En verden til forskel. Stat og civilsamfundets indsats omkring idræt for vanskeligt stillede, overvægtige børn
Forfattere: Annette Michelsen La Cour
Tidsskrift: forumforidraet (2011-03-01)

I 2006 udmøntedes et satspuljeforlig i en allokering af 40 mio. kr. til »Idrætsprojekter for vanskeligt stillede børn«. Puljen blev udbudt af Kulturministeriet. En del af pengene var øremærket til overvægtige, vanskeligt stillede børn og til en evaluering af indsatsen. 34 projekter for overvægtige børn og unge blev støttet. Billedet er fra et projekt i Viborg. (Fotograf: Lone Simonsen)

## En verden til forskel

Stat og civilsamfundets indsats omkring idræt for vanskeligt stillede, overvægtige børn

## INDLEDNING

I  Danmark  bliver  idrætsforeninger  i  disse  år  i stigende grad inddraget i forsøg på at løse velfærdspolitiske  problemer.  Projekter  målrettet udsatte eller vanskeligt stillede grupper udbydes til den frivillige idræt, hvis organisering repræsenterer  velfærdsstatslige  mulighedsbetingelser (Hegland, 2001). Artiklen, der tager udgangspunkt i en evaluering af idrætsprojekter  for  overvægtige  børn  (Michelsen  la  Cour, 2009), viser, at de projektmetoder, der bruges til rekruttering af særlige målgrupper samt disses fastholdelse,  endnu  er  på  det  eksperimentelle stadie.

I 2006 udmøntedes et satspuljeforlig i en allokering  af  40  mio.  kr.  til  »Idrætsprojekter  for vanskeligt stillede børn«. Puljen blev udbudt af Kulturministeriet.  En  del  af  pengene  var  øremærket til overvægtige, vanskeligt stillede børn, til  evaluering  af  indsatsen  og  et  dertil  knyttet ph.d.-studie.

Puljer kan betragtes som et mulighedsrum for udvikling  eller  afprøvning af  velfærdspolitiske metoder. Denne pulje til udvikling af projekter for vanskeligt stillede børn skal ikke bare lette adgangen til den organiserede idræt, men også bidrage til at fastholde denne gruppe. Dermed kan puljen betragtes som en forsøgsramme for løsning af nye sociale og sundhedsmæssige problemer. Case-materialet er numerisk lille, men principielt eksemplarisk for, hvordan foreninger KAN gribe til løsning af problemer med adgang til  og  fastholdelse  af  idrætsuvante,  vanskeligt stillede  grupper.  Case-udvalget  er  repræsentativt for den sociologiske afhandlings større casemateriale,  nemlig  de  23  projekter  i  ph.d.-  af  handlingens case-materiale.

Med udgangspunkt i tre udvalgte cases undersøges,  hvilke  strategier  foreninger  anvender  i løsningen af velfærdspolitiske opgaver.  Vel- færdspolitiske  opgaver  skal  i  denne  sammenhæng forstås som de opgaver, staten udbyder til det frivillige foreningsliv i et forsøg på at få velfærdsproblemer løst på en anden måde, end det sker inden for det professionelle sundhedsvæsen eller  det  professionelle sociale arbejde. Selvom foreningernes  frivillige  ikke  har  formelle  velfærdspolitiske kompetencer, betragtes de af staten som velfærdspolitiske mulighedsbetingelser i det omfang, de går ind i opgaveløsningen.

Opgavernes mål er imidlertid ikke entydige, idet  der  foregår  en  sammenblanding  af  sundhedspolitiske  og  socialpolitiske  målsætninger. Projekterne  i  puljen  for  de  overvægtige  børn skal således ikke skabe et vægttab for børnene, men  primært  fokusere  på  at  få  børnene  fastholdt i foreningerne. Det bliver dermed interessant både fra et velfærdspolitisk og et foreningspolitisk perspektiv at undersøge, hvordan målene omsættes til metoder i foreningerne, og hvilke konsekvenser puljepolitikken har for de foreninger, der går ind i dette arbejde.

