Diasporiske perspektiver på racialiseringens kolonialitet i Danmark
Forfattere: Elizabeth Löwe Hunter
Tidsskrift: periskop (2021-08-24)

## Diasporiske perspektiver på racialiseringens kolonialitet i Danmark

Da jeg i begyndelsen af 2020 blev opfordret til at bidrage til dette særnummer, kunne  ingen  af  os  have  forudset,  hvad  året  ville  komme  til  at  bringe,  og  jeg ser  det  derfor  som  en  mulighed  for  at  stille  nogle  grundlæggende  spørgsmål til  teamaet sorthed i en dansk kontekst. Især i kølvandet på George Floyd. Og mordet på Bornholm (Hunter 2020). Hvad og hvem taler vi egentlig om, når vi taler  om  sorthed?  Hudfarve,  en  racemæssig  kategori,  en  strukturel  position, en kulturel identitet, en politisk identitet, levede erfaringer eller ideologi? Den kortvarige og selektive  offentlige  opmærksomhed usynligjorde måder, hvorpå nævnte mord kan være udtryk for en anti-sort status quo i Vesten rettere end beklagelige særtilfælde. Mediernes/offentlighedens fokus på mordene på disse enkelte  mænd  tilslører  med  andre  ord,  hvordan  et  samspil  af  magthierarkier gør sorte personer, der marginaliseres på flere måder, udsatte på andre måder, mens disse samme personer også systematisk ekskluderes fra gængse kritikker af  anti-sort  vold  og  død.  Jeg  rejser  dog  primært  de  ovenstående  spørgsmål, da  sorthed  og  afrikansk  diasporisk  baggrund  i  stigende  grad,  og  med  rette,  er omdrejningspunkt for politisk organisering og græsrodsaktivisme i Danmark.

&lt;

La Vaughn Belle og Jeannette Ehlers: I am Queen Mary (sokkel), 2018. Koral-sten fra Skt. Croix, Jomfruøerne. Foto: Josefine Seifert. Gengivet med tilladelse fra kunstnerne.

Der er stor diversitet blandt folk med afrikansk baggrund i Danmark. Og derfor også afgørende forskellige positioner i samfundet inden for den brede gruppe. Fra mit perspektiv er det derfor ikke indlysende, hvilke forståelser af sorthed, og  hvilke  former  for  sammenfiltrede  magtrelationer,  der  mobiliseres  gennem termer såsom sort, afro eller afrikansk. Jeg er nysgerrig på, hvordan nationalitet, køn, klasse og konkrete, diasporiske historier medtænkes og kontekstualiseres lokalt i danske formuleringer af sorthed. Og på, hvad, om noget, der får sorthed til at hænge sammen på dansk i organisering på tværs af afrikanske diasporaer i Danmark.

Kendetegnende for afrikanske diasporastudier er modstand. Modstand mod eurocentrisk vidensproduktion, der med påstand om objektiv videnskab umenneskeliggør afrikanske folk og diasporaer. Den transatlantiske slavehandel er mit analytiske udgangspunkt for at tale om blackness , snarere end sorthed blackness er min historie, min arv og mit forskningsfelt. Og helt specifikt US-amerikansk blackness . Den betydning, ordet er ladet med i sin sproglige og samfundsmæssige kontekst, følger ikke nødvendigvis med ved at oversætte black til  sort.  Derfor skelner jeg mellem de to indtil videre. I det følgende forholder jeg mig til blackness som  strukturel  position  og  dens  potentiale  til  at  problematisere  Vestens Modernitet. Modernitet og kolonialitet forstår jeg som to aspekter af en større, sammenhængende magtfordeling, globaliseret gennem europæisk kolonisering og dens arv - deriblandt konstruktionen af 'Vesten' (Quijano 2000; Grosfoguel 2002; Lugones 2007; Hall 2011). Jeg problematiserer US-amerikanske hegemoniske racekategorier, men benytter mig af racebegrebets analytiske potentiale ved  at  kontekstualisere  det  som  en  kolonialistisk  praksis  i  differentiering  og hierarkisering.  Dette  analytiske  potentiale  rejser  spørgsmål  om  Mennesket, hvidhed,  Vesten  og  disse  kategoriers  fundamentale  paradokser.  Jeg  foreslår at  undersøge racialiserende dynamikker i en dansk kontekst ved at reflektere over den usynliggjorte og tabuiserede racialiserede norm: hvidhed. Med fokus på  forbindelser  mellem  danskhed,  hvidhed  og  vestlighed  identificerer  jeg  tre andetgørende effekter af en dominerende danskhedsdiskurs. Disse refleksioner er en invitation til at centralisere magt frem for identitet og til at forstå racegørelse som en relationel produktion gennem dominans (Hall 1980). Herigennem kan vi både artikulere det hvide hegemoni, men også undersøge linjen mellem menneskeliggørelse og umenneskeliggørelse som en kompleks samling af magtstrukturer, der kalder på nuancering, når vi skitserer betydningerne af sorthed i  Danmark. For at imødekomme denne kompleksitet er min teoretiske ramme tværdisciplinær  og  trækker  på  feministiske  og  dekoloniale  teorier  samt  afrikanske diasporastudier.

## Sorthedens betingelser: Afrikanske diasporastudier

Hvad er sorthedens plads i en dansk kontekst? De begreber, vi undersøger, må altid kontekstualiseres, både historisk og i forhold til samtiden. Det er en central pointe blandt transnationale feministiske tænkere på tværs af discipliner, at vi ikke blot kan antage et ords betydning, eller selve dets forekomst, på tværs af tid og kontekst (Grewal og Kaplan 1994; Bacchetta m.fl. 2002; Oyěwùmí 1997; Alexander og Mohanty 2013). Aktuel sprogbrug, samt oversættelse, er både et spørgsmål om epistemologi og om magt.

Ligeledes bør vi nysgerrigt og åbent forholde os til en term som blackness , der rejser vidt og bredt. Det gør den, som jeg observerer det, ikke på grund af sin universelle betydning og gyldighed, men i store træk grundet USA's dominans i  Vesten.  Problematikker  som  disse  er  blandt  omdrejningspunkterne  for  afrikanske diasporastudier. Blackness som politisk position kommer ud af specifikke historier, der udspringer af økonomiske, epistemologiske, politiske og kulturelle bevægelser. Og der er afgørende forskelle mellem den US-amerikanske sociohistoriske  kontekst  og  den  vesteuropæiske,  især  den  skandinaviske.  Her  er manglen på officielle kategorier for racialisering i det danske folkeregister betydelig. Samtidig er der grundlæggende ligheder og åbenlyse forbindelser mellem Danmark og USA som vestlige nationalstater. Jeg mener, at det bedste potentiale ved at mobilisere og teoretisere omkring blackness i  Danmark begynder, når vi forstår at placere termen i sin kontekst, for derpå at gøre os klart, hvordan den (måske) kan oversættes og have betydning(er) i en dansk kontekst. Udvikling af egne, kontekstspecifikke termer kan blive relevante og nødvendige i den forbindelse (Adeniji 2016). Derfor lader jeg blackness forblive på engelsk, eftersom det er både den kontekst og det sprog, der giver begrebet mening i mit teoretiske felt og i  min  akademiske træning i African American Studies og African Diaspora Studies.  Sorthed,  på  dansk,  er  ikke  historisk  forankret  som  en  sammenhængende social kategorisering, fællesskab eller gruppe inden for nationen, der kan tages for givet på samme måde, som det gør sig gældende i en (afro-)amerikansk diskurs. I en US-amerikansk kontekst (i og uden for universitetet) mobiliseres Black med en antaget sammenhængende betydning, der ses ved, at termen sjældent defineres eller forklares historisk. Det er ikke ensbetydende med, at Black people i  USA reelt er en homogen gruppe, men at det 'forestillede fællesskab' (Anderson 2005) er virkningsfuldt og materialiseres gennem hverdagsdiskurser, populærkultur  og  vidensproduktion  ud  over  kollektive  historiske  erfaringer. I  min  observation af afro-diasporiske initiativer i dag interesserer jeg mig for spørgsmålet: Behøver vi en 'sort' enhed for at kunne mobilisere os omkring de tilstande, forskellige afrikanske diasporaer lever under i Danmark?

