George Orwell: 1984
Forfattere: Per Stig Møller
Tidsskrift: passage (2004-09-01)

CL

s tot

e poli

del a

: bl.a.

nazis:

## George Orwell: 1984

## PER STIG MØLLER

let om folkelig og politisk opdragelse så vigtigt som ingensinde før. Meget tyder på, at der i så henseende kan være en del at lære i Rusland (s. 54).

Da Det danske Kulturinstitut i 1991 ønskede at lære russerne  demokrati  ved at skænke det nu fra totalitarismen  frelste  Rusland  en  oversættelse  af  netop denne bog, frabad det sig gaven just på grund af en sådan sætning!

Totalitarismen  var  i  sandhed  århundredets  pest, selv  om  kloge  mennesker  ofte  troede,  den  var  en medicin.  Uanset  de var  advaret.  Allerede  i  1939 havde der i Philadelphia i USA været afholdt et symposium om totalitarismen.  I  1940 udgav  Franz  Bor-., -i-I-94--3-tui,---sendte  F.  A.  Hayek Vigen  til  trældom, i  1947  kom Koestlers Mørke midt på dagen, i 1951 Hannah Arendts Origins of Totalitarianism, i 1953 Czeslaw Milosz' The Captive Mind, i  1956  Carl  Friedrichs  og  Zbiegniew Brzezinskys Totalitarian Dictatorship and Autocracy. Det var ind i denne række, George Orwells 1984 skrev sig i  1949.  Og  det  var  Milosz  ganske  opmærksom  på. Han udtrykte tilmed forundring over, at Orwell, der aldrig  havde levet  under  sovjetkommunismen,  var i stand til at beskrive den så tydeligt i 1984:

Ved årtusindskiftet forekom 1984 passe. Den fremstod  som  en  dystopi  fra  det  tyvende  århund­ rede. Et opgør med den totalitarisme,  som  verden i det seneste ti-år  var sluppet  af  med.  En afsløring  af mekanismerne bag  nazismen  og  kommunismen, som  havde  hærget  århundredet  med  omkring 100 millioner dræbte, men som nu var uigenkaldelig fortid. En afsløring af de vildfarelser, som mange intellektuelle  havde  ladet  sig  forblinde  af.  Nazismen fandt jo fra starten bred støtte blandt professorer og studenter og tiltalte åndspersoner ikke alene i Tyskland, men også i Tysklands nabolande. Grunden hertil  var ideologiens  tilsyneladende  vitalitet  og  handlekraft stillet op mod  demokratiets pluralistiske ------.f.o.I;:\Zll;.1,-mg-0g-mangl.end.e\_e.\crle\_tiLatJ.øs.e\_tiden,s\_øko,=----.kenau"i..London-The.-.Thtalitar.ian-Er.iem.y nomiske  krise  og  deraf  følgende  arbejdsløshed.  I Frankrig  gik  folk  som  Maurras,  Montherlant  og Celine  på  den  galej.  I  Danmark  gjorde  Kaj  Munk det med skuespillet Hamlet i  1934, men allerede året efter  havde nazismens antisemitisme  gjort  ham klogere.

Og  efter  1945  var  det  alle  vegne  helt  forbi  med nazismens totalitære fristelse. I stedet steg den kommunistiske fristelse de  kloge endnu mere til hovederne,  end  den  havde  gjort  i  2o'erne  og  3o'erne.  I Frankrig overgik dette bl.a. Sartre og Merleau-Ponty. I Danmark bl.a. Martin Andersen Nexø, Hans Kirk, Hans Scherfig, og selv  demokratiforsvarer  nummer et fra besættelsestiden,  Hal Koch, skrev beundrende om  sovjetkommunismen  i Hvad  er  demokrati? fra 1945.  Heri  fokuserer  han  på  den totalitære trussel, men ser kommunismen som en del af løsningen og slet ikke  som en del af problemet:

Massemennesket  og  massementaliteten,  der  bestemmes  ved propagandaen, er den store politiske fare. Derfor er spørgsmå- A few have become acquainted with Orwell's 1984; because it ,is both difficult to obtain and dangerous to possess, it is known only to certain members of the Inner Party. Orwell fascinates them  through  his  insight  into  details  they  know  well,  and through his use of Swiftian satire [hvormed Milosz tænker på Animal  Farm] ... Even  those who know Orwell only by hearsay are  amazed  that  a  writer  who  never  lived  in  Russia  should have so keen a perception into its life. The faet that there are writers in  the West  who  understand  the functioning  of  the unusually constructed machine of which they themselves are a er 1

тре-

Det li

koI

Islamic

orld,

beral

'menti

slutnis

vern-

ional

ny tot

1984 a

Isla

de-

e af-

t en

vells

SOLn

1 re-

logi.

uro-

n le-

eres

Råd,

engt

n er

tor-

nder

1 de-

ntro,

nem Det lille indskud:  "the Islamic world"  rummer de. mentiet  af påstanden om historiens ideologiske af­ slutning. Thi herfra rejste sig  ved årtusindskiftet en ny totalitarisme, islamismen, der på ny gør  Orwells 1984 aktuel.

\_\_\_\_\_\_\_ \_\_\_..,lamis.men-er-en.Jslamisk\_f un d am entalisme,\_s.o ,, ..  ,.\_  \_\_ kræver  borgernes totale underkastelse under  en re­ ligionsforståelse, som svarer til en totalitær ideologi. Den praktiseres som det tyvende århundredes euro­ pæiske totalitarismer. Den påtvinger borgerne en le­ vemåde, en livsopfattelse, en sandhed, der defineres af en herskerklasse (the Inner Party, Vogternes Råd, Mullaherne  etc.),  og  denne  klasse  holder  strengt ops yn med, om påbuddene efterleves.