Evalueringsrapporten Virker  det?  Og  i  givet fald hvorfor? (Michelsen la Cour, 2009) 1  peger på (mindst)  tre  centrale  udfordringer  i  projekter målrettet vanskeligt stillede eller udsatte grupper:

1.    Den ene udfordring er rekrutteringen af målgrupper, der ikke dyrker idræt.
2.    Den anden udfordring er fastholdelse af disse grupper,  der  oftest  ikke  har  den  opbakning hjemmefra, som fastholdelse i den organiserede idræt afhænger af, ligesom målgruppen kan  have  vanskelige  sociale  problemstillinger med sig.
3.    Den  tredje  udfordring  er  samarbejdet  med velfærdsprofessionelle  omkring  særlige  sociale  problemstillinger  i  arbejdet  med  de vanskeligt stillede grupper. Velfærdsprofessi-

onelle er i evalueringsrapporten pædagoger, skolelærere og sundhedsplejersker, der er offentligt ansat og tilknyttet enten de institutioner  eller  kommuner,  hvor  foreningerne  er hjemmehørende.

Evalueringen er anlagt som en kvalitativ evaluering af 23 idrætsprojekter for overvægtige og svært overvægtige børn. Idrætsprojekternes kortsigtede  mål  har  været  at  sikre  disse  målgruppers rekruttering til og deltagelse i organiseret idræt i særligt tilrettelagte projekter over hele landet. Det langsigtede mål er at sikre børnenes og de unges permanente deltagelse i den organiserede idræt, ikke vægttab. Projekternes udformning er forankret i forestillinger om, at overvægt  og  vanskeligt  stillethed  hos  børn  og unge både skyldes en kombination af barrierer i forhold  til  den  organiserede  idræts  organisering, udsatte børn og unges manglende ressourcer i forhold til at kunne deltage i jævnaldrendes  netværker  og  vanskeligt  stillede  familiers viden i forhold til sund kost og fysisk aktivitet.

## VIL IDRÆTSFORENINGERNE PÅTAGE SIG VELFÆRDSPOLITISKE OPGAVER?

Ikke alle foreninger vil eller kan arbejde ud fra en social orientering (Ibsen, 2006). Ifølge en undersøgelse  drejer  det  sig  om  ca.  10  %  af  alle idrætsforeninger, der ønsker at gøre det (Ibsen, 2006).  Det  kan  ud  fra  et  foreningspolitisk  perspektiv indvendes, at idrætsforeningernes opgave slet ikke er at tage sig af børn og unge, hvis svage tilknytning til fysisk aktivitet, manglende fysiske kompetencer og manglende forældreopbakning ligger langt fra idrætsforeningernes opgave. Men at foreningerne er sat i verden for at skabe optimale rammer omkring elite- og breddeidrætsaktiviteter - og at den lille 2 , vanskeligt, stillede  gruppe,  hvori  indgår  overvægtige  og svært overvægtige børn og unge, i stedet kunne tilbydes motion i en ramme, der bedre kan målrettes en systematisk og professionel sundhedsindsats.

AF ANNETTE MICHELSEN LA COUR

I en nyere evaluering af det danske foreningslivs potentiale i forhold til at udbyde særlige tilbud, rekruttere samt fastholde vanskeligt stillede målgrupper udtaler en projektejer:

»I  må ikke tro, at de frivillige  foreningsledere, de klarer denne her opgave, den er for kompleks. Det er et stykke socialt arbejde og det er ikke en foreningsopgave. I værste fald tabes de mennesker, der har det værst.« (Orla  Østerby,  Tangsøe  Forenede  Sportsklubber i Michelsen la Cour, 2009, s. 63).