Selvom 'Black Europe' er blevet konstrueret som et felt inden for African Diaspora Studies i de senere år (Hine, Keaton og Small 2009) gennem publikationer,  sommerskoler  og  konferencer,  er  det  nødvendigt  at  spørge  til  USAcentrisme, epistemologisk hegemoni og oversættelsens politikker, ligesom det er  centralt  med  feministiske  overvejelser  omkring,  hvem  der  fremhæves  som videnproducerende subjekt, 'informant' og forestillet publikum for dette forskningsfelt.  Herudover  er  praktiske  forhold  såsom  muligheden  for  at  anvende begreberne  'race'  og  ' black '  i  forskningsprojekter,  adgang  til  institutionelle rammer (akademisk vejledning) og finansiering (forskningsrejser, konferencer osv.)  afgørende  for,  hvordan  feltet  kan  udforme  sig.  Spændingerne  mellem  et Europa konstrueret som hvidt og Black Studies konstrueret som overvejende US-amerikansk reproducerer usynliggørelsen af ikke-hvide europæere på institutionelt niveau (Paola Bacchetta, El-Tayeb og Haritaworn 2018; Sawyer 2008; D. A. Thomas, Campt og Sawyer 2007). Mens tilhørsforhold er et essentielt anliggende, kan vi med fordel spørge ind til, hvilke ord  og  termer  afro-europæiske grupper anvender til at beskrive sig selv, hvordan sådanne fællesskaber formes, og hvem de  inkluderer.  Vi  bør  samtidig  anerkende  den  store  betydning,  som særligt  feministiske  og  queer  fællesskaber  har  i  formuleringen  af  både  afroeuropæiske  og  andre  minoriseredes  kampe  og  frihedsdrømme  (Opitz,  Oguntoye og Schultz 1992; El-Tayeb 2011; Thompson 2016; Marronage 2017; Mwasi 2018; Paola Bacchetta, El-Tayeb og Haritaworn 2018; Emejulu og Sobande 2019; Kilomba 2019; Marronage og Diaspora of Critical Nomads 2020).

Når det er sagt, kan det være frugtbart at tage udgangspunkt i African Diaspora Studies, som udfordrer USA-centrerede definitioner af den såkaldte Black experience (Sawyer 2008). Afrikanske diasporastudier inviterer os til at tænke gennem  begreber  som relationalitet (Glissant  1997), artikulation (Hall  1980), décalage (Edwards  2003),  'enhed  gennem  forskellighed'  (Hall  1998)  eller endda diaspora som desavouering ,  som længsel mod et andetsteds (Ellis 2015), samt diasporisk agens og sødme gennem (queer) kærlighed, slægtskab og erotisk autonomi (Allen  2011;  2012).  Dette  på  trods  af  hvid  europæisk  fornægtelse  af afrikanske  folk  og  deres  efterkommeres  menneskelighed  samt  den dobbelte bevidsthed , eller splittelse, det kan medføre for det racegjorte black subjekt i den moderne verden (Du Bois 1903; Fanon 1952; Gilroy 1993).

Som  interdisciplinært  felt  centrerer  afrikanske  diasporastudier  således perspektiver  fra  en  subaltern  erfaringsposition  (Spivak  1988).  Ved  at  understrege  racegørende  processer,  som  relaterer  sig  til  afrikanskhed,  afrikanske efterkommere, racial slavery , sorthed og blackness , retter de implicit og eksplicit en kritik mod konstruktioner af hvid overlegenhed som norm og mod konstruk- tionen  af  Vesten  og  Modernitet  (Gilroy  1993;  Wynter  2003;  Weheliye  2014). Forskning, der bevidst positionerer sig gennem diasporabegrebet, gør det typisk ved at forholde sig til den US-amerikanske bevægelse kendt som Harlem Renæssancen eller The  New  Negro  Movement samt  den  frankofone  vestafrikanske, fransk-vestindiske og pan-afrikanske Négritude -bevægelse (Edwards 2003; Ellis 2015). Martinikanske Aimé Césaire var en vigtig figur i Négritude-bevægelsens grundlæggelse. I sin tale 'Culture and Colonization' ved den første internationale Congress of Negro Writers and Artists i  Paris i 1956 skelner han mellem et afrikansk diasporisk fællesskab baseret på idéer om delt kultur - sorthed som en medfødt essens - og delte tilstande, og deraf delte kampe (Césaire 2010). Han appellerer til at undersøge delte sociale og historiske forhold frem for ontologi: '[…] whether we wish it or not, we cannot today pose the problem of black culture without posing at the same time the problem of colonialism, because all black cultures are developing at this present hour in this odd conditioning that is the colonial or semicolonial or paracolonial situation' (Césaire 2010, 127).

Med et afrikansk diasporisk afsæt i studiet af fælles betingelser - at leve i kølvandet af europæisk kolonisering - foreslår jeg, at vi kan fremme en forståelse af de afrikanske diasporaer uden at være fikseret på racemæssig bevidsthed, herunder fx selvidentificering som sort som afgørende for at kunne identificere afrikansk diasporisk liv (og død). Jeg interesserer mig for den europæiske koloniserings  logikker  og  effekter  på  samfund  og  mennesker  i  metropolerne  -  de kulturelle centre, der administrerede erobringerne og profiterede materielt på dem. At have øje for disse betingelser, frem for de koloniserede subjekter, gør det muligt at vende blikket mod de måder, hvorpå koloniseringen '[…] made Europeans slave masters', som antropolog James Clifford (1994, 318) formulerer det. På baggrund af dette undersøger jeg de logikker, der fortsat former og forstærker magthierarkier,  der  påvirker  undertrykkerne  såvel  som  de  undertrykte.  I  de koloniserede territorier i Amerika'erne er afrikanske efterkommere på samme tid vidne til og bevis på den transatlantiske handel med slavegjorte mennesker. Derimod  er  der  i  det  kontinentale  Europa  betydeligt  færre  efterkommere  af slavegjorte personer og både en geografisk og (forestillet) tidsmæssig afstand fra plantageslaveriet (specielt i Danmark, som, sammenlignet med fx Frankrig eller England,  officielt  afbrød  forbindelsen  til  plantagevirksomheden  i  Skt.  Croix, Skt.  Thomas  og  Skt.  Jan  gennem  salget  af  øerne,  inklusiv  beboerne,  til  USA  i 1917, efterfulgt af en historisk repræsentation kendetegnet ved selektiv hukommelse) (Danbolt 2017; Nonbo Andersen 2017). Men er effekterne af den koloniale realitet ikke lige så nærværende i Europa som i de koloniserede territorier, bare udtrykt anderledes?

Når jeg forholder mig til den danske kolonisering i de nuværende US Virgin Islands, er det derfor ikke, fordi race og magt hører til i datiden (ligesom disse geografier ikke var/er de eneste ofrer for dansk kolonisering). Derimod tilbyder en historisk kontekstualisering omkring trekantshandlen en analytisk ramme: Modernitet og kolonialitet.

## Race, forskellighed og hierarkier

I  'The  Coloniality  of  Power,  Eurocentrism  and  Latin  America' forbinder den peruvianske  sociology  Aníbal  Quijano  (2000)  sociale  hierarkier  såsom  racehierarkier med koloniseringerne af Abya Yala , Latinamerika. Gennem begrebet 'the  coloniality  of  power'  (magtens  kolonialitet)  peger  han  på  forbindelser mellem de koloniale processer (tilegnelsen af allerede beboet land, udryddelsen af folkeslag og kulturer, slavegørelse af oprindelige og importerede folk og udnyttelse af naturressourcer) og den magt, der drev projektet. Det moderne projekt. Det, Quijano belyser, er blandt andet forholdet mellem race (hvilket han definerer som en mental kategori) og kolonialitet: 'The idea of race, in its modern meaning, does not have a known history before the colonization of America' (2000, 534). Derimod, skriver han, blev begrebet i sin moderne kontekst anvendt til  at  benævne  de  umiddelbare  fysiologiske  forskelle  mellem  europæere  og oprindelige folk, det vil sige mellem erobrere og erobrede (2000, 534). At se på racebegrebets iboende kolonialitet fremhæver derfor nogle vigtige aspekter ved racebegrebet: For det første, at det er konstrueret og opererer i dominansforhold , og for det andet, at dominansforholdet og de observerede, fænotypiske forskelle over tid er blevet naturliggjort. Det vil sige, at visse kroppes underlegenhed og andre kroppes overlegenhed er blevet konstrueret og taget for givet som iboende karakteristikker og fakta.  'In  this  way',  fortsætter  Quijano,  'race  became  the fundamental criterion for the distribution of the world population into ranks, places, and roles in the new society's structure of power' (2000, 535). Det nye ved Moderniteten som både historisk tid og sted ( space/time ) er, ifølge Quijano, konstruktionen  af  race  gennem differentiering  og  hierarkisering ,  samt  en  ny global organisering af magt, arbejdskraft og profit i henhold til sådanne kategorier. Det, der adskilte eurocentrismen fra andre folkeslags etnocentrisme, var, at de europæiske imperier spredte kapitalismen og eurocentrismen som globale hegemoniske  sociale  relationer  (Quijano  2000,  542-543).  Nutidens  globale kapitalisme  kan  derfor  forstås  som  en  genartikulation  af  den  globale  raciale kapitalisme, der blev udviklet gennem kolonisering og plantageslaveri. Selvom racemæssige termer og institutioner har taget forskellige former alt afhængig af tid og sted, er det den samme bagvedliggende epistemologi, som bliver repro- duceret; en epistemologi, der kategoriserer verden, rangordner den og placerer Europa som verdens centrum, blandt andet gennem den principielt moderne opfindelse af 'Vesten og resten' (Hall 2011). Denne epistemologi og dens sociale hierarkier udtrykkes eksempelvis i den danske regerings 'ghettolov', som jeg vil vende tilbage til senere.

