Sjælshygiejne
Forfattere: Jørn Erslev Andersen
Tidsskrift: passage (2004-09-01)

## Sjælshygiejne

## Ekelund

## ] ØRN ERSLEV ANDERSEN

Kunsten er en  perversitet,  sager filistern.  Det  normala ar ju hans egen feta borgartillfredsstillelse. Det produktiva kommer ur brist. Ja - det produktiva kommer ur den geniala formågan att alltid kanna brist,  att hellre ha hela helvetet i sitt brast og skapandets  jubelångest an vara lycklig.

(Vilhelm Ekelund, Aforismer o g  sentenser)

sis  eller  opstået i  praksis,  skabt  i  den praktiske  om­ gang med tingene: "La poesie est un art du langage. Le langage,  cependant,  est  une creation  de  la prat­ ique". Et ganske almindeligt udsagn som f.eks. "Jeg forlanger  ild. De  giver  mig  ild"  er  fuldt  forståeligt og  henviser  uden  videre  til  en  praksis.  Men  ordet

I  1939 i Oxford gav Paul Vale ry årets ZaharoffLec­ ture under titlen Poesie et Pensee  abstraite. I sine me­ ditationer  berører  han  "samarbejdet"  mellem  tre "store kræfter", nemlig den Ydre  verden Qe Monde exterieur), Vores  Krop (Notre  Corps) og  Vores  Ånd (Notre  Esprit). Disse  tre  "dybdelag" er  nødvendige fe.r-åflclen-s--spontane-prodttktivitet.o:-Bet-erfunda­ mentalt adskilte dele, der i åndens frie produktivitet til en vis grad sammenblandes. Dette er tillige  "en­ heden af vores  sensibilitet",  som Vale ry bemærker, og  som  danner  grundlag  for  værkudarbejdninger mellem  to  yderpunkter:  en  åben  ide  eller  abstrakt tanke og en teknisk, digterisk, tilforordning af spro­ get. Resultatet heraf er det poetiske sprog, der ikke er  en  gensidig  spejling  af disse  to  sider,  men  deri­ mod et unikt "sprog i sproget"  (un langage  dans  un langage).

Valery erindrer sig her en anekdote hentet fra De­ gas.  Den  store  maler  forsøgte  sig  også  som  digter, dog uden større held. En dag  beklagede han sig til Mallame:  "Votre metier est infernal. Je n'arrive pas a faire ce que je veux - et pourtant, je suis plein d'i­ dees  ...  " Maliarme svarer tørt:  "Ce n'est  point avec des  idees,  mon  cher  Degas,  que  l'  on  fait  des  vers. C'est avec des mots". Svaret er lige så rigtigt som en­ kelt,  konstaterer Valery, men dermed er alt så langt fra  sagt.  Som  et  "sprog  i  sproget"  er  poesien  en sprogkunst. Sproget er imidlertid en skabelse i prak-

FORSIDEILLUSTRATION TIL EKELUNDS Elegier.

,

- - -----·-············ ·- ····--

---

'ild'  har  også en  bestemt  tone,  et bestemt  tonefald (timbre de  voix). Derved formidler  ordet 'ild'  også et  jeg,  en  bestemt  indstilling  til  ordene.  Det  er denne indstilling, der skabes med ord afledt af prak­ sis  og  som  i  ordkunsten,  poesien,  kan  føre  til  et "sprog i sproget". Sådanne komplekse udvekslinger mellem  verden,  krop  og  ånd  og  mellem  praksis, tanke og  ord facetteres på mange måder i såvel re­ sten af Valerys  foredrag som i hans egen digtning.

Det bemærkelsesværdige i denne sammenhæng er imidlertid sådanne poesiers afhængighed af et kon­ fust eller  uklart samarbejde  (collaboration confuse) mellem Yderverden, Krop og Ånd. Der er ikke, som hos  Maliarme,  tale  om  et  'rent' sprogarbejde, men om et arbejde med sproglige udvekslinger i mellem­ rummene mellem adskilte  præsemiotiske  størrelser. Poesi udspringer af  den  praktiske  omgang  med Yderverdenen i et konfust samarbejde med Krop og Ånd. Dette er  ikke  uden  videre  at  kalde  'livspoesi' (parallelt til  'livsfilosofi') i Valery,  men måske nok i Skandinaviens første  l yr iske  modernistist  og  senere mest indædte modernisme-hader, nemlig den svenske  digter  og  aforist  Vilhelm  Ekelund.  Aner  man  i selvsamme digtning konturerne af en art 'livspoesi'?