En anden projektejer er afvisende over for idéen  om,  at  idrætsforeninger  forudsætningsløst kan gøre en forskel:

»Hvis det 'bare' er en almindelig forening, hvor  man  ikke  har  nogen  uddannelsesbaggrund - andet end at man er kontordame eller har et almindeligt arbejde og er i en almindelig forening - så har man slet ikke de kompetencer, der skal til for at kunne varetage  det  socialpædagogiske  arbejde.  Det har  man  slet  ikke  mulighed  for.  Så  det  er fuldstændig misforstået, at det er en opgave som  idrætsforeningerne  skal  tage  sig  af.« (Annette Winther, Herlev IF i Michelsen la Cour, 2009, s. 60).

Evalueringen viser, at andre idrætsprojektejere ser mindre dystert på løsningen af sociale opgaver  inden  for  rammerne  af  en  idrætsforening, selvom opgaven byder på langt flere udfordringer end det blot at få en fysisk aktivitet til at fungere  for  overvægtige  børn  (Michelsen  la Cour, 2010, s. 61). Der er altså tale om holdningsforskelle  mellem  foreningernes  frivillige,  ligesom frivillige i foreningerne bliver ved med at søge de puljer, staten udbyder.

Det er interessant fra et velfærdspolitisk perspektiv at undersøge, hvilke metoder og hvilke projekter, der bedst opfylder ministeriets målsætning. Både evalueringen og den efterfølgende sociologiske analyse viser, at foreninger har forskellige ressourcer, og at projektejere har forskellige perspektiver på opgaveløsningen såvel som forskellige kompetencer i forhold til at gå ind  i  det  velfærdspolitiske  felt.  Metodeanvendelsen  i  projektløsningen  er  tilsvarende  varieret.

Det  er  artiklens  hensigt  at  vise,  hvordan  de strategier,  foreninger  anvender  i  løsningen  af velfærdspolitiske  opgaver,  kan  betragtes  som modeller  for  et  velfærdspolitisk  samarbejde, der udvider foreningernes nære idrætsorienterede målsætning. Strategierne omsættes til metoder i foreningerne, og en af konklusionerne er, at  foreningerne  i  case-materialet  som  konsekvens af puljepolitikken udvikler sig organisatorisk,  styrker  forbindelsen  med  lokalsamfundets  netværker  og  øger  forbruget  af  social kapital samt styrker samfundets sammenhængskraft. I et velfærdspolitisk perspektiv skaber et øget forbrug af social kapital øget social værdi og dermed øget velfærd.

Artiklens case-materiale stammer fra evalueringen  af  den  del  af  idrætsprojekterne  for  de vanskeligt stillede børn, der blev udbudt som et ph.d.-studie. Evalueringen gennemførtes for Kulturministeriet i perioden 2006-2009. Den efterfølgende  sociologiske  analyse  af  materialet er at finde i ph.d.-afhandlingen Idrætsforeningers velfærdspotentiale: En sociologisk analyse af sammenhængen mellem velfærdspolitik, social kapital og socialt entreprenørskab i 21 idrætsprojekter for vanskeligt  stillede  børn .  Afhandlingen  blev  forsvaret i marts 2011.

## BAGGRUND OMKRING PULJEMIDLERNE OG DE UDVALGTE CASES

Idrætsprojekter  for  vanskeligt  stillede,  overvægtige børn og unge blev udbudt i 2006 inden for  rammerne  af  den  organiserede  frivillige idræt.  34  projekter  for  overvægtige  børn  og unge blev støttet, og evalueringen af disse projekter  udbød  daværende  kulturminister  Brian Mikkelsen som et ph.d.-studie. De 34 projekter modtog støtte på mellem 10.000 kr. og 1.200.000 kr. i en periode på mellem et og tre år mellem september  2006  og  juni  2009.  Puljen  støttede desuden  projekter  for  anbragte,  etniske,  mindrebemidlede  og  handicappede  børn  og  unge for en samlet sum af 40 mio. kr.

