ikke samme mulighed for at påvirke, både på grund af lavere lydhørhed og på grund af større vanskeligheder med at finde ud af, hvad man skal gøre. På lokalt plan opleves lydhørheden som høj, og det samme gælder viden om, hvad man skal gøre. På overnationalt plan kniber det både med at over­ skue politik og med at handle - og forventningen om at blive taget alvorligt er særdeles ringe. Det skal dog nævnes, at lydhørheden hos politikerne generelt ople­ ves som højere i Danmark end i noget andet land (Goul Andersen, 2004': 61).

Man kan fonnentlig med god ret sige, at det har været en  dominerende demokra­ tiseringsstrategi i de senere årtier at lægge beslutninger så tæt som muligt ud til borgerne, samt at styrke den enkelte borgers indflydelsesmuligheder både ved voice og exit. 1  Det er lykkedes ret godt, og man finder en både høj og overraskende lige deltagelse såvel som kompetencefølelse og selvtillid på institutionsniveau. På natio­ nalt niveau er deltagelsen ringe, og uligheden i effektivitetsfølelse er stor  -nogen­ lunde som på overnationalt niveau.

Derfor er det en misforståelse at slutte ud fra mønstret i borgernes deltagelse til mønstret i deres interesse. Og mens det står godt til med påvirkningsmulighederne på lokalt plan, står det mindre godt til med påvirkningsmulighederne på nationalt plan. Det kunne pege på at styrke påvirkningsmulighederne på nationalt og over­ nationalt plan. Men hvad er forudsætningerne herfor? Vi skal dels se på forudsæt­ ningerne hos den enkelte borger, dels på politisk-institutionelle  ændringer, og hvor­ dan disse ændrer borgernes påvirkningsmuligheder.

## Lighed i den politiske deltagelse

På punkt er uligheden i den politiske deltagelse markant reduceret: Uligheden mellem mænds og kvinders deltagelsesniveau er tæt på at være forsvundet. Det skyldes både,  at  kønsforskellen er mindsket  på alle områder, bortset fra parti­ medlemskab, og at kvindernes foretrukne deltagelsesformer er vundet frem. Sam­ tidig er kønsforskelle i politiske holdninger blevet stadig mere udtalte (Andersen og Gou1 Andersen, 2003; Togeby et al., 2003: 81-84; Goul Andersen, 2004: 194198).

Billedet er mere broget, når det gælder den sociale ulighed mellem samfunds­ grupperne.  Deltagelsen i partier, fagforeninger og landboforeninger, der er gået tilbage, har traditionelt været socialt lige fordelt  -endda til dels med overvægt til de ressourcesvage (Goul Andersen et al., 1980). De ressourcestærke har domineret på alle andre områder, bortset fra valgdeltagelse. Derfor har ændringerne i møn­ stret for politisk deltagelse alt andet lige trukket i retning af øget social ulighed.

Alt andet er imidlertid ikke lige. Mønstrene i den sociale ulighed har ændret den i andre former for deltagelse er mindsket betydeligt (Goul Andersen, 2004:

sig. Partideltagelsen modvirker ikke længere uligheden (Bille, 2003b  ), og ulighe­ 201-206). For eksempel var græsrodsdeltagelsen i 1970'eme mest en deltagelses­ form for højtuddannede unge, men i dag i langt højere grad en deltagelsesform for alle grupper. Samtidig er deltagelsen i "det lille demokrati" ret ligeligt fordelt. Størst ulighed finder man på politisk forbrug (Goul Andersen, 2004: 215-217); en opdeling viser dog, at det er uddannelse og ikke indkomst, der er udslaggivende (Goul Andersen og Tobiasen, 2001). Derfor er det vanskeligt at sige, om den so­ ciale ulighed i deltagelsen totalt set er vokset eller aftaget-det afhænger af, hvor­ dan man skal sammenveje de forskellige former for deltagelse. Det bliver under alle omstændigheder tæt på status quo.

