Emil Westman Hertz: Altid forandret
Forfattere: Adam Bencard
Tidsskrift: periskop (2024-10-31)

PERISKOP

PERISKOP

FORUM FOR KUNSTHISTORISK DEBAT

∞;¢÷H

+9TP

Periskop: Forum for kunsthistorisk debat Nr. 32, 2024 'Færøsk kunsthistorie i dag'

Titel: 'Anmeldelse:

Emil Westman Hertz: Altid forandret '

Forfatter(e): Adam Bencard

Sidetal: 130-132

Dato: 31.10.2024

DOI: 10.7146/periskop.v2024i32.150349

## Emil Westman Hertz: Altid forandret

Red. Nanna Stjernholm Jepsen, med bidrag af Mikkel Bogh, Rune Gade, Ida Marie Hede, Nicoletta Isar, Anders Gaardboe Jensen, Nanna Stjernholm Jepsen, Ferdinand Ahm Krag, Maria Kjær Themsen og Line Marie Thorsen

Aarhus Universitetsforlag, 2024, 328 sider

I sin selvbiografi  ske roman In the Body of the World fra 2013 fortæller den feministiske  pioner  og  forfatter Eve Ensler, bedst kendt for The Vagina Monologues

(1996), om sine oplevelser, da hun efter et arbejdsophold i Congo får konstateret kræft i underlivet. Romanen beskriver det efterfølgende lange, komplicerede og invasive sygdoms- og behandlingsforløb, et forløb, der for Ensler ender med  gradvist  at  nedbryde  den  oplevede  afstand  mellem krop og verden - både hendes egen og andres. Hun skriver:

Suddenly  the  cancer  in  me  was  the  cancer  that  is everywhere.  The  cancer  of  cruelty,  the  cancer  of greed,  the  cancer  that  gets  inside  people  who  live downstream from chemical plants, the cancer inside the lungs of coal miners. The cancer from the stress of not achieving enough, the cancer of buried trauma. The cancer that lives in caged chickens and oildrenched  fi  sh.  The  cancer  of  careless  ness.  The cancer  in  fast-paced  must-make-it-have-it-smokeit-own-it form  aldehydeasbestospesticides  hairdyecigarettes  cellphonesnow. […] Cancer, a disease of pathologically dividing cells, burned away the walls of  my  separateness  and  landed  me  in  my  body... (Ensler 2013, 7)

Burhøns, grådighed, kulminearbejdere, formaldehyd, stress,  traumer,  cancer;  sygdommen  skaber  i  Ensler  en fornemmelse for verdens stofl  ige forbundethed, med alt, hvad det indebærer af smerte og uens livsvilkår. En levet erfaring  af  verdens  grundlæggende  materialitet,  dens stofskifte, så at sige, skabt af cancercellernes ubønhørlige vækst.

Den  danske  kunstner  Emil  Westman  Hertz'  (19782016) samlede værk har et slægtskab med dette blik på verden.  Hertz  døde  i  2016  som  blot  37-årig  af  leukæmi, efter  et  mangeårigt  sygdomsforløb,  der  begyndte  kort efter hans afgang fra Kunstakademiet i 2008. Hans værker  blandede  en  lang  række  medier,  og  han  arbejdede både som billedhugger, tegner, grafi  ker og fotograf. Ligesom Enslers vidtfavnende liste af sammenhænge mellem alt fra sygdom og cigaretter til formaldehyd, så var Hertz' værker  ofte  overvældende  blandinger  af  materialiteter: bivoks,  medicinpakker,  planter,  muslingeskaller,  neonskilte, fotografi  er, sivfl  ettede skamler, tegninger og meget mere. Her er fx en materialeliste fra installationen Nine Of  Wands (2015):  Træ,  jern,  bivoks,  papir,  bast,  skumgummi, gips, harpiks, plastik, polysteren, bjørneklo, bark, snor  m.m.  En  fortættet  ophobning  af  stofl  ighed.  I  sine værker blandede han oftest disse medier i store, fysiske kollager, hvor hans forskellige værktyper fl  ettede sig sammen i  omskiftelige  og  historietætte  udsagn.  Genstande, tegninger,  fotografi  er  og  skulpturelle  elementer  fra  en installation  optrådte  ofte  i  andre  opsætninger  på  andre udstillinger, og værkerne var på den måde både konkret og  symbolsk  uafsluttede  og  foranderlige,  som  bogtitlen Altid forandret også peger på.