De tre projekter, der er udvalgt som cases i artiklen, har nogle væsentlige fællestræk: De har en treårig løbetid og en forankring i jyske landsbyidrætsforeninger  inden  for  et  område,  der strækker  sig  geografisk  fra  landsbyen  Bækmarksbro i Vestjylland over Durup i Nordsalling for  at  ende  i  Hvilsom  i  Vesthimmerland.  Foreningerne er beliggende i områder, der er relativt sammenlignelige socio-økonomisk og infrastrukturelt.  Såvel  Vestjylland  som  Salling  og Himmerland er områder, der er præget af fraflytning, lav befolkningstæthed, få arbejdsplad- ser,  arbejdsløshed,  landsbyskolelukninger,  lav uddannelseskapital, begrænset økonomi, begrænset offentlig transport, få fritidstilbud for børn og unge og få foreninger. Transport udgør en barriere for foreningsdeltagelse i disse områder.  Blandt  befolkningerne  i  disse  områder  er der stigende overvægt og få sundhedstilbud.

Alle  tre  projekter  er  udformet  og  søgt  af stærkt engagerede projektejere, der i foreningsengagementet forener et stærkt socialt og lokalt engagement.  Alle  tre  projekter  kan  betragtes som relativt succesfulde:  Tangsøe Forenede Sportsklubber  har  fastholdt  25  børn  og  unge (25% af deltagerne), Nordsalling Bokseklub har fastholdt 17 børn og unge (40 % af deltagerne), og  IF  KVIK, Vesthimmerland  har  fastholdt  20 børn  (100  %  af  deltagerne).  Projekterne  har 5-9-årige,  10-13-årige  og  14-17-årige  som  målgruppe. De er støttet med henholdsvis 1.005.000 kr.,  90.000kr.  og  114.300  kr.  I Tangsøeprojektet er prisen pr. fastholdt barn således 40.000 kr., i Nordsalling er prisen pr. fastholdt barn 6.000 kr. pr. barn, og i Vesthimmerland er prisen pr. barn 5.700 kr. (cirkatal).

Projekternes  opgaveforståelser  afspejler  foreningernes identifikationer af de barrierer, der er for målgruppens foreningsdeltagelse.

## CASE TANGSØE FORENEDE SPORTSKLUBBER

Den første case, herefter kaldet case Tangsøe, er et projekt for alle puljens aldersgrupper, men i praksis er deltagerne mellem 8 år og 14 år. Projektdeltagerne er rekrutteret gennem den lokale  sundhedsplejerske og gennem avisannoncer, og da oplandet er stort, kommer en del af deltagerne  langvejs  fra.  Foreningen  har  lokaler  i landsbyen Bækmarksbro.

Puljens opdeling i aldersdifferentierede grupper  med  forskellige  aktiviteter  eksisterer  ikke på dette projekt. Efter seks måneder slutter de- res projekt, og nye deltagere starter. Samlet set har 67 børn deltaget på hold af seks måneders varighed. Projektets opgaveforståelse, hvori projektets  mål  betragtes  som  øget  sundhed  i form af vægttab, øgede bevægekompetencer og større viden om sund kost, kategoriserer i analysens  institutionsmodeltænkning  projektet  som et sundhedsprojekt. Opgaveforståelsen betyder, at  indsatsen  (projektet)  har  en  instrumentel sundhedstilgang  til  både  aktiviteter,  deltagere og forældre, der i praksis betyder, at der til at varetage projektet ansættes en fysioterapeut og en diætist uden tilknytning til foreningen til at tilrettelægge det, der i projektdokumentet kaldes  »træningsrelaterede  aktiviteter«  (Michelsen la Cour, 2009, s. 104). De to sundhedsprofessionelle har et tæt samarbejde med forældrene, de  fører  sundhedssamtaler  med  forældre  og børn, kontrolvejer jævnligt børnene og gennemfører kostaftener i det lokale skolekøkken.

Projektejeren er medlem af Lemvig socialudvalg samtidig med, at han er direktør for Tangsøe  Forenede  Sportsklubber.  Projektorganiseringen foregår på et særligt hold, der kører uden kontakt til andre hold eller foreningen i det hele taget, og projektet forankres ikke i foreningen efter endt projektperiode.