Det er overraskende, for man kunne have forventet en stigende polarisering mellem uddannelsesgrupper i "informationssamfundet". Men det finder man fak­ tisk ikke  -medmindre man lader partierne indgå med meget stor vægt i det sam­ lede regnestykke. På de fleste områder er uddannelsesmæssige forskelle udlignet  -

'

også fordi højtuddannedes deltagelse er faldet siden den store mobilisering i ler er me set assonan Tremae i9 Manisk ede lader fore into ros dr fald i politisk selvtillid i den "restgruppe" , der hverken tår skole- eller erhvervsuddannelse. Da denne "restgruppe" er svundet stærkt ind, kan det dog diskuteres,

årsagseffekt, demokratiske Også i andre henseender er uligheden mindre, end man kunne frygte. Således er forskellen i politisk engagement og deltagelse mellem beskæftigede og marginaliserede på arbejdsmarkedet behersket - og mindre end effekten af uddannelse og indkomst (Goul Andersen, 2003a: 229-240; Clement, 2004). Desuden er det netop Porsedlen ende faktorer sme klase og uddaen fora der fomaer er kod del af torer som følelse af isolation og tab af selvtillid. Da disse gruppers økonomiske uløseligt - heller ikke selvom ledighedsproblemet skulle være det.

lavtuddannede som hos de højtuddannede, og muligvis er der endda sket et lille om det giver mening at sammenligne før og nu.

demokratisk økonomisk Det ændrer ikke ved, at de marginaliserede grupper på arbejdsmarkedet i kraft af deres sociale sammensætning og lave indkomster har relativt færre muligheder for at gøre sig gældende - individuelt og måske navnlig kollektivt. Et af de få lyspunkter er, at det danske arbejdsløshedsforsikringssystem giver hovedparten af de ledige en tilknytning til en fagforening, hvilket både styrker individuel deltagelse og kollektive ressourcer (Goul Andersen, 2003a: 226-228). På basis af erfaringerne fra lande, hvor arbejdsløshedsforsikring er obligatorisk, og hvor fagforeninfundet. Obligatoriske forsikringer kunne være mere økonomisk solidariske, men ville være et demokratisk tilbageskridt, der uvægerligt ville øge den politiske marginalisering af de ledige.

(Togeby, 2003) viser en forholdsvis høj og tilmed ret mangefacetteret brug af arbejdsmarkedet.

Også når det gælder indvandrere, er billedet mere positivt, end man kunne frygte, specielt med hensyn til valgdeltagelse (Elklit et al., 2000: 33-36, 58-73; Togeby, 2003: 87-123). På næsten alle områder har indvandrere dog væsentligt lavere deltagelse end danskere. Men en undersøgelse af andengenerationsindvandrere deltagelsesmuligheder. Opgørelsen medtager ikke deltagelse i det lille demokrati. Men indvandrerne synes umiddelbart at være bedre integreret i demokratiet end på

værre Det skal ikke overskygge, at uligheden i den politiske deltagelse fortsat er betydelig. Uddannelse er nu som tidligere en afgørende faktor. Det positive budskab tilfældet i USA. Det er nærliggende at knytte dette sammen med den forskellige udvikling i den sociale ulighed i USA og Europa - hvor Danmark ligger i den udpræget gode ende. Specielt blandt samfundets svage grupper er dette i høj grad et spørgsmål om økonomiske ressourcer. Dermed er også sagt, at den politiske lighed let kan komme under pres, hvis den sociale lighed kommer det.

## Orientering til politik

Det er nonnalt ikke noget flatterende billede af borgernes politiske formåen, der præger den offentlige debat i medierne. Det er ofte politisk irrelevante faktorer, der diskuteres, når man leder efter forklaringer på partiernes frem- og tilbagegang i gerne, når man diskuterer, hvordan skattelettelser påvirker vælgerne, eller når man diskuterer det (u)mulige i at gennemføre ubehagelige reformer. Og retningen er

meningsmålingerne. Det er typisk heller ikke store tanker, man gør sig om væl­ også nedad, når politiske partier har talt om at Hkomme i øjenhøjde" med væl­ gerne.

Hvis man skal stille det lidt skarpt op, præges den offentlige debat ofte af et billede af borgerne/vælgerne som

- -egocentriske
- -kort- og snævertsynede
- -personfikserede
- -mediestyrede
- -og præget af mistillid til politikerne.