Racebegrebets  kolonialitet  ligger  derfor  snarere  i  dets  funktion  som  en relationel magtdynamik end i dets afgrænsning af faste kategorier med endegyldige betydninger. Ligesom den svenske filosof Michael McEachrane (2018) taler om racismens kolonialitet i Sverige, kan vi tale om det koloniale ved race og racialisering i Danmark. Mens eksplicitte racemæssige kategoriseringer har været nationalt tabu, eller er blevet beskyldt for at være importeret udefra, kan racistiske ideologier operere gennem både implicit og eksplicit differentiering og hierarkisering gennem andre terminologier. Derfor kan et analytisk fokus på magt frem for identitetskategorier identificere dominansforhold uanset de ord, der bruges til at undertrykke.

## Blackness : en fortiet præmis for Moderniteten

Det  er  vigtigt  at  understrege,  at  afrikanske  folk  ikke  allerede  var black (og  at europæere ikke var hvide )  forud  for  de  koloniale  relationer  mellem slavegjort og slavegører (Wright 2004). Foreningen af generaliserende karakteristika og positionen som slave konstruerede blackness i sin moderne betydning (Quijano 2000). Det er ligeså vigtigt at huske på, at idéer om sorthed som 'smudsighed' og hierarkisk differentiering har eksisteret i europæiske sprog og kulturer, inden konstruktionen af racemæssig sorthed blev koblet til afrikanske fænotyper af europæere (Robinson 2000; Wolfe 2006; Trouillot 2015). Og ligeledes, at black globalt  set  ikke  er  reserveret  til  afrikanske  folk  og  diasporaer.  Derudover  har vestafrikanske sprog inkluderet formuleringer af sorthed som selvidentifikation med andre betydninger før europæisk kolonisering (Thomas 2018). Derfor er det relevant at spørge, om og hvordan blackness bliver gjort operationel som en undertrykt social kategori og politisk identitet i en given tid og kontekst. Moderniteten er kendetegnet ved udøvelse af magt og kategorisering, men hedder kategorierne det samme, og kan de mobiliseres på samme måde i forskellige globale kontekster og tider?

Moderniteten er også kendetegnet ved paradokser. Slavehandlen blev således udtænkt  og  udført,  sideløbende  med  at  oplysningstidens  store  eksistentielle spørgsmål  angående  mennesket,  moral  og  frihed  blev  udviklet  af  europæiske filosoffer (Buck-Morss 2000; Wynter 2003; McEachrane 2014; Scott 2016). Et mere  lokalt  paradoks  er  måden,  hvorpå  mennesker  med  afrikansk  baggrund

(og alle ikke-hvide personer) bliver fremstillet som uforenelige med Danmark og danskhed, alt imens nationens rigdom i store træk kan spores til den kolossale  vækst,  trekantshandlen  bragte  både  handelsselskaber  og  privatpersoner (Loftsdóttir  og  Jensen  2012;  Jensen  2015;  Skadegård  og  Jensen  2018).  Det  er et  gennemgående narrativ i vesteuropæiske nationers koloniale forglemmelse og  selvfremstilling.  Den  tyske  forfatter  og  professor  i  Ethnic  Studies  Fatima El-Tayeb forklarer: '[...] there is still a substantial investment in what Stuart Hall called the 'internalist' narrative of European identity, that is one in which Europe appears as a largely homogenous entity, entirely self-sufficient, its development uninfluenced by outside forces or contact with other parts of the world' (2011, xvii). Så selvom blackness er en præmis for Moderniteten og Vesten, og derved for  Danmark,  så  er  sporene  fra  denne  tilstedeværelse  udviskede  og  fortiet (Gilroy 1993; Loftsdóttir og Jensen 2012; Wekker 2016). Om ikke andet, så for den normative, majoriserede beskuer. Set gennem en afrikansk diasporisk optik, derimod,  er  sporerne  overalt  i  bybilledet.  Men  disse  tegn  forudsætter  en  vis bevidsthed og historisk viden for at kunne afkodes. En sådan bevidsthed er især blevet alment kendt gennem W.E.B. Du Bois' term double consciousness (1903), og  Frantz  Fanon  beskriver  i Peau  noire,  masques  blancs (1952)  en  lignende idé: dét at kende verden (og sig selv) både gennem et hvidt, dominerende blik og  gennem  sit  eget  blik,  fra  en  koloniseret  og  racialiseret  erfaringsposition. Mira Skadegård og Christian Horst (2020) foreslår i en dansk kontekst termen 'knowing the inside/being the outside' som kendetegnende for en minoritetsracialiseret bevidsthed. Selvom deres begreb ikke kontekstualiserer specifikke racialiseringer,  er  pointen,  at  racialt  minoriserede  personer  lærer  at  begå  sig flydende inden for flere former for viden; den normative nationale fortælling og marginaliserede erfaringer. Dobbelt bevidsthed muliggør modviden i relation til de officielle narrativer.

Kunstner og forfatter La Vaughn Belle (2020) fra Skt. Croix - som sammen med den københavnsbaserede kunstner Jeannette Ehlers skabte statuen I  Am Queen  Mary foran  Vestindisk  Pakhus  på  Københavns  havn  -  taler  derfor  om de  mere  stille  spor  efter  plantageindustrien  og  slavegørelse,  der  er  at  finde  i Danmark. I Am Queen Mary refererer eksplicit til en del af dansk kolonihistorie i Caribien ved at repræsentere en konkret historisk person: Mary Thomas. Men det er ikke kun personificeringer, der kan fortælle historier. De stille spor, som Belle henviser til, er dele af byens fundament, der ligesom selve statuens fundament let tages for  givet.  Jeg  tænker  her  på,  hvordan  Københavns  paladser  og slotte, domkirken, ædelstenene i Rosenborg Slot og andre rigdomme låst inde på museer er produkter af selvsamme koloniale historier. Forholder man sig under- søgende til den københavnske arkitektur, har de koloniale forbindelser været synlige, siden monumenterne blev bygget, og sukkeret og guldet blev importeret.

Fra dette perspektiv er det moderne Danmark forankret i relationen til en black 'anden', både i forhold til at positionere sig diskursivt i Vesten og gennem den  vækst,  sukkerindustrien,  via  plantageslaveri  og  handel  med  slavegjorte mennesker, medførte (McEachrane 2014, 1). Allestedsnærværelsen af blackness forbliver skjult gennem normaliseringen af dens funktion: usynliggjort udbytning  som  forudsætning for  det  moderne  Europas  forbrugervaner  og  komfort, historisk såvel som nutidigt (Vergès 2019). Det usagte og usynliggjorte fortæller mindst lige så meget som det højlydte.

Hvad der er tale om her, er den strukturelle position, hvor der er lighedstegn mellem black og  slavegjorte  som  subjektløse  nødvendigheder  -  nemlig  både ejendom og arbejdskraft - i den moderne 'civilisation' (Wilderson 2003). Denne position har historiker Saidiya Hartman og kulturkritiker Frank B. Wilderson III formuleret som 'the position of the unthought' (2003). Wilderson er en af de primære tænkere bag Afropessimism -  en  kritisk  retning  inden for US-amerikanske Black Studies - og placerer sig tydeligt inden for dette felt, ikke mindst i  kraft  af  sin  seneste  monografi Afropessimism (2020).  Derimod  er  Saidiya Hartman  ikke  som  sådan  selverklæret afropessimist ,  men  hendes  arbejde,  i særdeleshed teoretiseringer af 'the afterlife of slavery', bliver ofte læst ind i og citeret i afropessimistiske artikulationer af den slavegjorte sociale position som en kontinuerlig betingelse for civilsamfundet (Hartman 2007).

La Vaughn Belle og Jeannette Ehlers: I am Queen Mary (sokkel), 2018. Koral-sten fra Skt. Croix, Jomfruøerne. Foto: Josefine Seifert. Gengivet med tilladelse fra kunstnerne.

Denne  utænkte  position  og  racegørelse  som  sort  (afrikansk)  er  nært forbundne,  men  jeg  vil  argumentere  for,  at  de  ikke  altid  er  identiske.  Hvad afropessimismen kan tydeliggøre, er 'civilsamfundets' uundværlige behov for konstruktionen af en kategori, der på én gang er præmissen for den hvide overlegenheds kapitalistiske virke, og som (kan) udsættes for grænseløs udnyttelse, destruktion  og  erstatning  (Hartman  og  Wilderson  2003;  Sexton  2008).  Afropessimismen er derved også en optik, der inviterer os til at tænke længere end social retfærdighed i diskurser om 'mangfoldighed og inklusion', da hvidheden som magtposition netop virker gennem sin historiske og situerede fleksibilitet, eller elasticitet, som Jared Sexton (2008, 193), en anden central afropessimistisk tænker, kalder det. Potentialet ved en strukturel analyse er et fokus på magt frem for identitetskategorier. Racemæssig hvidhed, homonormativitet og nationalitet er eksempler på magtstrukturer, der har denne rummelighed til at inkludere på bekostning af andres død (Agathangelou, Bassichis og Spira 2008; Haritaworn, Kuntsman og Posocco 2013; Puar 2013).