Altid forandret er  det  første  samlede værk om Hertz' korte, men omfangsrige og stadig akut aktuelle kunstproduktion, der indtil nu har været relativt ubeskrevet. Den utroligt  smukke  bog  -  layout,  papirkvalitet,  billedmateriale,  alt  ved  bogen er gennemtænkt og af høj kvalitet -  er  redigeret  af  kunsthistorikeren  Nanna  Stjernholm Jepsen, der selv har skrevet et kapitel i bogen og desuden også  tidligere  har  forfattet  den  glimrende  artikel  'Altid forandret: Sygdommens materialitet hos Emil Westman Hertz' i Periskop (2021). Bogens andre bidragsydere tæller  kunsthistorikerne  Mikkel  Bogh,  Rune  Gade,  Maria Kjær  Themsen,  Anders  Gardboe  Jensen  og  Line  Marie Thorsen,  forfatteren  Ida  Marie  Hede  samt  en  samtale mellem kunsthistorikeren  Nicoletta  Isar  og  kunstneren Ferdinand Ahm Krag. Derudover er der en forbilledlig billedside, der viser både Hertz' udstillede værker og installationer  samt  fotografi  er  og  tegninger  fra  hans  arkiver. Alene billedsiden er omfattende og fængende nok til helhjertet at anbefale bogen, men heldigvis holder teksterne også et tilsvarende kvalitetsniveau.

Fælles  for  teksterne  i  bogen  er,  at  de  alle,  udover  at være nyskrevne til Altid forandret ,  emmer af respekt og en hel del beundring for Hertz' værk. De er alle over en kam værknære; man fornemmer, at forfatterne er blevet båret  af  kunstnerens  optagethed  af  verdens  stofl  ighed mod  læsninger,  der  undersøger  og  understreger  denne materielle fl  ertydighed. De bliver aldrig for indspiste eller teoretiske og er forbilledligt rige på konkrete læsninger af værkernes  udformning  og  stofl  ighed  -  man  fornemmer værkernes nærhed i forfatternes refl  eksioner, de vender hele tiden tilbage til dem og opdager ting i dem. Værkerne bliver aldrig bare et afsæt for at ride en teoretisk kæphest eller lave en rutinepræget genrelæsning. Værkerne trænger  sig  på  i  al  deres  åbne,  uafk larede  materialitet.  I  sin indledende  artikel  'Membraner  og  mellemrum'  bruger Nanna Stjernholm Jepsen således begrebet 'porøsitet' til at  udfolde,  hvordan installationen Prinsens Have (2014) skaber  stofl  ig  resonans  mellem  krop  og  verden.  Det  er kendetegnende for værkernes insisterende materialitet, at porøsitet som analytisk begreb trækker i retning af en række fysiske videnskaber som fysik, biologi og geologi, altså  videnskaber,  der  også  indeholder  en  nærhed  over for  verdens  fysiske  opbygning  og  strukturer.  'Sansning og materialer er også viden', som Jepsen skriver i artiklens afslutning. Andre artikler trækker også på den slags videnskabelige resonanser. Anders Gaardboe Jensen undersøger bl.a. i artiklen 'Emil Westman Hertz' rituelle maskerade'  kunstnerens  komplekse  metode  og  beskriver ved hjælp af blandt andet kvantefysik og matematik Hertz'  'formafsøgende  tilgang  til  materialernes  virksomme natur'. Tilsvarende bruger Line Marie Thorsen viden fra biologien om de bjørnekloplanter, der er et tilbagevendende indslag i Hertz' værker, til at læse på tværs af planter, sygdom, dødsforestillinger og kosmisk, materiel sammenhæng.

Forfatterne får alle noget ud af at nærlæse værkerne, spekulere med dem og sætte dem ind i kunsthistoriske kontekster. Særligt artiklerne fra Mikkel Bogh, Anders Gaardboe Jensen og Rune Gade udfolder denne kunsthistoriske  kontekstualisering  og  bringer  Hertz'  værk  i samtale  med  bl.a.  Giacometti,  Dürer  og  fotografi  kunstens historie. Det bliver gjort både med stor viden - det er trods alt nogle af landets mest erfarne kunsthistorikere,  der  fører  pennen  -  og  indsigt.  Mere  personlig  og tekstuelt  eksperimenterende  -  og,  i  denne  anmelders mening, bogens bedste tekst - er Ida Marie Hedes tekst 'At  trække  sit  ansigt  af'  om  ansigter  i  Hertz'  værker. Det  er  måske  den  tekst,  der  på  sin  egen  måde  bedst formår  at  resonere  med  den  materielle  sensibilitet  og porøsitet, der kendetegner Hertz' værker og deres uafklarede  åbenhed.  Hedes  tekst,  ligesom  Hertz'  værker, krydser angst, død, krop, materialitet og fornemmelsen af at være uomgængeligt forbundet. Smukt skriver Hede (184) som afslutning:

I det hele taget at kunne forestille sig sin egen krop i andre  tilstande,  i  andre  forbindelser.  At  blive  bange for alt det usynlige, der er inden i én, og derfor næsten ikke  kunne  begribe,  hvad  det  kunne  udvikle  sig  til, ja,  hvad hele verdens materialitet kunne bestå af. At prøve  at  forstå  sin  krop  som  én  puls  i  et  dunkende system,  en  stor  verdenskrop,  og  give  den  ord  eller form. Der er øjeblikke, hvor éns krops tilstand åbner sig for forbindelser til andre kroppe.