Holder billedet, er der mindre grund til at begræde manglende deltagelse. Publika­ tionerne fra Magtudredningen og fra Valgundersøgelserne tegner imidlertid et bil­ lede af noget mere modne og ræsonnable medborgere, som tager forholdsvis kva­ lificeret stilling, som er lydhøre over for politikernes og som i ret betydelig grad tager stilling til politik ud fra det, de ser som samfundets langsig­

tede interesser.

Billedet er ikke fuldstændig rosenrødt. Som det fremgår af en undersøgelse af vælgernes  politiske viden (Togeby, 2004: 192-196  ), er  det  ikke kun  gymnasieelever, der har problemer med deres paratviden  -mange vælgeres politiske paratviden kan ligge på et lille sted. Men både Lise Togebys undersøgelse (2004: 245-259) og en kvalitativ analyse af Louise Phillips og Kim Schrøder (2004) peger på, at de fleste vælgere har viden nok til at tage kvalificeret stilling, også til komplicerede politiske spørgsmål. Sidstnævnte undersøgelse synes i øvrigt at bekræfte  -i lig­ hed med en undersøgelse af Kristensen (2003) - at også personer med lav skole­ uddannelse er helt godt med, når det gælder politisk kompetencefølelse og evne til politisk stillingtagen.

Det er også så som så med mediestyringen. Folk påvirkelige af mediernes ofte skæve eller ensidige-vinkler. Men de er langtfra passive ofre, der svajer som siv i vinden. De er ofte ganske resistente. Og de er også påvirkede af den faktiske udvikling, selvom den ikke får særlig omtale i medierne. Samtidig har partierne en uventet stor rolle med hensyn til at påvirke vælgernes holdninger  -de har et lyd­ hørt publikum, hvis de har gode argumenter (Togeby, 2004: 271-272).

Det svarer ret nøje til det billede af vælgerne, der med helt andre metoder teg­ ner sig i valgundersøgelserne (Andersen et al., 1999; Goul Andersen og Borre, politiske 2003). Samme valgundersøgelser har endvidere gjort op med billedet af vælgeres personfiksering: Trækker man de politiske faktorer ud - hvor partiledere rigtigtil personerne (Andersen og Borre, 2003). Det forklarer også, hvorfor sammenligninger af partiledernes popularitet i meningsmålingerne sjældent giver nogen god positive Antagelsen om vælgeres snæversyn får også nogle skud for boven (Goul Andersen, 2004: 275-298). Det bedste eksempel er vel, at betalingsbalancen i flere år var vælgemes højest prioriterede emne på den politiske dagsorden. Man kan måske næsten sige det samme om indvandrerspørgsmål: I dag har de vælgere, der som de, der har negative holdninger. Det viser sig også, at mange af vælgeres holdninger til velfærdspolitikken kun i ringe grad følger deres umiddelbare egeninteresser. I hvert fald er andre ting vigtigere. For eksempel er det groft sagt de 4059-årige, der betaler velfærdsstaten, men det er ikke desto mindre den aldersgruppe, der viser mindst interesse for skattelettelser og størst modstand mod besparelser. Og når det gælder offentligt og privat ansatte, finder man den største holdningsforskel i synet på udgifter til indvandrere, ulandshjælp og kontanthjælp - mens forskellene knap er målelige, når det gælder synet på udgifter til beskæftigelsestunge områder som sundhedsvæsen, uddannelse eller daginstitutioner (Goul Andersen, 2003b).

prognose for, hvordan vælgerne vil stemme.

organiseret me­ kaniske (Ugebrevet Mandag Morgen, len, og selvom de svage gennemgående har de stærkes sympati, bliver indgreb, der rammer de svage, utvivlsomt hurtigere glemt, end indgreb, der rammer de stærke selv. Offentligt og privat ansatte ser også vidt forskelligt på udlicitering mv. Kort skabe nogen lydhørhed over for forhøjelse af efterlønsalderen - dog ikke accept

føler stigende europæisk identitet og ret høj solidaritet med de tattige lande 1 EU. I det hele taget er folk ikke nødvendigvis uvillige til at tilsidesætte egeninteresser af hensyn til fællesskabet (jf. også Petersen et al., 1987; Goul Andersen, 1994). Det kræver tillid, og det er netop en sådan tillid, der kendetegner danske vælgere. Både tillid til politikerne og tillid til andre medborgere (den såkaldte sociale tillid) er blandt de allerhøjeste i verden - den politiske tillid varierer dog med evne til at ske afstand (Goul Andersen, 1992); vi skal kun tilbage til 1989 for at finde et

Det er ikke svært at finde nuancer, men ovenstående er hovedlinjen. Derfor er der trods alt også grænser for, hvor kritisk man kan beskrive det danske demokrati.

løse påtrængende (herunder økonomiske) problemer, samt til dels med den politiabsolut lavpunkt af tillid til politikerne.