## CASE NORDSALLING BOKSEKLUB

Den anden case, herefter kaldet case Nordsalling Bokseklub, har en opgaveforståelse, der oprindeligt ligger tæt op ad case Tangsøes. Man vil veje børnene efter træning og fokusere på vægtreducerende træningsaktiviteter, men tilgangen opgives af to årsager: Børnene føler sig ubehageligt  tilpas  ved  det,  og  projektejerne  møder modstand  mod  tilgangen  internt  i  foreningen. Konflikten  omkring  tilgangen  afsluttes  ved,  at de oprindelige projektejere trækker sig fra projektet og afløses af andre af foreningens aktive.

Projektets målgruppe er de 10-13-årige og de 14-17-årige, og det har stor tilslutning. Der har dog ikke været tale om et rekrutteringssamarbejde med sundhedsprofessionelle i lokalområdet.  Nordsalling  Bokseklub  har  ikke  kunnet skabe et samarbejde med den lokale sundhedsplejerske, da denne ikke har reageret på klubbens henvendelser, og klubbens rekruttering af 63 deltagere er foregået gennem en stor målrettet  foreningsindsats  og  gennem  annoncering  i den lokale avis.

Da projektet er forankret i en bokseklub, er aktiviteterne tilrettelagt som boksetræningsaktiviteter, der indebærer krævende fysisk konditionstræning  samt  bokseteknisk  træning.  Projektet fastholder 25 deltagere (40 %) og fortsætter efter endt projektperiode som et permanent hold i foreningen. Forældrene har ikke kunnet inddrages.

## CASE IF KVIK

Den tredje case, herefter kaldet case IF KVIK, er  et  projekt  for  de  5-9-årige.  Projektet  er  forankret på den lokale skole, hvis lokaler ligger i forlængelse  af  den  lokale  Skolefritidsordning (SFO). Foreningen KVIK dækker tre landsbyer i et  område,  hvor  den  lokale  skole  er  lukket. KVIK er efter skolelukningen den eneste organiserede ramme, der tilbyder sociale aktiviteter i lokalsamfundet.

Projektets  opgaveforståelse  har  både  et  socialt og et fysisk sigte: Gennem fysisk aktivitet skal børnene opnå forbedrede fysiske og sociale kompetencer,  der  skal  føre  til  et  permanent medlemskab  af  den  lokale  idrætsforening  og forbedrede sociale relationer. Træningen er legepræget og vægter træning af de sociale kompetencer, der er nødvendige for at indgå i legefællesskaber  med  andre  børn.  Der  arbejdes bevidst  med  børnenes  evne  til  at  samarbejde, acceptere regler og andres behov samt fysiske kompetencer i form af motorisk træning, koordination og boldtræning.

Aktiviteterne  i  idrætsprojekterne  for  vanskeligt  stillede, overvægtige børn spændte vidt. Her et billede fra et projekt i Viborg. (fotograf: Lone Simonsen)

Rekruttering er foregået på to måder: Instruktørerne  er  både  idrætslærere  på  skolen  og  instruktører  i  KVIK.  Med  deres  professionelle kendskab til de lokale børn har de kunnet rette henvendelse  direkte  til  dem,  der  falder  inden for  projektets  målgruppe.  Rekrutteringen  er derudover foregået i et samarbejde med sundhedsplejersken,  der  har  kunnet  formidle  kontakten mellem skole, forening og hjem. Der rekrutteres  i  perioden  20  børn,  og  de  fastholdes alle  efterfølgende  på  et  permanent  hold.  Projektet inddrager forældrene.

Instruktørerne har ikke bare en dobbeltrolle i forhold til lokalsamfundet, den ansvarlige projektejer har kontakt til det lokale byråd i Mariager Fjord Kommune. Projektejeren tager efter endt projektperiode initiativ til  et  nyt  projekt for vanskeligt stillede børn og bruger sit kendskab til Mariager Fjord Kommunes socialudvalg til at fortsætte indsatsen.