Kort  sagt,  afropessimismen  fremhæver  den  moderne  karakteristik,  at  det magtfulde subjekt  (den  overlegne  hvide)  forstår  sig  selv  (som  menneske)  ved at konstruere den subjektløse ikke-person ( the black )  som sin (umenneskeliggjorte)  modsætning  (Spillers  1987;  Wynter  2003;  Weheliye  2014;  King  2019). Det er en invitation til at forholde sig til den kapitalistiske realitet - at Vesten forudsætter  undermennesker/ikke-mennesker  -  snarere  end  til  at  håbe  på forbedring på kapitalismens præmisser (inklusion). Social retfærdighed under kapitalismen er en selvmodsigelse fra dette perspektiv.

Samtidig har afropessimismen sine begrænsninger, hvoraf to er af betydning for dens analytiske potentiale uden for USA (men ikke kun), og især relevant i min refleksion over blackness i  den  nuværende nationale kontekst i Danmark. Først:  På  hvilke  måder  kan  vi  teoretisere  slaveriets  efterliv  uden  derved  at udviske andre former for racialisering og folkedrab, specifikt vedrørende oprin- delige folk? For afro-amerikanske teoretikere ville dette omfatte det kontinuerlige, systematiske folkedrab af oprindelige folk i bosætterkolonien USA; i en dansk og skandinavisk metropolitansk kontekst ville det betyde at medtænke inuit og sámi, hvis udryddelse (gennem epistemologisk og materiel eksistentiel vold) ligeledes er en præmis for 'civilisationens' eksistens.

En anden begrænsning er sammensmeltningen af den strukturelle position kaldet black og  den  racemæssige  identitetskategori black i  US-amerikanske Black  Studies  generelt.  Hvor  den  strukturelle  position  som  analytisk  redskab muliggør  en  kritisk,  strukturel  magtanalyse,  bliver  identitetskategorien,  som tidligere nævnt, anvendt med en antaget betydning, der tilslører ulige magtpositioner inden for gruppen af personer, der (i USA) kategoriseres som black .  I særdeleshed på grund af den såkaldte one drop rule , som er specifik for USA, men også pga. en mangel på national, imperialistisk, militaristisk og kapitalistisk definition og kontekstualisering af den blackness , der tages for givet. Og sidst, men måske  allervigtigst,  ignorerer  afropessimisme,  i  sin  ubevidste  (US-)amerikanisme, ikke blot afro-diasporiske diskurser fra resten af diasporaen, men usynliggør både radikal teori og modstandsbevægelser, der har fundet sted på kontinentet  før,  under  og  efter  den  europæiske  slavehandel  (Thomas  2018;  Okoth 2020). Så hvem er black - hvor og hvornår? Vigtigheden af sådanne spørgsmål forstærkes af danskernes betydelige konsumering af US-amerikansk popkultur og vidensproduktion i de igangværende konceptualiseringer af afro-danskhed og sorthed i Danmark. Som svenske Lena Sawyer skriver: 'The significant body of scholarly research on black and African diasporas generated from within a US context has unintentionally resulted in an overrepresentation of the Americas in African Diaspora Studies, as well as a frequent reproduction of US formulations of the experience of 'race' in the study of community formation and identity' (2008, 89).

US-amerikanske racebegreber er ikke universelle. Kan vi i stedet undersøge, hvordan magt,  racegørelse  og  kategoriseringer  udtrykkes  i  Danmark?  Hvad kan vi fremanalysere ved at centrere kolonialitet i relation til differentiering og hierarkisering med eksistentielle, materielle virkninger i Danmark?

## Hvidhed, vestlighed og produktionen af forskellighed i Danmark

Funderet i Queer of Color Critique og med fokus på magtforhold kan vi undersøge de normer, der konstruerer afvigere, i stedet for at studere og objektivisere de allerede minoriserede grupper (Eng, Halberstam og Muñoz 2005). I en dansk kontekst, på trods af en 'racismedebat' henover sommeren 2020 eksempelvis, kommer berøringsangst stadig til udtryk. 1   Der  mangler  et  sagligt  engagement med dansk  racisme;  hvidhed,  magt  og  meddelagtighed  i  den  offentlige  debat. Hvis vi undersøger majoritetskonstruktet og dets afgræsninger, hvilke minoriteter kan vi så identificere?

I forhold til at begrebsliggøre racisme som relationelt (Glissant 1997), eller som  'en  sammensat  produktion',  kan  den  analytiske  ramme,  Alexander  G. Weheliye (2014) formulerer, Racializing Assemblages , være nyttig. Begrebet, som blandt andet bygger på Gilles Deleuze og Félix Guattaris (1987) franske assemblages ,  faciliterer  åbne  spørgsmål  omkring  race  og  racegørelse,  der  udfordrer overførte skabeloner fra andre sprog og kontekster. Disse er altid dannet via flere magtakser ( co-formations ) (Bacchetta 2015; Puar 2012). Frem for at spørge ind til forholdene i formodede, meningsfulde grupper såsom 'afro-dansk', hvordan kan  vi  så  undersøge, hvordan en  samling  af  eksklusionsmekanismer  konstruerer grupper, der forbliver 'utænkte' (Hartman og Wilderson 2003; Puar 2012; Nash  2019)?  Rækker  anti-racistisk  organisering  for  eksempel  også  til  inuit-, roma- og sinti-befolkningsgrupper i Danmark? Og hvor passer muslimer med en så enorm global diversitet ind? Weheliye skriver: 'Racializing assemblages represent, among other things, the visual modalities in which dehumanization is practiced and lived' (2014, 6). Jeg interesserer mig for sådanne både visuelle og materielle modaliteter (eksempelvis det imaginære Vesten og den juridiske kategori 'vestlig'). Gennem 'assemblages' som optik kan vi undersøge, hvordan racialiserende logikker operationaliseres i danske hverdagsdiskurser - hvordan de  producerer  hvidhed  og  ikke-hvidhed  gennem  spørgsmål om oprindelse. Vi kan også undersøge, hvordan idéer om tilhørsforhold, der forekommer gennem kropslige modaliteter, er forbundet til dem, vi kan identificere i den offentlige diskurs, allermest eksplicit via 'vestlig/ikke-vestlig ' -kategoriseringer. Med øje for 'assemblages'interesserer jeg mig for, hvad den ovenstående dikotomi består af; de komponenter, der giver den betydning, gennem måderne, de artikulerer hinanden. Dette inkluderer konstruktioner af hvidhed, som nøje artikuleres via forestillinger om 'nationen' og 'danskhed ' ,  såvel  som gennem idéer om sted, både lokalt og globalt. Disse konstruktioner er dybt forbundet til (post)koloniale, rumlige forestillingsverdener.

Så  hvordan  opererer  dansk  racemæssig  hvidhed,  når  den  eksplicitte  term generelt  er  fraværende  som  selv-identifikation,  og  racemæssig  bevidsthed er  overskygget  af  egalitaristisk  'raceløshed'  (Goldberg  2006;  Andreassen  og Ahmed-Andresen 2014; Danbolt 2017;  Danbolt  og  Myong  2019;  Skadegård  og Jensen 2018)? Jeg identificerer tre modaliteter, hvori hvidhedens centrale funktion som hegemonisk norm kommer til udtryk. Disse er ikke adskilt i praksis, og de er heller ikke de eneste modaliteter, men deres specifikke virkemåder gør det muligt at undersøge dem én for én, for at blive bevidst om de mange niveauer, hvorpå racismen virker i en dansk kontekst.

## Hvidhed som national eksklusionsmarkør

I artiklen 'Nordic Whiteness: An Introduction' introducerer Carin Lundström og  Benjamin  Teitelbaum  deres  problemfelt  med  den  følgende  almengyldige kulturelle påstand: 'To be white is to be Nordic; to be Nordic is to be white' (2017, 151).  Denne  racegjorte  forestilling  fungerer  ikke  blot  inden  for  den  nordiske region, men er i visse vestlige historiske kontekster blevet anset for autentisk hvidhed (Lundström og Teitelbaum 2017, 151). Som bekendt bliver validiteten af race som analytisk begreb mødt med skepsis og skaber friktion i den nordiske selvforståelse: '[r]ace is regarded as a distraction, a fictitious and unscientific concept  that  erects  artificial  boundaries  between  people',  skriver  Lundström og Teitelbaum (2017, 154). Den, der bringer emnet op, bliver gennem det raceblinde  rationale  konstrueret  som  ansvarlig  for  forskelstænkning.  Men  visuel differentiering - at se brunhed, sort/kruset hår, en hijab - er en central funktion for racisme og andre dynamikker domineret af hvid overlegenhed (de Santana Pinho 2009).

Således bliver spørgsmålet hvor kommer du fra? (oftest efterfulgt af men hvor kommer du rigtigt fra? ) en racegørende (tale)handling. Hazel Carby dedikerer et helt kapitel til dette spørgsmål i sin bog Imperial Intimacies (2019), hvori hun belyser den måde, hvorpå dette spørgsmål systematisk bliver operationaliseret, på  tværs  af  Vesteuropa,  som  investering  i  hvidhed  gennem  konstruktionen  af en  'anden'.  Derfor,  skriver  Carby  i  det  selvbiografiske  narrativ,  blev  den  lille pige, hun var, konstrueret som, bogstaveligt talt, malplaceret out of place - og hendes svar på spørgsmålet, England, blev opfattet som et paradoks: 'She was being  asked  to  provide  a  reason  for  her  being  which  she  did  not  have.  It  was sobering to realize that 'where' and 'from' did not reference geography, but the fiction of race in British national heritage' (2019, 12). Og det er ligegyldigt, hvor kulturelt flydende og i nærheden af hvide nationale subjekter (biologisk ophav, familierelationer osv.) man er, understreger den svenske filosof og forsker Anna Adeniji med en lignende pointe: '[…] it is still the color of my skin that draws a line between me and 'ethnic Swedes.' It is your physical appearance that forces you to answer the question in perpetuity […]' (2016, 151).