## Institutionelle rammebetingelser

Ikke desto mindre kan man pege på en række problematiske forhold. Det gælder først og fremmest muligheden for - eller i hvert fald omfanget af - borgerdeltagelse for at påvirke politikerne i de "store" spørgsmål. Et er, at borgerne har stor indflydelse på forholdene i deres folkeskole eller daginstitution. Det vedrører trods alt kun det sidste led i forvaltningen af lovene. Og hvor vigtigt dette end er, så kan det ikke erstatte indflydelse på lovenes tilblivelse.

Derfor er vi nødt til at bevæge os ud over individdata, når vi skal vurdere medborgerskabets tilstand. Vi må også se på de institutionelle rammebetingelser for politisk deltagelse. Her er det mest øjnetaldende svækkelsen at borgernes muligheder for at påvirke "den store" politik. Det skyldes både ændringer i forbindelseskanalerne mellem almindelige borgere og den politiske ledelse og ændringer i den måde, der trættes beslutninger på

Traditionelt har partier og interesseorganisationer været set som kanaler for tovejskommunikation mellem politisk ledelse og almindelige borgere. Men partierne har ikke alene langt færre medlemmer end tidligere; de synes også at spille en meget lille policy-formulerende rolle (Albrekt Larsen og Goul Andersen, 2004). Partierne er i stigende grad blevet, hvad nogle har kaldt "centralstyrede massepartier" (Andersen, 1980), andre "kartelpartier" (Katz, 1995) - partier med en stærk, professionaliseret ledelse, som kan bruge partiorganisationen til valgkampe og lederrekruttering, men ikke til ret meget andet. Det er ikke (vælger-)partierne, der stiller krav til det politiske system, og de fungerer heller ikke som ledvogtere, der aggregerer sådanne krav. Det politiske "input" kommer ikke fra det politiske systems omgivelser via partierne, men i overvejende grad fra staten selv - fra regeringen og dens embedsmænd. Partierne forekommer heller ikke at være centre for demokratisk dialog.

i dag Noget lignende kan siges om interesseorganisationerne, der er blevet stadig mere professionaliserede, og som nok er vigtige forsvarere af interesserne for de grupper, de repræsenterer, men lider under en dalende medlemsaktivitet, der nærmest synes omvendt proportional med professionaliseringsgraden. Nu skal man ligesom for partierne være varsom med at tegne noget billede af en demokratiets guldalder, men man kan som minimum sige, at de ikke magter at indfri det poten-

nødvendigvis Det vigtigste er dog nok ændringerne i den politiske beslutningsproces. Magtudredningen udsprang bl.a. af Folketingets bekymring for det politiske systems styringskapacitet. Vi skal ikke i denne forbindelse diskutere forholdet mellem Folketing og regering, men blot konstatere, at styringskapaciteten i flere henseender beslutninger, der effektivt løser kollektive problemer i samfundet. Men i hvert fald i den forstand, at man magter at vedtage beslutninger og ændre lovgivningen vidtgående og hurtigt (Togeby et al., 2003: 268-281), som det også fremgår af en studie af større velfærdsreformer mv. (Albrekt Larsen og Goul Andersen, 2004). Det er også karakteristisk, at en betragtelig del af reformlovgivningen er gennemført enten som led i finanslovsforlig, eller ved tilsvarende hurtige og lukkede beslutningsprocesser uden større mulighed for offentlig debat, endsige deltagelse. I det hele taget synes tendensen til at vedtage større lovændringer ved finanslovsforlig, der ifølge sagens natur umuliggør længere forberedelse og offentlig debat, at være blevet en institution i dansk politik (Loftager, 2004: 201-216).