Som  i 1984 er  kærlighed  forbudt,  fordi  den  er ukontrollabel. S yn dere isoleres eller underkastes tor­ tur,  så det går dem,  som det gik Winston, der under torturen lærte at elske Store Broder. Islamismen de­ ler  menneskeheden op i de rettroende og de  vantro, der ikke har nogen ret til at leve, hvorfor den gennem terror tillader sig at udslette hvem og så mange, den vil.  På tilsvarende vis forklarer  inkvisitoren  O'Brien, at  Partiets  mål  er  den  totale,  uindskrænkede,  evige magt,  som sikres ved at udslette enhver afvigelse og lede alle instinkter, tanker og følelser ind i Partiets baner:  "Partiet er menneskeheden; de andre står udenfor  og betyder intet"  (s. 298,  1956).

stand" (s. 2I2t). Islam er i fare og skal frelses gen-

Den folkelige begejstring for og selvunderkastelse under Partiet, som  jo  kendtes  fra  Tyskland og Rusland, skabes ved at erklære had til de modstan­ dere,  Partiet udpeger  og  giver skylden  for  samfun­ dets  vanskeligheder.  På samme  måde  erklærer  isla­ mismen had til  den  vestlige  kultur,  der f'ar  skylden for  alle fejl og mangler i den islamiske kulturkreds. Propagandamaskinen kører, og indoktrineringen finder sted efter recepten fra Nysprcig: "den, der be­ hersker fortiden,  behersker fremtiden;  den, der be­ hersker nutiden, behersker fortiden."

GEORGE ORWELL

Også Partiets tre paroler genfindes i islamismen. "Krig  er  fred"  udtrykker  den  belejringsideologi, sovjetkommunismen  anvendte,  fordi  bevidstheden om, at "man er i krig og følgelig i fare (gør) det na­ turligt at al magt overdrages til den lille kaste, for at staten fortsat skal kunne  bestå  ...  Det  � neste,  der  er nødvendigt,  er,  at  staten  befinder  sig  i  en  krigstil­ stand"  (s. 212f). Islam er i fare  og  skal frelses  gen-

for og betyder intet" (s. 298, I956).

part  astounds them and argues against the "stupiclity"  of the West  (s. 42, Penguin  r980).

Men  den  virkelighed  forsvandt  fra  de  undertrykte østbloklande i 1989 og fra Rusland i r99r, da landet befriede sig fra kommunismen. Verden så ud til en­ delig  at  være  befriet fra totalitarismen,  og liberalis­ men forekom i  den  grad  sejrrig,  at  Francis  Fuku­ yama i The End of  History and the Last Man, 1992 ikke kunne finde noget fremtidigt alternativ til den:

At the end of history, there are no serious ideological compe­ titors left to liberal democracy[  ...  ]  outside the Islamic world, there  appears  to be  a  general  consensus  that  accepts  liberal democracy's claims to be the most rational form  of govern­ ment, that is,  the  state that realizes most fully  either rational desire or rational recognition (s. 2nf.  r992).

nem en total  og  selvudslettende  krig  mod  de  van­ tro.  "Frihed  er  slaveri"  betyder,  at  den  frihed,  vi påfører dem med vor kultur, i virkeligheden er sla­ veri  under  vor  kultur  og  en  videreførelse  af  den vestlige kolonialisme.  Derfor  er· det  frihed  at  føre kvinderne om bag chadoren, at forbyde vestlig mu­ sik,  film og  bøger,  som det skete  under Mullaherne i Afghanistan, og som det vil ske,  overalt, hvor isla­ mismen f'ar sin vilje. Den sidste parole, "Uvidenhed er styrke", definerer nødvendigheden af blind tro og rend yr ket  ortodoksi.  Man  behøver  ikke,  man  bør ikke vide andet og mere,  og i denne uvidenhed lig­ ger  Partiets  styrke.  Derigennem  kan  det :fa sine til­ hængere til  at  gøre  alt:  angive,  hade,  slå  ihjel  eller flyv e  passagermaskiner  ind  i  World  Trade  Center, sprænge 200 sagesløse i  stumper  og  stykker  på vej i morgentogene til dagens arbejde eller unge turister i  luften på et diskotek.

Men 1984 er ikke en rend yr ket dystopi. Den giver faktisk  et  håb.  Tillægget  om  Nysprog  er  nemlig skrevet i datid, hvilket vil sige, at dets tid er,  et over­ stået stadium. Proletariatet har på et eller andet tids- punkt  efter  1984  kastet  Partiet  ud.  Til  dette  står Orwells  håb,  som  fremgår  af,  at  Winston  husker væremåden blandt menneskene,  der levede før Re­ volutionen:

De lod sig lede af personlige følelser og hensyn, som for dem var det afgørende. Det, der betød noget, var forholdene mel­ lem de enkelte  mennesker· .  .  .  Sådan  var proletarerne  stadig, tænkte Winston  (s.  r83f).

I

Og til sin veninde Julia siger  han:  "Hvis man føler, det er værd at holde fast ved det menneskelige, selv om  man ikke  opnår  noget  som helst  ved  det,  har man vundet over  dem"  (s. 185). Dette var  Orwells budskab til en verden, der var truet af den umenne­ skelige totalitarisme.  Deri  består  fortsat  modvacci­ nen mod den totalitære pest, som atter hjemsøger ti­ den.

Det forholder  sig  åbenbart  med  totalitarismen som med heksen. Med en fork kan man jage hende ud ad det ene vindue, hvorefter hun kommer ind ad det andet.