Denne samtidige påkaldelse af det konkrete og det hallucinatoriske,  af  det  nærværende  og  det  angstprovokerende, det faste og det fl  ydende spejler Hertz' værker på fornemste vis.

I  denne  oplevelse  af  kroppen  i  verden  ligger  også kimen til et kritisk spor, som kunne foldes ud i læsningen  af  Hertz'  værker,  nemlig  de  politiske,  økonomiske, sociale, økosystemiske og samfundsmæssige betydninger af  denne  påkaldelse  af  vores  grundlæggende  materielle indlejrethed; vores vilkår som del af materielle, og i sidste ende  planetariske,  systemer.  Den  potentielle  politiske læsning  af  Hertz'  værk  fylder  mindre  i  artiklerne,  men svæver  alligevel  i  baggrunden  som  en  slags  skygge.  For hvad  betyder  det,  at  verden  er  materielt  sammenbundet? Hvilke konsekvenser, økosystemiske og personlige, følger  med  erkendelsen  af  vores  indlejrethed  i  verdens materialitet?  Der  er  ikke  i  sig  selv  noget  nyt  i  at  tænke over det materielle, men den globale situation, vi befi  nder os i, synes at skærpe nødvendigheden af og trangen til at gøre det netop nu. Den feministiske videnskabsteoretiker Stacey Alaimo (2018, 435) har skrevet om 'trans-corporeality', altså en overskridende og gennemløbende materiel kropslighed, hvis form og politiske betydning hun beskriver således:

Trans-corporeality means that all creatures, as embodied beings, are intermeshed with the dynamic, material  world,  which  crosses  through  them,  transforms them,  and  is  transformed  by  them  […]  The  transcorporeal subject is generated through and entangled with biological, technological, economic, social, political  and  other  systems,  processes,  and  events, at  vastly  diff   erent  scales.  Trans-corporeality  fi  nds itself within capitalism, but resists the allure of shiny objects,  considering  instead,  the  eff  ects  they  have, from manufacture to disposal, while reckoning with the  strange  agencies  that  interconnect  substance, fl   esh  and  place.  It  does  not  contemplate  discrete objects from a safe distance, but instead, thinks as the very stuff    of the ever-emergent world.

Hertz'  kræftsygdom,  ligesom  Enslers  oplevelse  af  sit kræftforløb,  skaber  forbindelser  mellem  fl esh og place . Og disse forbindelser er ujævnt fordelt; ikke alle kroppe har samme stofskifte, ikke alle bor downstream from the chemical  plant .  Ikke  alle  får  de  samme  dele  af  verden igennem sig. Sygdommen viser os den materielle forbundethed i al sin fl  ertydighed: udsathed, porøsitet, sårbarhed, resiliens, modstandskraft, forgængelighed. I Hertz' værker genfi  nder man disse vilkår spejlet igen og igen; i montrerne, i medicinpakkerne, i ansigter formet af biers arbejde i voks, i de sidelæns introducerede kulturelle og mytologiske  fi  gurer  og  begreber.  At  pege  på  altings  forbundethed er ikke et endemål i sig selv, men et startpunkt - hvad vil og kan vi gøre med den indsigt? Altid forandret er et stort og forbilledligt arbejde med at gøre en kunstnerisk produktion tilgængelig for et større publikum, også efter at det kropslige stof, der har sammensat værkernes materialer, selv er skiftet til nye former.

adam bencard

## Litteratur

- Alaimo, Stacey. 2018. 'Trans-corporeality'. I The Posthuman Glossary , red. Rosi Braidotti og Maria Hlavajova, 435-38. London: Bloomsbury.
- Ensler, Eve. 2013. In the Body of the World . New York: Metropolitan.
- Jepsen, Nanna Stjernholm. 2021. 'Altid forandret: Sygdommens materialitet hos Emil Westman Hertz'. Periskop - Forum for Kunsthistorisk Debat , nr. 26: 98-113. https://doi. org/10.7146/periskop.v2021i26.129557