Det sidste har medvirket til, at dansk politik fremstår som alt andet end handlingslammet. Med efterlønssagen i 1998 som undtagelse synes det ikke at have frembragt nogen større offentlig modvilje, og den politiske tillid er i begyndelsen af 2000-årene så høj som nogensinde (Goul Andersen, 2004: 257-259). Det ser også ud til, at partikonkurrence og opinionsmålinger (herunder partiernes egne), har bragt vælgere og deres partier nærmere - sådan oplever vælgerne det i hvert fald på en række omrader (Togeby et al., 2003: 105-110). Det indeholder et aspekt at populisme, men der indgår nok også en slags usynlig dialog, hvor politikere først forsøger at overbevise og så tilpasse sig de holdninger, der ikke kan flyttes.

rollen som - ganske vist engagerede - tilskuere, så skyldes det også, at mulighedeme for deltagelse, der kan gøre en forskel, forekommer ganske ringe.

Men vurderet ud fra demokratiske idealer kunne det være betydeligt bedre - og vælgerne synes også i højere grad end nogensinde at besidde den kompetence og modenhed, der kunne begrunde en stærkere inddragelse af borgerne som led i den politiske proces. Når borgerne ikke deltager ret meget, men må finde sig selv i

Selvsagt gør noget lignende sig gældende også på europæisk plan - og i endnu stærkere grad. Men hvor man i årevis har talt om EU's demokratiske underskud, tordi Eu 1 forhold til borgere nærmest er en frit svævende størrelse, kunne man

også vende den samme brod mod det nationale repræsentative system.

## Hovedudfordringer

På baggrund af ovenstående tegner der sig navnlig to væsentlige demokratiske udfordringer. Den første er den klassiske, nemlig at bevare og udbygge ligheden i politisk engagement og deltagelse. Det kræver ikke alene en ret høj ressourcelighed og specielt sikring mod fattigdom, men også, at man ikke gennemfører systemændringer, der utilsigtet kan føre til, at svage grupper glemmes - såsom en omlægning af dagpengesystemet. Sikring af ligheden er indtil nu lykkedes så forholdsvis godt, at denne udfordring ofte ses som lille. Men som den stigende ulighed i mange lande illustrerer, er ligheden bestemt ikke naturgiven. Der er heller ingen uundgåelig tendens til, at globaliseringen øger presset mod ligheden: Presset har altid været der, og nu som tidligere er det først og fremmest politiske faktorer, der

så Det andet spørgsmål er, om man kan finde mekanismer, der kan kompensere for og helst udbygge den forbindelse mellem befolkning og politiske beslutningstagere, der er eroderet som følge af organisationernes professionalisering og partiernes forfald som fora for bred demokratisk deltagelse. Det sidste kan man beling og politiske beslutninger? Kan man overvinde de mekanismer, der har været drivende for, at det er gået i modsat retning? Det er tvivlsomt.

er afgørende for, om ligheden bliver større eller mindre (Togeby et al., 2003).

En mulighed kunne være institutionelle ændringer, der sikrede borgere større indflydelse på den politiske dagsorden, længerevarende og mere åben lovforberedelse, og større folkelig debat om større reformer. Her peger Svensson (2003) på muligheden for flere tolkeatstemninger eller mere præcist: Retten til initiativ, hvor borgerne med et passende antal underskrifter kan kræve et lovforslag sat til en folkeafstemning. På europæisk plan er det måske den mest realistiske mulighed for at overvinde EU's demokratiske underskud - det er noget nær det eneste, der kunne bidrage til en fælleseuropæisk dagsorden, en europæisk offentlighed, og en folkelig mobilisering på tværs af landegrænserne. Men også på nationalt plan kunne det måske være et middel til at åbne beslutningsprocesserne. Som Svensson (2003: 212-226) anfører, og som det er bekræftet ovenfor, holder den del af de klassiske den letteste gang på jorden, og man kan diskutere, hvor stor effekt det ville få

har Alt i alt er der ingen indlysende universalløsning på de her rejste problemer. der er større behov for at demokratisere på input-siden - omkring loves tilblivelse - end for fortsat at demokratisere på output-siden (lovenes forvaltning) ved at bringe beslutninger "tættere på borgerne". '. Det sidste har efterhånden en faldende grænsenytte, og under alle omstændigheder kan det ikke erstatte det første.