Den vanskelige begribelse af selve inspirationsøjeblikket,  den  momentane  undfangelse  af  en  poetisk stemning eller ide, og dets omslag i kunstnerisk nødvendiggjort poesi/kunst er et af orgelpunkterne i Vale ry s refleksioner. På dette formelle niveau deler han undren med ikke så :fa af det modernes mange kunstnere  fra Holderlin og  Beethoven  til  Arnold Schonberg,  Rainer  Maria Rilke,  Ezra Pound,  Paul  Celan, Francis  Bacon  og  Tomas  Transtromer.  Og  ligesom Vale ry insisterer også de på vidt forskellige måder på forholdet  mellem  mulighed  og  nødvendighed,  på udvekslingen mellem den åbne (subjektive) og mere eller  mindre  spontane  ide  og  den  strenge  kunstne­ riske  (objektive)  tilfordning  af  stoffet  efter  jeg-di­ stante,  men unikke formaliserings-bestræbelser.

rene herefter debuterer han i 1900 med digtsamlin­ gen Vårbris. Derefter  følger  en  række  uensartede digtsamlinger. Den sidste Dithyramber i aftonglans ud­ kommer i 1907. Derefter opgiver han digtningen for fra 1909 med Antikt ideal helt at hellige sig udfærdi­ gelsen  af  en  række  aforisme-samlinger  med  quasi­ essayistisk tilsnit. Poemerne er ofte intense aflæsnin­ ger af livsstemninger her  og  nu og introducerer for alvor  det frie  vers i  svensk,  finlandssvensk  og  i  det hele  taget  skandinavisk  digtning,  sine  steder  i  stort anlagte  og  formfuldendte  dith yr amber  eller  oder, andre  steder  i  form  af  korte  stemningsog  tanke­ digte  (herunder en ekspliciteret epigrammatik).

For Digteren Ekelund er det afgørende, at poesien kan forene det levede rene liv her og nu med tanke og  stemninger. Dette kommer ikke af sig selv, men er  en kamp mellem en  mørk,  dunkel og  destruktiv side og en poetisk ekstase eller højstemthedshedsfø­ lelse.  I  samlingen Melodier i skymning 1902 henviser Ekelund direkte til den  form  for  modernisme,  som han forsøger at arve, især den tyske fin de siede- og orakel-digter  Stefan  George  og  hans  relancering  af Holderlin, som samlingen har  et digt viet til. Hvad ----------;�',-ve-l-hans-digtnin-g-som-i-hans-sen.e:re-0pgør-mee---aFlgår-M0lee:rlm-er-Ekelnnd-i-ø:m:.igt-imponeren-detidligt ude:  først i 1910 forsøger Stefan George med antologien Deutsche  Dichtung at  relancere  den  indtil da  poetiske homo  sacer Holderlin;  kanoniseringen skete dog først for alvor da Norbert von Hellingrath i 1916 for  første  gang  på  filologisk  grundlag  udgav Holderlins  senværk  uden bekymring for  hans angivelige  'vanvid'.  Inspirationen  fra  den  tyske  idealistisk-klassicistiske 'antikke' Holderlin i kultisk fin de siede-aftapning, den unge Nietzsche og Stefan George  spores  med  al  ønskelig  tydelighed  i  digtet "ODI PROFANUM" fra samlingens digtsuite "Vi­ sioner och harmonier", hvori det om det apostrofe­ rede digt bl.a. hedder:

Sådan  forholdt  det  sig  ikke  helt  med  Vilhelm Ekelund (1880-1949). Fra og med sit nittende år ind­ fanges han af en dyb fascination af Schopenhauer og hans ide om kontemplativ  kunsthengivelse som vil­ jens  mulighed  for  at  give  afkald  på  sig  selv.  I  spo- Allt villjag lamna, fårgata allt och skildt :från dagens sorl ditt tempel bygga, aktande blott din rost, dig tjanande, dig d yr kande.

Dikt, du heli ga , af  falla bojorna, nar du nalkas, strålande visioner lysa natten.

Tilbedelsen af poesien synes her  at nå  uanede høj­ der  i  et  digt,  der  på  ingen  måde  er  på  højde  med Ekelunds  virkelig  gode  digte.  Det  er  imidlertid  et godt eksempel på den 'livspoetiske' forankring, han giver sin digtning. Digtningen er en udskillelse eller renselse bort fra "dagens sorl" (dagens stemmebrus) og med strålende visioner,  der lyser (i) natten. Den tidlige  odes  bejaelse  af  Poesien  rar  en  yderligere nietzscheansk  livsfilosofisk  og  -poetisk  drejning  og melankolsk-højstemt patos i den sidste af syv dithy­ ramber i Hafvets  sijiirna fra 1906:

Detta magiska ljus: det adlas srjarnljus i den kalla varlden!