Eksempler  som  disse  fremhæver,  hvordan  race  og  sted  er  sammenkoblet begrebsligt, så minoriserede racegjorte personer 'sendes væk' herfra - væk fra nationen. På denne måde fremmedgør (racegør) spørgeren nationale subjekter, på trods af en diskurs som den dominerende danske, der påstår ikke at 'se' race- mæssige forskelle (Myong 2014; Andreassen 2014; Danbolt 2017; Lundström og Teitelbaum 2017).

## Hvidhed som investering

Fordi racemæssig hvidhed er en historisk, politisk og geografisk konstruktion, er dets afgrænsning på én gang fleksibel og rigid, afhængigt af hvad den sættes i relation til. Det er netop disse uoverensstemmelser og forandringer i kategoriseringen af 'hvide personer' på tværs af tid og sted, der gør det relevant at studere hvidhed  som  magtposition.  En  magtposition,  der  kontinuerligt  må  genartikuleres  og  praktiseres,  både  diskursivt  og  juridisk,  for  at  bibeholde  sin  overlegenhed. Denne praksis er en form for løbende investering i hvidhed (Lipsitz 2006).

I  'Whiteness and Other Lies' foreslår James Baldwin (2010) en analyse af US-amerikansk hegemonisk hvidhed. Hans udgangspunkt er en frontal afvisning af et hvidt fællesskab: Det findes simpelthen ikke, argumenterer han, det er  en  løgn.  Baldwin  ser  ingen  naturlig,  biologisk  eller  kulturel  overensstemmelse i afgrænsningen af såkaldt 'hvide'. Derimod identificerer han opfindelsen af hvidhed i USA som et projekt med bestemte formål og hensigter. Det, vi kan bruge sådan en teori til, trods dens anderledes kontekst, er som analytisk ramme til at studere en eksplicit artikuleret og operationaliseret magtposition. Vi kan med fordel reflektere over afgræsningen af 'dansk' og 'danskhed', der med sin sproglige reference til nationalitet afslører sin racemæssige præmis for kun at være sammenhængende og gyldig i den dominerende danskhedsdiskurs: dansk = hvid.

På samme måde som eksplicitte hegemoniske kategorier som 'hvid' i USA har 'dansk' i Danmark et element af at være en opfindelse: Der er ikke nogen egentlig essens i kategorien, som vi kan pege på. Det belyser Mira Skadegård og Iben Jensen (2018, 456) eksempelvis, når de analyserer de måder, hvorpå kulturelt set danske personer konstrueres som uden for danskhed, udelukkende på grund af deres racialisering som ikke-hvide. Eksklusionsmekanismer og narrativer er på denne måde investeringer i en myte eller, som Baldwin skriver, en løgn, der skaber sammenhæng i konstruktionen af 'danskere' (Jenkins 2011). Det,  der  er  interessant,  er  hvidhedens  kapacitet  til  at  skelne  mellem  'andre'. US-amerikansk white supremacy konstruerer hvidhed gennem en variation af 'andre':  eksteriorisering  af  folk  kategoriseret  som Latino og Asian ,  inferiorisering af Black og usynliggørelse/udrydelse/kolonisering af Native/Indigenous folk (Kim 1999; Lipsitz 2006; Baldwin 2010; Tuck og Yang 2012). Og vigtigst, disse processer konstruerer ikke kun forskelligartede minoriteter, men reproducerer også nybyggerimmigranter som hvide på mindre end to generationer, hvorved kategorien bliver naturliggjort. På lignende vis kan vi reflektere over, hvordan en usynliggjort norm, her gennem eksemplet dansk = hvid ,  både  anråber  alle, der racialiseres som ikke-hvid, og også kan skelne mellem 'udanske' aspekter: eksempelvis  alle  ikke-hvide,  folk  med  sort  afrikansk  afstamning  og/eller  folk racialiseret som muslim (Ahmed 2000; Mahmud 2010; Al-Saji 2010; El-Tayeb 2011; Skadegård og Jensen 2018; Carby 2019).

Hvidhedens virkemåder i en kontekst som den amerikanske, hvor termen bruges  eksplicit  som  juridisk  kategori  og  identitetskategori,  kan  vise  dens forskellige indvirkninger. Disse er ofte overlappende og inkluderer, i den amerikanske kontekst, en oplevelse af berettigelse til land, berettigelse til overlegen menneskelighed  (eller  menneskelighed,  helt  enkelt),  berettigelse  til  udbytning og akkumulation og til, at alt det ovenstående forstås som naturligt givet. Sådanne aspekter er nyttige at forstå, når vi undersøger (normativ, overlegen) hvidhed i Danmark, hvis dominerende ideologi samtidigt konstrueres som raceog racisme-frit (Skadegård og Jensen 2018; Jenkins 2011). Hvidhedens kapacitet er et eksempel på, hvordan den som en 'samling' racializing assemblage - kan skelne mellem hvid og ikke-hvid, men at dette kun er én af flere modaliteter, hvorigennem  den  producerer  specifikke  racialiseringer.  Gennem  den  hierarkiske  skelnen  investeres  der  i  forskellige  usynliggjorte  aspekter  af  normen: kristendom, racemæssig hvidhed, global magtfuldhed, europæiskhed, nationalisme, vestlighed samt alle deres overlap og samspil med kønslige, seksuelle og kapitalistiske hegemonier. Selvom hvidhed eller 'race' ikke nævnes, opererer normen på komplekse måder med utallige virkninger og produktioner af et spektrum af 'fremmede' (Ahmed 2000).

## Hvidhed som vestlighedsmarkør

Som tidligere nævnt opererer europæisk hvidhed gennem en fremmedgørende logik, der henviser personer racegjort som ikke-hvide til et 'andetsteds' (Carby 2019). Det konstruerer en hvid/ikke-hvid dikotomi. Hvad er forholdet mellem denne dikotomi og den, vi ser i ghettoloven, nemlig vestlig/ikke-vestlig-dikotomien?

Ghettoloven  blev  præsenteret  i  2018  af  den  daværende  danske  regering. Gennem specifikke lovforslag har den til formål at afskaffe boligområder, der af  regeringen  bliver  kategoriseret  som  ghettoer,  ved  tvungen  ændring  af  den etniske  beboersammensætning  og  i  visse  tilfælde  ved  nedrivning  af  almene boliger (Økonomi- og Indenrigsministeriet 2018). Specifikt er ghettoloven ikke blot organiseret omkring etnicitet, men omkring distinktionen mellem såkaldt vestlig og ikke-vestlig oprindelse og afstamning. Dette konstrukt er bemærkelsesværdigt, både fordi kategorierne registreres i folkeregisteret og derved gøres legalt operationelle (i modsætning til etnicitet eller race), og fordi det er enestående for Danmark (Danmarks Statistik u.å.). Ghettoloven har fået kritik for at diskriminere og har mødt modstand, heriblandt gennem et officielt borgerforslag om at afskaffe den (Nassri og Hassani 2020; 'Ophæv ghettoplanen 2018' u.å.). Det, dikotomierne hvid/ikke-hvid og vestlig/ikke-vestlig har til fælles, er blandt andet de sammenfiltrede forbindelser mellem sted og race, som resulterer i en forestilling om et subjekt, der hører til hér, og et subjekt, der hører til dér. Jeg foreslår, at det er afgørende at forstå vestlig/ikke-vestlig-konstruktionen, både i  kraft  af  dens  diskursive  dominans  og  i  kraft  af,  at  den  som  juridisk  redskab bestemmer forhold omkring bolig, statsborgerskab, rettigheder og muligheder i livet.

Der er et nært forhold mellem begreberne vestlighed, danskhed og hvidhed. Danskhed smelter, som vi har set, sammen med hvidhed, idet racegørelse som ikke-hvid  bliver  set  som  ikke-dansk  (Skadegård  og  Jensen  2018).  Derimod er  kategorisering  som  ikke-vestlig  mere  end  blot  ikke-dansk:  Gennem  'ikkevestlig'  konstrueres en kategori af usammenlignelig fremmedhed. I rapporten om Ghettoloven - 'Ét Danmark uden parallelsamfund: ingen ghettoer i 2030' - fremlægges det, at '[d]et drejer sig om etnisk sammensætning […]', når et boligområde kategoriseres som ghetto og angiveligt medvirkende til at skabe parallelsamfund, hvorved det umiddelbart fremstår, som om andelen af udlændinge som sådan er et problem (Økonomi- og Indenrigsministeriet 2018, 7). Andelen af ikke-danskere, eksempelvis. Men det er kun udlændinge (og deres danskfødte børn) fra lande klassificeret som ikke-vestlige, der medfører et såkaldt parallelsamfund. Her er det interessant at se, hvordan 'racegørende samlinger' er på spil på tværs af hvidhed, danskhed, vestlighed og deres kapacitet til at omfavne og operere gennem en variation af fremmedgørende modaliteter. Og det er vigtigt at  understrege,  at  multilaterale  relationer  -  marginaliserede  positioner  -  også bliver konstitueret i relation til hinanden og spilles op mod hinanden (Kim 1999).