## METODE

Metodisk bygger evalueringen på et dokumentstudie, der sammen med Kulturministeriets mål for  puljen  medvirker  til  at  udvikle  projektets evalueringsparametre. Studiets dataindsamling er gennemført som kvalitative, semistrukturerede interviews med henholdsvis projektejere og sundhedsprofessionelle,  som  fokusgruppeinterviews med forældre og pårørende til deltagerne på projekterne og som individuelle samt fokusgruppeinterviews med børnene. Alle interviews er foregået 'on location' i foreningerne i forbindelse med træning eller madaftener. Besøgene involverede deltagerobservation og observerende deltagelse, ligesom deltagelse i madaftener (case Tangsøe) gav mulighed for at gennemføre uformelle  samtaler  med  forældre  og  børn  omkring kvalitative aspekter i projekterne.

I  evalueringsfasen  indgik  flere  erfaringsdannelsesseminarer,  hvis  formål  var  at  afdække, hvori udfordringerne i forhold til at opfylde projektmålene  bestod.  Projektejernes  møde  med hinanden  førte  til  en  erfaringsudveksling  projektejerne  imellem.  Erfaringsudvekslingsseminarerne medvirkede til at skærpe evalueringskriterierne og skabe de efterfølgende tematiske overvejelser for den sociologiske analyse (Stake, 2005, s. 449).

Afhandlingens sociologiske analyse er bygget op omkring evalueringsstudiets afledte hypoteser. På baggrund af en temabaseret, datadreven case-analyse (Stake, 2005, Neergaard, 2007), bliver det muligt at skabe et komparativt grundlag for analysen af hypoteserne.

Datamaterialet underkastes først en kodning, der fører til en opbygning af matricer, der fortættes og fører til »en anden ordens begrebsliggørelse af data« (van Maanen, 1979) og opbygning  af  displays.  Displayopbygningens  analytiske  begrebsliggørelse  er  teoretisk  begrundet (Miles og Huberman,  1994, Dahler Larsen, 2002). Herved opnås temaer, der kan bygge bro mellem teoretiske konstruktioner, hypoteser og empiriske iagttagelser (Michelsen la Cour, 2010, s. 94).

## KOBLINGEN TIL EN STØRRE SAMFUNDSMÆSSIG FORSTÅELSE AF INDSATSEN

Datamaterialet fra evalueringen af dette mulighedsrum fører til tre hypoteser, der i analysen bruges  til  at  undersøge,  om  idrætsforeninger kan betragtes som socialt ansvarliggjorte, intermediære  instanser  (Durkheim,  2000,  Rasborg, 1998) i et revitaliseret civilsamfund og dermed som  et  udtryk  for  det  associative  demokrati (Kaspersen og Ottesen, 2001). I det associative demokrati  gør  politiske  tiltag  i  form  af  f.eks. puljer og forsøgsordninger det muligt at skabe (med)styring gennem  civilsamfundsinstitutioner - intermediære instanser. Det antages, at de er tættere på lokale problemer og bedre, billigere og mere effektivt kan skabe relevante løsninger af styringsproblemer (som f.eks. den stigende overvægt eller den stigende marginalisering  af  vanskeligt  stillede  grupper  (Rasborg, 1998)). De intermediære instanser betragtes af Juul som udtryk for »individers værdier, idealer og mål« (2003, s. 34), der gennem de intermediære  instanser  bliver  til  kollektiv  bevidsthed gennem  opdragelse, uddannelse og moralsk normdannelse (værdier) og dermed til en social integrationsstrategi (Michelsen la Cour, 2010, s. 110).