---Ej-af-40-ftande-skeg;----- -··  ------------ -ej af fc:irtroliga trad, dar det goda andas i Naturens lugna ljusa sabbat, hagnades vårt mi:ite. Den råa gatan, dar det fridli:isa hetsade lifvet skratter, gråter, fc:irbannar, fångadt i osalig bedraglig skenfri:ijd, såg vår ensamhet. Och mer an i doftande skog, vid killors fred, dar himmelen hvilar på de klara hvalf och tanken latt buren af stillhet han bort i:ifver soligt blå lyftes mot ljufva

--

----- -- rena verkligheter - mer starkt så brann ditt rena manniskovasens eviga ide: ledsjtarna, tysta fackla hi:igt ofver tidens larmande hafl Fi:irsonande milda hernlandsvindar dofta mig i mi:ite.

Kampen mellem det umulige liv  og  det rene  men­ neskevæsens evige ide fremgår her med al ønskelig tydelighed. Men hvem vinder egentlig? Med den si­ gende  titel Dithyramber i aftonglans tager  Ekelund som nævnt afsked med den samtidige poesi. Tilbage bliver en insisteren især på den klassiske, utilnærme­ lige,  for altid  tabte  digtning repræsenteret ved bl.a. Pindar. Det er ikke vanskeligt at læse flere af dithy­ ramberne som en tagen afsked med netop poesien. I  "Inspiration" står der således:

Att mit dikt i djupt fc:irakten ---Ar·derendasom 1mg gladt, Styrkt i lifvets kval och natt.

I "Sjalens tilflykt" lyder den afsluttende linie "  ...  ditt vårdelosa lif!".  Og i  "Mork  och sval du faller, afton - " bliver alting pludselig stille i sjælen, "trott att an­ klaga och pina". Tilbage er den stjernetomme aften: "Stor och susande/ligger min andes kust. Stjårntom". Denne "stilhed i sjælen" er også en afsked med den pinefulde livspoetiske anskulesesform. Fra nu af transformeres aftenlyset til et  aftenland i undergang. Fra og med Antikt ideal er den samtidige romantiske, postromantiske, modernistiske digtning et tegn på en kulturel sygdomstilstand. Stilheden i sjælen er nu re­ sultatet af  en nødvendig udrensning af dette sygelige element.  I Ekelunds  hunger (1996)  analyserer  Anders Olsson  dette  skifte  fra  poesi  til aforistik  som  en krops- og mentalhygiejnisk  (abjektal)  afhændelse  af den moderne poesi - og kvinder og  jøder - og  som en  indædt  kamp  mod  forfaldet  i  det  moderne.  Det handler nu,  kan man tilføje,  om viljen til  renhed:

g. O

änskli KilsiKistirkce barizisuçr r"üj sao.....

## Poesi

Från sjalvuppfostran till poesi. - Vad ar i grunden den renaste "inspirations"killa annat an medvetandet av arlig vilja och ans­ trangning  till  forbattring,  till  renhet.  Harur  ha  de  tidigaste hymner uppstått.  Poesi  uppstår  sjalvmant,  omdelbart  (såsom frukt  och li:in)  vid  forsta arliga steg på denna vag. Den  vaxer "såsom liljorna på marken".

Den som verkligen anat lyckan harav borde aldrig ett i:igo­ nblick kunna tveka, - icke  ens i de vidrigaste nederlag.  Och skulle han vara fritagen från nederlag och skarn? Det manskliga livet  runt  omkring honom ar ju nederlag,  fall och nesa utan ande. (Aforismer och sentenser)

For Aforisten Ekelund er idealet - akkurat som  han opfatter det hos den tidlige Nietzsche, hos Holder­ lin  og  hos  Goethe  den  antikke  græske  verden. Gennem den aforistiske idealisering  af Det Græske sker  der  en  afgørende  "diætistisk"  udrensning  af Krop  og  Yderverden fra  Sjælen,  fra  Ånden.  Dette sjælshygiejniske  skift fra  modernistisk  'livspoesi'  til nietzscheansk  livsfilosofi  er  i  Ekelund  en  storslået ordkunstnerisk  opførelse  først  bejaende  poetisk, siden poesi-afsværgende aforistisk - i praksis af den modernistiske  digtnings  ofte  helt  og  aldeles  for­ trængte  livspoetiske  side off limits i  grænseegnene mellem Yderverden, Krop og Ånd.

## Litteratur

Vilhelm  Ekelunds  dikter I-III, Albert  Bonniers  Forlag, Stockholm 1921.

Vilhelm Ekelund, Aforismer och sentenser 1907-1949, CWK Gleerup, Kristianstad 1980.

Anders Olsson,  Ekelunds Hunger, Bonnier  Alba  Essa, Stockholm 1996.

Paul  Valery, Poesie et  Pensee abstraite, Clarendon  Press, Oxford 1939.

.l

I

i