Det er værd at bemærke, at mens diskursen omkring ikke-hvidhed handler om  eksklusion  fra  danskhed,  så  producerer  den  ikke  nødvendigvis  ikke-vestlighed.  Ikke-vestlighed  er  i  et  modsætningsforhold  til  danskhed  via  dennes implicitte  vestlighed.  Den  specifikke  racegørende  modalitet,  der  kommer  til udtryk i vestlighedsdiskursen, er kulturel racisme (Al-Saji 2010), hvilket ifølge rapporten bliver formuleret gennem bekymringen for en 'modkultur' (til den forestillede homogene danske kultur), og '[d]et er en trussel mod vores moderne samfund' (Økonomi- og Indenrigsministeriet 2018, 5). Racisme i alle sine udtryk er alvorlig, dog er der en partikularitet ved racegørelsen som ikke-vestlig og den måde, den trækker direkte på Modernitet og orientalisme i  sin  afgrænsning af nationen (Said 1979; Hall 2011; Hassani 2020). Ikke-hvide borgere bliver tilbudt en 'billet' til det nationale fællesskab, for at bruge Baldwins (2010, 136) udtryk, til  at nærme sig  normativ danskhed ved at performe vestlighed. Det vil sige, at racegjorte, ikke-hvide danskere og andre vesteuropæere eller US-amerikanere til dels kan accepteres i et forestillet 'moderne/vestlig'-fællesskab, på trods af deres racegørelse som sort, gennem ikke også at være markeret som ikke-vestlig (Anderson 2005).

Det er vestlig/ikke-vestlig-dikotomiens centrale funktion i både den kulturelle og juridiske danske virkelighed, der gør den væsentlig i en analytisk optik. Og det er også grundet denne dikotomis vægt, at vi bør medtænke den i politiske fællesskaber såsom såkaldt afro-danske eller afro-diasporiske initiativer. For er racegørelse  som  sort  i  Danmark  ensbetydende  med  den  strukturelle  position som black ? Og hvem handler det om, hvis vi forholder os til både de diskursive og de juridiske kategorier, deres sammenfletninger og implikationer? I de koloniale moderne/vestlige ideologier, der gennemsyrer en dominerende dansk diskurs, henvises  nogle  til  et  'andetsteds ' ,  uden  for  danskhed,  mens  andre  derudover placeres  uden  for  menneskelig  værdighed,  gennem  sammenfiltrede  racialiseringer.

Det, vi kan lære fra Black Studies, er netop et kritisk blik for, hvad der finder sted i  Danmark i det nuværende politiske øjeblik: En offentlig debat og nogle politikker, der eksplicit bygger på imperialistisk diskurs, hvilket vil sige grundlæggende diskurser om menneskelighed og menneskeligt værd (Wynter 2003; King 2019; Weheliye 2014).

Teoretisk er det muligt at være dybt forankret i Black Studies eller African Diaspora  Studies  uden  at  reproducere  eller  importere  forudindtaget  identitetspolitik. Derfor er det relevant at forholde sig til magtens kolonialitet, det vil sige produktionen af  forskelle  i  relationer  (Quijano  2000;  Glissant  1997).  Hvis vi behandler racegørelse og racisme som spørgsmål om dominansforhold frem for fænotypiske (eller andre ydre) identitetskategorier, kan vi arbejde hen mod befrielse  og  frihed,  der  tager  udgangspunkt  i  de  materielle  realiteter  (Césaire 2010; Patterson og Kelley 2000). De racegørende samlinger ( assemblages ) former komplekse mønstre og gør linjen mellem mennesker og mindre-end-mennesker fleksibel og omskiftelig (Puar 2012; Weheliye 2014). Vores analyser må altid have det samspil af magtstrukturer for øje, der konstruerer de allermest marginaliserede subjekter. Det indebærer også at tage kritisk stilling til de 'billetter', med Baldwins ord, det er muligt for visse racegjorte personer at investere i (statsbor- gerskab, vestlighed, ikke-muslimskhed, vestlige forbrugsmønstre, patriarkatet, heteronormativitet), samtidig med  at  de  bliver  systematisk  fremmedgjort, diskrimineret og angrebet af staten udelukkende grundet deres racegørelse som, for eksempel, afrikansk eller afrikansk efterkommer.

Fra et afrikansk diasporisk perspektiv inviteres vi derfor til at spørge: Hvem konstrueres som strukturelt black ? Hvilke grupper sættes uden for kategorien af  menneskelighed,  via  konstruktioner  af  Vesten  og  Mennesket?  Og  hvilket vokabular anvendes til at undertrykke befolkningsgrupper, når termen 'race' tabuiseres? Når konstruktioner af vestlighed, muslimskhed og menneskeværd centraliseres i formuleringer af (afro-diasporisk) frigørelse, har det et enormt potentiale.  Kort  sagt:  Mens  anti-sort  racisme  er  en  realitet  i  Danmark,  hvilke koblinger  af  magtforhold  gør  nogle  personer  mere black end  andre?  Lad  os meditere kritisk over forbindelserne og bruddene mellem menneskelighed og melanin.

Hvilken plads sorthed har i Danmark, og hvilke ord afrikanske diasporaer anvender, er en igangværende proces. Der er interessante bud på politisk organisering dér, hvor en afro-diasporisk bevidsthed altid samtidig forholder sig til komplekse relationer mellem Modernitetens magtstrukturer. Således udtrykker eksempelvis  organisationer  som  Nørrebro  Pride,  Together  We  Push,  Black Lives  Matter  Denmark  og  Almen  Modstand  kritiske  forståelser  for  eksistentielle, materielle og lokale former for umenneskeliggørelse frem for identitetsspørgsmål. Der er et  kreativt  potentiale  i  at  udvikle  sprog  inspireret  af  lokalt funderede  aktioner,  som  gør  modstand  mod  institutionaliseret,  kolonialistisk umenneskeliggørelse.  Kategoriseringerne  fungerer  simultant,  men  spørgsmål om  menneskelig  værdighed  sættes  på  spidsen  gennem  det  juridiske  hierarki vestlig/ikke-vestlig  og  dets  materielle  konsekvenser:  eksistentielle  snarere end  forestillede  fællesskaber.  Jeg  argumenterer  derfor  for,  at  'racialiserende samlinger', i deres kompleksitet, altid må medtænkes i artikulationer af danskbaseret afro-diasporisk kollektivitet.

## Abstract

This text examines potential meanings of sort (black in Danish) as racial categorization in a Danish contemporary context. One such approach is through critical query regarding hegemonic U.S. American, English language notions of race and their relation to constructions of Afro-Danish political communities in Denmark. Grounded in African Diaspora Studies and decolonial thought, the 'coloniality of race' is identified and a conceptualization of race is offered with analytical attention to power rather than identity, as well as to the relational, productive aspects of racialization through dominance. As such, some analytical potentials and limitations of Blackness as a structural position within Western Modernity and Eurocentric epistemologies are studied and contextualized. Racial Whiteness and Westernness are emphasized as crucial in constructions of racial difference in Denmark. Whiteness is theorized as a marker of the nation; as an investment; and as a marker of 'the West'. Through feminist theoretical perspectives, it is argued that multiple relations of power be analyzed simultaneously, as 'racializing assemblages', to recognize complex racializing hierarchies - and their vocabulary - situated in a specific (Danish) material reality and political context.

## noter

- 1 En hurtig søgning på internettet for 2020 viser, hvordan nyhedsartikler på tværs af medier som udgangspunkt spurgte, om der er racisme i Danmark på forskellige måder. Det udgangspunkt forudsætter uskyldighed som et muligt svar - at Danmark skulle være fri for racisme. Alternativt kunne vinklen have taget udgangspunkt i forskningsresultater fra diskriminationsforskere, som alligevel blev interviewet hyppigt, såsom Mira Skadegård. Derved ville racisme kunne blive anerkendt og undersøgt frem for blot at blive påvist (Færch 2020; Sonne 2020).