Det leder til den anden hypotese, at de intermediære  instansers  integrationsstrategier  byg- ger på et forbrug af social kapital, der kommer især vanskeligt stillede grupper til gode. Projekterne giver dem en chance for at blive »værdifulde  borgere«,  når  de  kommer  med  noget  af værdi til foreningerne (medlemskabet). Den sociale  orientering  hos  projektejerne,  der  dokumenteres i datamaterialet, kan betragtes som en objektgjort solidaritet (Michelsen la Cour, 2010, s. 187) forankret i en intermediær organisering. Dean (1996) kalder det en refleksiv social orientering mod lokalsamfundet og dets mindre ressourcestærke medlemmer.

Dette  teoretiske  perspektiv  åbner  et  tredje perspektiv, nemlig den civile adfærd, 'civicness' og 'civility' (Evers, 2009, Dekker, 2009), der som et direkte produkt af synergien mellem en medierende offentlig sfære (Evers, 2009, s. 239), et intermediært offentligt rum (Evers 1995, s. 160) og  hele  den  associative  tradition  i  Danmark (Kaspersen og Thorsager, 2009) bidrager til lo- kalsamfundenes  og  velfærdsstatens  sammenhængskraft.

Til  sammen  skaber  disse  teoretiske  tilgange en  analyseramme  for  projektejernes  metodevalg, der gør det muligt at argumentere for tre institutionelle modeller .

## ANALYSE

De parametre, der anvendes til at skabe tre institutionelle modeller, er fremkommet som en konsekvens af en række forskelle i metoder i forhold til  at  indfri  puljens  mål.  Forskellene  fremkommer ved at sammenligne de særlige metoder, foreningerne har brugt i forhold til at rekruttere og fastholde de vanskeligt stillede målgrupper, foreningernes forståelse og fremtidsvisioner inden for  arbejdet  med  særlige  målgrupper  og  projektejernes særlige forudsætninger. Der er således ikke alene forskelle i opgaveforståelsen mellem de tre projekter, men der er også væsent- lige forskelle i de anvendte metoder i forhold til rekruttering, projektindhold og -forløb, opgaveperspektiv,  forekomsten  af  'cross  over'  mellem en professionel i en lokal institution og den foreningsfrivillige samt i forhold til metoder i samarbejdet  med  sundhedsprofessionelle  eller  andre velfærdsprofessionelle.

Figur 1. Matrice - beskrivende datasæt

| Enhed 1                                   | Enhed 2             | Enhed 3   | Enhed 4                | Enhed 5                              | Enhed 6                        | Enhed 7                     | Enhed 8    | Enhed 9    | Enhed 10            | Enhed 11                       | Enhed 12              | Enhed 13                         |
|-------------------------------------------|---------------------|-----------|------------------------|--------------------------------------|--------------------------------|-----------------------------|------------|------------|---------------------|--------------------------------|-----------------------|----------------------------------|
| Cases                                     | målgruppe           | varighed  | type af aktiviteter    | samarbejds- partner ved rekruttering | børnefaglig cross over         | organisations- cross over   | perspektiv | deltagelse | fastholdelse %andel | projekt i forenings- netværk   | forældre- inddragelse | projektejers- sociale engagement |
| 1. Tangsøe Forenede Sportsklubber landsby | 5-9år + 10- 13år    | 3 år      | leg, sund- hed, kost   | kommunal cross over + annoncering    | ingen børne- faglig cross over | kommu- nal cross over       | kort       | 67         | 17 udgør 25%        | udenfor lønnet ekstern udfører | ja                    | stort                            |
| 2. Nordsalling Bokseklub landsby          | 10- 13år + 14- 17år | 3 år      | vifte, vand, sund- hed | svagt sam- arbejde, an- noncering    | ingen børne- faglig cross over | ingen kommu- nal cross over | langt      | 63         | 25 udgør 40%        | indenfor                       | nej                   | stort                            |
| 3. IF KVIK Himmerland landsby             | 5-9år               | 3 år      | vifte                  | kommunen                             | lokal idræts- lærer            | lokal skole- cross over     | langt      | 20         | 20 udgør 100%       | indenfor                       | ja                    | stort                            |