Democracy and its critics Af andre metoder kan tænkes høringer og konferencer med indbudte borgere og eksperter a la såkaldte Fishkin-høringer eller Teknologirådets konsensus-konferencer (Normann Andersen og Møller Hansen, 2002). Robert A. Dahl, som i ved lodtrækning for at bringe lidt "ufordærvet" folkelig modvægt ind i beslutningerne. Og som et minimum kunne man forestille sig, at beslutningsprocesserne blev længere, at politikerne ophørte med at sammenknytte love af principiel betydning med forlig om finanslove, etc. Men det er jo fromme ønsker, for hvad skulle få politikerne til at ændre adfærd?

## Note

1. Det sidste sker med forskellige motiver: Øge borgerens indflydelsesmuligheder, eller introducere markedslignende mekanismer i den offentlige sektor.

## Litteratur

- Magten på Borgen.  En analyse af beslutningsprocesser i større politiske reformer.
- Økonomi &amp; Politik, pp. 152-166
- Politisk forandring. Partivalg og nye skillelinjer ved folketingsvalget 2001, Andersen, Johannes og Ole Borre (2003). "Personfaktorer", pp. 363-372 i Jørgen Goul Andersen og Århus: Systime.
- Politisk forandring.  Værdi­ politik og nye skillelinjer ved folketingsvalget 2001,

- Bang, Henrik P., Allan Dreyer Hansen og Jens Hoff (2000). "Demokrati fra neden: problematikker og teoretiske overvejelser", pp. 9-36  i Henrik  P.  Bang, Allan Dreyer Hansen og Jens Hoff  (red.), Demokrati fra neden.  Casestudier fra en dansk kommune, København: Jurist- og Økonom­ forbundets Forlag.
- Bille, Lars (2003a). "Den danske partimodels forfald?", pp. 9-27 i Lars Bille og Jørgen Elklit (red.), Partiernes medlemmer, Århus: Aarhus Universitetsforlag.
- Bille, Lars (2003b). "Hvem er medlemmerne?", pp. 28-47 i Lars Bille og Jørgen Elklit (red.}, Par­ tiernes medlemmer, Århus: Aarhus Universitetsforlag.
- Clement, Sanne Lund (2004). Betinget velfærd. Analyser a f   arbejdsmarkedets marginalgrupper og deres muligheder  for at undgå social marginalisering. Ph.d.-afhandling, Aalborg: Institut for Økonomi, Politik og Forvaltning, Aalborg Universitet.
- Dahl, Robert A. (1989). Democracy and its Critics, New Haven, NJ: Yale University Press.
- Elklit, Jørgen, Birgit Møller, Palle Svensson og Lise Togeby (2000). Hvem stemmer -og hvem stemmer ikke?, Århus: Magtudredningen.
- Goul Andersen, Jørgen (1992). "Årsager til mistillid", pp. 161-202 i Jørgen Goul Andersen, Hans Jørgen Nielsen, Niels Thomsen og Jørgen Westerståhl, Vi og vore politikere, København: Spek­ trum.
- Goul Andersen, Jørgen (  1994  ). "Samfundsøkonomi, interesser og politisk adfærd", pp. 15-136 i Eggert Petersen et al. (red.), livskvalitet og holdninger i det variable nichesamfund., Århus: Psykologisk Institut/  Aarhus Universitetsforlag.
- Goul Andersen, Jørgen (2000). "Magt og afmagt: Nyt perspektiv på 'political efficacy"', pp. 123152 i Jørgen Goul Andersen, Lars Torpe og Johannes Andersen, Hvad  folket magter. Demo­ krati, magt og afmagt, København: Jurist- og Økonomforbundets Forlag.
- Goul Andersen, Jørgen (2002a). "Medborgerskab og politisk deltagelse", pp.162-79 i Erik Albæk, Peter Munk Christiansen og Birgit Møller (red.), Demokratisk set. Festskrift til Lise Togeby, Århus: Aarhus Universitetsforlag.
- Goul Andersen, Jørgen (2002b  ). "Danskerne, Europa og de 'demokratiske underskud'. Den stille revolution i danskernes forhold til EU", pp. 32-67 i Thomas Pedersen (red.), Europa  for  folket? EU og det danske demokrati, Århus: Aarhus Universitetsforlag.
- Goul Andersen, Jørgen (2003a). Over-Danmark og under-Danmark? Ulighed,  velfærdsstat og politisk medborgerskab, Århus: Aarhus Universitetsforlag.