## Litteratur

- Adeniji, Anna. 2016. 'Searching for Words: Becoming Mixed Race, Black and Swedish'. I AfroNordic landscapes: equality and race in Northern Europe , 149-61. Routledge studies on African and Black diaspora 5. London og New York: Routledge.
- Agathangelou, A.M., M.D. Bassichis og T.L. Spira. 2008. 'Intimate Investments: Homonormativity, Global Lockdown, and the Seductions of Empire'. Radical History Review 2008 (100): 120-43. https://doi.org/10.1215/01636545-2007-025.
- Ahmed, Sara. 2000. Strange Encounters: Embodied Others in Post-Coloniality . Transformations Thinking through Feminism. London og New York: Routledge.
- Alexander, M. Jacqui og Chandra Talpade Mohanty. 2013. Feminist Genealogies, Colonial Legacies, Democratic Futures . Hoboken: Taylor and Francis.
- Allen, Jafari S. 2011. Venceremos? the erotics of black self-making in Cuba . Perverse modernities. Durham: Duke University Press.
- Allen, Jafari S. 2012. 'Black/Queer/Diaspora at the Current Conjuncture'. GLQ: A Journal of Lesbian and Gay Studies 18 (2-3): 211-48. https://doi.org/10.1215/10642684-1472872.
- Al-Saji, Alia. 2010. 'The Racialization of Muslim Veils: A Philosophical Analysis'. Philosophy &amp; Social Criticism 36 (8): 875-902. https://doi.org/10.1177/0191453710375589.
- Anderson, Benedict. 2005. Imagined Communities: Reflections on the Origin and Spread of Nationalism . Philippines: Anvil.
- Andreassen, Rikke. 2014. 'The Search for the White Nordic: Analysis of the Contemporary New Nordic Kitchen and Former Race Science'. Social Identities 20 (6): 438-51. https://doi.org/10.1080/13504630.2014.1002599.
- Andreassen, Rikke og Uzma Ahmed-Andresen. 2014. 'I Can Never Be Normal: A Conversation about Race, Daily Life Practices, Food and Power'. European Journal of Women's Studies 21 (1): 25-42. https://doi.org/10.1177/1350506813507716.
- Bacchetta, Paola. 2015. 'Décoloniser le féminisme: intersectionnalité, assemblages, co-formations, co-productions'. Les cahiers du CEDREF , Intersectionnalité et colonialité, 20: 1-9.
- Bacchetta, Paola, Tina Campt, Inderpal Grewal, Caren Kaplan, Minoo Moallem og Jennifer Terry. 2002. 'Transnational Feminist Practices Against War'. Meridians 2 (2): 302-308. https://doi.org/10.1215/15366936-2.2.302.

- Bacchetta, Paola, Fatima El-Tayeb og Jin Haritaworn. 2018. 'Queers of Colour and (De)Colonial Spaces in Europe'. I Global Raciality: Empire, Postcoloniality, Decoloniality , redigeret af P. Bacchetta, Sunaina Maira og Howard Winant. London og New York: Routledge. Baldwin, James. 2010. 'On Being White...and Other Lies'. I The Cross of Redemption: Uncollected Writings , redigeret af Randall Kenan. New York: Pantheon Books. Belle, La Vaughn. 2020. 'Lowering the Gaze'. Nordisk Tidsskrift for Informationsvidenskab og Kulturformidling 8 (2): 37-45. https://doi.org/10.7146/ntik.v7i2.118479. Buck-Morss, Susan. 2000. 'Hegel and Haiti'. Critical Inquiry 26 (4): 821-65. https://doi.org/10.1086/448993. Carby, Hazel V. 2019. Imperial Intimacies: A Tale of Two Islands . London og New York: Verso. Césaire, Aimé. 2010. 'Culture and Colonization'. Social Text 28 (2): 127-44. https://doi.org/10.1215/01642472-2009-071. Clifford, James. 1994. 'Diasporas'. Cultural Anthropology 9 (3): 302-38. Danbolt, Mathias. 2017. 'Retro Racism: Colonial Ignorance and Racialized Affective Consumption in Danish Public Culture'. Nordic Journal of Migration Research 7 (2): 105. https://doi.org/10.1515/njmr-2017-0013. Danbolt, Mathias og Lene Myong. 2019. 'Racial Turns and Returns: Recalibrations of Racial Exceptionalism in Danish Public Debates on Racism'. I Racialization, Racism, and AntiRacism in the Nordic Countries , redigeret af Peter Hervik, 39-61. Cham: Springer International Publishing. https://doi.org/10.1007/978-3-319-74630-2\_2. Danmarks Statistik. u.å. 'Indvandrere og efterkommere: Indhold'. https://www.dst.dk/da/ Statistik/dokumentation/statistikdokumentation/indvandrere-og-efterkommere/indhold (Tilgået 8. februar 2021). Deleuze, Gilles og Félix Guattari. 1987. A Thousand Plateaus: Capitalism and Schizophrenia . Minneapolis: University of Minnesota Press. Du Bois, W.E.B. 1903. The souls of Black folk . New York: Dover. Edwards, Brent Hayes. 2003. The practice of diaspora: literature, translation, and the rise of Black internationalism . Cambridge: Harvard University Press. Ellis, Nadia. 2015. Territories of the soul: queered belonging in the Black diaspora . Durham: Duke University Press. El-Tayeb, Fatima. 2011. European Others: Queering Ethnicity in Postnational Europe . Minneapolis: University of Minnesota Press. http://site.ebrary.com/id/10496915. Emejulu, Akwugo og Francesca Sobande. 2019. To Exist Is to Resist: Black Feminism in Europe . London: Pluto Press. http://proxy.cm.umoncton.ca/login?url=https://ebookcentral.proquest. com/lib/umoncton-ebooks/detail.action?docID=5760914. Eng, David L., Judith Halberstam og José Esteban Muñoz (red.). 2005. What's Queer about Queer Studies Now? Social Text , vol. 23, nr. 2-4 (84-85): 1-17. Durham: Duke University Press. Fanon, Frantz. 1952. Black Skin, White Masks . Oversat af Richard Philcox. New York: Grove Press. Færch, Emil. 2020. 'Racisme er ikke et udbredt problem i Danmark, mener halvdelen i ny undersøgelse - TV 2'. nyheder.tv2.dk, 12. juni 2020. https://nyheder.tv2.dk/samfund/2020-0612-racisme-er-ikke-et-udbredt-problem-i-danmark-mener-halvdelen-i-ny-undersoegelse. (Tilgået 19. maj 2021). Gilroy, Paul. 1993. The black Atlantic: modernity and double consciousness . Cambridge: Harvard University Press. Glissant, Édouard. 1997. Poetics of Relation . Oversat af Betsy Wing. Ann Arbor: The University of Michigan Press. 29 (2): 331-64.
- Goldberg, David Theo. 2006. 'Racial Europeanization'. Ethnic and Racial Studies https://doi.org/10.1080/01419870500465611.

- Grewal, Inderpal og Caren Kaplan. 1994. 'Introduction: Transnational Feminist Practices and Questions of Postmodernity'. I Scattered hegemonies: postmodernity and transnational feminist practices . Minneapolis: University of Minnesota Press.
- Hall, Stuart. 1980. 'Race, Articulation, and Societies Structured in Dominance [1980]'. I Essential Essays, Volume 1 Press. https://doi.org/10.1215/9781478002413-010.
- Marronage (kollektiv) og Diaspora of Critical Nomads (kollektiv). 2020. - Opgør med en antisort verden . Redigeret af Salma Amir, Xamdi Abdi Abdulle, Mai Takawira, Yancé-Myah Antonio Harrison, Nina Cramer, Lea Kim Kramhøft, Laura Hae Na Blankholm, Jamila Versi og Siren Moseholt Job. Danmark.
- , redigeret af David Morley, 172-221. Durham: Duke University Hall, Stuart. 1998. 'Cultural Identity and Diaspora'. I Identity: Community, Culture, Difference , redigeret af Jonathan Rutherford, 222-37. London: Lawrence &amp; Wishart. Hall, Stuart (red.). 2011. Formations of Modernity . Understanding Modern Societies 1. Cambridge: Polity Press. Haritaworn, Jin, Adi Kuntsman og Silvia Posocco. 2013. 'Murderous Inclusions'. International Feminist Journal of Politics 15 (4): 445-52. https://doi.org/10.1080/14616742.2013.841568. Hartman, Saidiya V. 2007. Lose Your Mother: A Journey along the Atlantic Slave Route . New York: Farrar, Straus and Giroux. Hartman, Saidiya V. og Frank B. Wilderson. 2003. 'The Position of the Unthought'. Qui Parle 13 (2): 183-201. https://doi.org/10.1215/quiparle.13.2.183. Hassani, Amani Riad Mohammed. 2020. 'Islamophobia in Denmark: National Report 2019'. European Islamophobia Report 2019. Istanbul: SETA. Hine, Darlene Clark, Trica Danielle Keaton og Stephen Small (red.). 2009. Black Europe and the African diaspora . The new Black studies series. Urbana: University of Illinois Press. Hunter, Elizabeth Löwe. 2020. 'Danmark, du knuser mit hjerte'. Medium , 10. juli 2020. https://medium.com/@elizabethlowehunter/danmark-du-knuser-mit-hjerte-75f9ee4eef7a. Jenkins, Richard. 2011. Being Danish: paradoxes of identity in everyday life . København: Museum Tusculanum. Jensen, Lars. 2015. 'Postcolonial Denmark: Beyond the Rot of Colonialism?' Postcolonial Studies 18 (4): 440-52. https://doi.org/10.1080/13688790.2015.1191989. Kilomba, Grada. 2019. Plantation Memories. Episodes of Everyday Racism . Münster: Unrast e.V. Kim, Claire Jean. 1999. 'The Racial Triangulation of Asian Americans'. Politics &amp; Society 27 (1): 105-38. https://doi.org/10.1177/0032329299027001005. King, Tiffany Lethabo. 2019. The black shoals: offshore formations of black and native studies . Durham og London: Duke University Press. Lipsitz, George. 2006. The possessive investment in whiteness: how white people profit from identity politics . Philadelphia: Temple University Press. Loftsdóttir, Kristín og Lars Jensen. 2012. Whiteness and postcolonialism in the Nordic Region: exceptionalism, migrant others and national identities . Studies in migration and diaspora. Farnham og Burlington: Ashgate. Lundström, Carin og Benjamin R. Teitelbaum. 2017. 'Nordic Whiteness: An Introduction'. Scandinavian Studies 89 (2): 151-58. Mahmud, Iram Khawaja. 2010. 'To belong everywhere and nowhere - fortællinger om muslimskhed, fællesgørelse og belonging'. Roskilde: Ph.d.-programmet i Hverdagslivets Socialpsykologi, Roskilde Universitet. Marronage (kollektiv). 2017. Marronage nr. 2 . Redigeret af Albert Sherfig, Emil Elg, Laura Na Blankholm, Lea Kim Kramhøft, Lotte Løvholm, Mai Takawira, Nicklas Weis Damkjær m.fl. Danmark: Forlaget Nemo. Vi vil mere end at overleve

- McEachrane, Michael. 2014. 'Introduction'. I Afro-Nordic Landscapes: Equality and Race in Northern Europe , 1-13. New York og London: Routledge.
- McEachrane, Michael. 2018. 'Universal Human Rights and the Coloniality of Race in Sweden'. Human Rights Review 19 (4): 471-93. https://doi.org/10.1007/s12142-018-0510-x.
- Mwasi (kollektiv) (red.). 2018. Afrofem . Collection Nouvelles questions féministes. Paris: Éditions Syllepse.
- Myong, Lene. 2014. 'Frihedens racistiske præmis'. peculiar.dk (blog), 2. december 2014. http:// peculiar.dk/frihedens-racistiske-praemis/. (Tilgået 19. maj 2021).
- Nash, Jennifer C. 2019. Black feminism reimagined: after intersectionality . Next wave new directions in women's studies. Durham: Duke University Press.
- Nassri, Lamies og Amani Hassani. 2020. 'Hvad taler vi om: 'ghettolovene' som strukturel racisme'. Respons (blog), 10. november 2020. https://www.responsmedie.dk/racisme-3/.
- Nonbo Andersen, Astrid. 2017. Ingen undskyldning: erindringer om Dansk Vestindien og kravet om erstatninger for slaveriet . København: Gyldendal.
- Okoth, Kevin Ochieng. 2020. 'The Flatness of Blackness: Afro-Pessimism and the Erasure of AntiColonial Thought by Kevin Ochieng Okoth'. Salvage (blog), 16. januar 2020. https://salvage. zone/issue-seven/the-flatness-of-blackness-afro-pessimism-and-the-erasure-of-anti-colonialthought/.
- 'Ophæv ghettoplanen 2018'. u.å. borgerforslag.dk. Tilgået 8. februar 2021. https://www. borgerforslag.dk/se-og-stoet-forslag/?Id=FT-02087.
- Opitz, May, Katharina Oguntoye og Dagmar Schultz (red.). 1992. Showing Our Colors: Afro-German Women Speak Out . Amherst: University of Massachusetts Press.
- Oyěwùmí, Oyèrónk ẹ ́ 1997. The invention of women: making an African sense of Western gender discourses . Minneapolis: University of Minnesota Press.
- Patterson, Tiffany Ruby og Robin D.G. Kelley. 2000. 'Unfinished Migrations: Reflections on the African Diaspora and the Making of the Modern World'. African Studies Review 43 (1): 11. https://doi.org/10.2307/524719.
- Puar, Jasbir. 2012. ''I would rather be a cyborg than a goddess': Becoming-Intersectional in Assemblage Theory'. philoSOPHIA 2 (1): 49-66.
- Puar, Jasbir. 2013. 'Rethinking Homonationalism'. International Journal of Middle East Studies 45 (2): 336-39. https://doi.org/10.1017/S002074381300007X.
- Quijano, Aníbal. 2000. 'Coloniality of Power, Eurocentrism, and Latin America'. Naplanta: Views from South 1 (3): 533-80.
- Robinson, Cedric J. 2000. Black marxism: the making of the Black radical tradition . Chapel Hill: University of North Carolina Press.
- Said, Edward W. 1979. Orientalism . New York: Vintage Books.
- Santana Pinho, Patricia de. 2009. 'White but Not Quite: Tones and Overtones of Whiteness in Brazil'. Small Axe 13 (2): 39-56. https://doi.org/10.1215/07990537-3697250.
- Sawyer, Lena. 2008. 'Engendering 'Race' in Calls for Diasporic Community in Sweden'. Feminist Review 90 (1): 87-105. https://doi.org/10.1057/fr.2008.26.
- Scott, David. 2016. 'The Theory of Haiti: The Black Jacobins and the Poetics of Universal History'. I The Black Jacobins Reader , redigeret af Charles Forsdick og Christian Høgsbjerg, 115-38. Durham: Duke University Press. https://doi.org/10.1215/9780822373940-009.
- Sexton, Jared. 2008. Amalgamation schemes: antiblackness and the critique of multiracialism . Minneapolis: University of Minnesota Press.
- Skadegård, Mira C. og Christian Horst. 2020. 'Between a Rock and a Hard Place: A Study of Everyday Racism, Racial Discrimination, and Racial Microaggressions in Contemporary Denmark'. Social Identities (september): 1-22. https://doi.org/10.1080/13504630.2020.1815526.

- Skadegård, Mira C. og Iben Jensen. 2018. ''There Is Nothing Wrong with Being a Mulatto': Structural Discrimination and Racialised Belonging in Denmark'. Journal of Intercultural Studies 39 (4): 451-65. https://doi.org/10.1080/07256868.2018.1484346.
- Sonne, Frederik G.H. 2020. 'Hvad er strukturel racisme? Og findes strukturel racisme i Danmark?'. videnskab.dk, 18. juni 2020. https://videnskab.dk/kultur-samfund/hvad-er-strukturel-racismeog-findes-strukturel-racisme-i-danmark. (Tilgået 19. maj 2021).
- Spillers, Hortense J. 1987. 'Mama's Baby, Papa's Maybe: An American Grammar Book'. Diacritics 17 (2): 64. https://doi.org/10.2307/464747.
- Spivak, Gayatri Chakravorty. 1988. 'Can the Subaltern Speak?' I Marxism and the interpretation of culture , redigeret af Cary Nelson og Lawrence Grossberg, 271-313. Urbana: University of Illinois Press.
- Thomas, Deborah A., Tina M. Campt og Lena Sawyer. 2007. 'Diasporic Hegemonies: Popular Culture and Transnational Blackness'. Transforming Anthropology 15 (1): 50-62. https://doi.org/10.1525/tran.2007.15.1.50.
- Thomas, Greg. 2018. 'Afro-Blue Notes: The Death of Afro-pessimism (2.0)?' Theory and Event 21 (1): 282-317.
- Thompson, Vanessa Eileen. 2016. 'Black Jacobins in Contemporary France: On Identities on Politics, Decolonial Critique, and the Other Blackness'. Sociological Focus 49 (1): 44-62. https://doi.org/10.1080/00380237.2015.1067853.
- Trouillot, Michel-Rolph. 2015. Silencing the Past: Power and the Production of History . Boston: Beacon Press.
- Tuck, Eve og K. Wayne Yang. 2012. 'Decolonization is not a metaphor'. Decolonization: Indigeneity, Education &amp; Society 1 (1): 1-40.
- Vergès, Françoise. 2019. Un féminisme décolonial . Paris: La Fabrique éditions.
- Weheliye, Alexander G. 2014. Habeas Viscus: Racializing Assemblages, Biopolitics, and Black Feminist Theories of the Human . Durham: Duke University Press.
- Wekker, Gloria. 2016. White Innocence: Paradoxes of Colonialism and Race . Durham og London: Duke University Press.
- Wilderson, Frank B. 2003. 'Gramsci's Black Marx: Whither the Slave in Civil Society?' Social Identities 9 (2): 225-40. https://doi.org/10.1080/1350463032000101579.
- Wilderson, Frank B. 2020. Afropessimism . New York: Liveright Publishing Corporation.
- Wolfe, Patrick. 2006. 'Settler Colonialism and the Elimination of the Native'. Journal of Genocide Research 8 (4): 387-409. https://doi.org/10.1080/14623520601056240.
- Wright, Michelle M. 2004. Becoming Black: Creating Identity in the African Diaspora . Durham: Duke University Press. https://doi.org/10.1215/9780822385868.
- Wynter, Sylvia. 2003. 'Unsettling the Coloniality of Being/Power/Truth/Freedom: Towards the Human, After Man, Its Overrepresentation-An Argument'. CR: The New Centennial Review 3 (3): 257-337. https://doi.org/10.1353/ncr.2004.0015.
- Økonomi- og Indenrigsministeriet. 2018. 'Ét Danmark uden parallelsamfund: ingen ghettoer i 2030'. Økonomi- og Indenrigsministeriet.