Goul Andersen; Jørgen (2003b}. "Farligt  farvand: Vælgernes holdninger til velfærdspolitik og skat­ ter", pp. 293-314 i Jørgen Goul Andersen og Ole Borre (red.), Politiskforandring. Værdipolitik og nye skillelinjer ved  folketingsvalget 2001, Århus: Systime.

Goul Andersen, Jørgen (2004). Et ganske levende demokrati, Århus: Aarhus Universitetsforlag.

- Goul Andersen, Jørgen og Ole Borre (red.) (2003). Politiskforandring. Værdipolitik og nye skille­ linjer vedfolketingsvalget 2001, Århus: Systime.
- Goul Andersen, Jørgen, Jacob A.  Buksti og Kjell  A. Eliassen  (1980).  "Deltagelsesmønstre og politisk mistillid", pp. 208-53 i Erik Damgaard (red.), Folkets veje i dansk politik, København: Schultz.
- Goul Andersen, Jørgen og Sigrid Rossteutscher (2004). "Small-scale democracy. Political influence in welfare institutions and at the workplace". Manuskript, september 2004.
- Goul Andersen, Jørgen og Mette Tobiasen (2001). Politiskforbrug og politiskeforbrugere. Globa­ lisering og politik i hverdagslivet, Århus: Magtudredningen.
- Goul Andersen, Jørgen, Lars Torpe og Johannes Andersen (2000). "Indledning: Demokrati, magt og afmagt", pp. 1-20 i Jørgen Goul Andersen, Lars Torpe og Johannes Andersen, Hvad  folket magter. Demokrati, magt og afmagt, København: Jurist- og Økonomforbundets Forlag.
- Katz,  Richard  S.  and Peter  Mair  (1995). "Changing Models of Party Organization and Party Democracy: the Emergence of the Cartel Party", Party Politics, Volume 1, No. 1, pp. 5-28.
- Kristensen, Niels Nørgaard (2003). Billeder a f   magten. Portrætter til  forståelse a f   magt og demo­ krati, Århus: Aarhus Universitetsforlag.
- Loftager, Jørn (2003). "Forord", pp. 7-37 i T.H. Marshall, Medborgerskab og social klasse "' Kø­ benhavn: Hans Reitzels Forlag.

- Politisk offentlighed og demokrati  Danmark, forlag.
- Party Politics, Mair, Peter and Ingrid van Biezen (2002). "Party membership in twenty European democracies, 1980-2000"
- Citizenship and Social Class,
- Bevægelser i demokrati. Foreninger og kollektive aktioner  Danmark,
- Politica, 34, l,

Partiernes medlemmer,

- Danskernes tilværelse under krisen,  bd.  Il.  Studier  i  den  politisk-økonomiske  udvikling  1982 1996, Universitetsforlag
- Medborgamas makt, Carlssons.
- Sådan taler medier og borgere om. politik. En diskurs­ analytisk undersøgelse af politik det medialiserede samfund,

Hvorfor demokrati?,

The Theo ry of Democracy Revisited, 1-2, Publishers.

- Parties without Partisans,
- Capitalism, Socialism, Democracy,
- Politisk opbrud. De nye mellemlags græsrodsdeltage/se, Arhus: Forlaget Politica.
- Folkets røst. Demokrati og folkeafstemninger Danmark og andre euro­ pæiske lande,
- Et spirende globalt medborgerskab :  en teoretisk ramme og empirisk belysning af globale politiske identiteter og deltagelse i Danmark.

Fra fremmedarbejdere til etniske minoriteter, forlag·

- Man har et standpunkt ... Om stabilitet og forandring i befolkningens hold­ ninger,
- Magt og demokrati i  Danmark-hovedresultater fra  Magtudredningen, Aarhus Universitetsforlag.
- Participation in  America: Social Equality and Politica/ Democracy,
- Ugebrevet Mandag Morgen, nr. 40, 17.11.2003

..