Datamaterialets  beskrivende  datasæt  fra  de tre cases kodes i forhold til deres betydning for opfyldelse af målene i projekterne. Det drejer sig dels om metoder til rekruttering og fastholdelse, men også om andre fund, der fører til opfyldelse af målene, f.eks. relationer i lokalsamfundet,  professionelle  kompetencer  og  socialt engagement.  Datamaterialet  organiseres  dernæst ind i en matrice, der er opbygget som et koordinatsystem med 13 enheder (se fig. 1). Forudsætningen for at fremstille data i en matrice er, at matricen fremstiller hele det beskrivende datasæt (Dahler-Larsen, 2002, s. 32). Projekterne indsættes på den lodrette akse. Datamaterialet,  organiseret  i  enheder,  der  repræsenter  et tema, indsættes på den vandrette akse.

## UDDYBNING AF KARAKTERISTIKA FOR REKRUTTERING

Det er væsentligt for rekrutteringen af især aldersgruppe 1 (5-9 år) og 2 (10-13 år), om foreningen  organisatorisk  (gennem  projektejeren)  er forbundet eller kan forbindes med kommunale børneinstitutioner. Om den kan indgå i et samarbejde med professionelle uden for foreningen -  sundhedsplejerske,  SFO-pædagog eller lærer - og dermed overskride de organisatoriske rammer for børns fritid. Enhederne 5, 6 og 7 rummer  data,  der  bekræfter  dette:  Projektejerne samarbejder tværorganisatorisk (enhed 5), projektejerne har en børnefaglighed, der forbinder dem med et pædagogisk netværk uden for foreningen (enhed 6), og projektejerne samarbej- der med institutioner i lokalsamfundet (enhed 7). De foreninger, der hverken har samarbejdet på  tværs  eller  været  svagt  organisatorisk  forbundet  med  børneinstitutioner,  har  generelt brugt  lokalaviserne  til  at  annoncere  efter  børnene. De foreninger, der ved at etablere et samarbejde  med  kommunen  omkring  rekruttering har  fået  fat  i  målgruppen,  udviser  associative træk, der kan bruges til at implementere indsatser. De medvirker dermed til at skabe velfærd.

Rekruttering lykkes i de tilfælde, hvor foreningerne

- har samarbejdet inden for eller ud over foreningens rammer
- har organisatoriske kompetencer
- har et langt projektperspektiv
- har en projektejer med en professionel forankring i en organisation
- har et perspektiv på indsatsen, der overskrider foreningsperspektivet
- har en projektejer, der inddrager et børnevelfærdsperspektiv

## UDDYBNING AF KARAKTERISTIKA FOR FASTHOLDELSE

Det  er  væsentligt  for  fastholdelsen  af  især  aldersgruppe 1 og 2, at aktiviteterne er tilpasset målgruppen (enhed 4), om projektejeren har en børnefaglig  baggrund,  der  gør  ham/hende  i stand til at udvikle børnenes sociale kompetencer  (enhed  6),  og  om  børnene  gennem  projektejeren forbindes med foreningens netværk (enhed 11) (se fig. 2 på næste side). Det er også væsentligt, at målgruppen har fået tilbudt særlige hold med særlige aktiviteter (enhed 5). De foreninger,  der  har  ansat  en  udefrakommende instruktør, har ikke fået forbundet børnene med foreningens  netværk. Væsentligt  er  derfor,  om projektejeren  er  rekrutteret  fra  foreningens eget netværk, ligesom det er væsentligt, om projektejerens engagement kan »bære« de udfordringer, der er forbundet med den særlige målgruppe - samspillet mellem social udsathed og manglende  kompetencer,  fysiske  som  sociale. Her er pædagogiske kompetencer væsentlige i forhold til at indfri målene i puljen.

Fastholdelse lykkes i de tilfælde, hvor foreningen

- har lavet aktiviteter baseret på leg, ikke træning
- har haft pædagogiske kompetencer
- har  lavet  særligt  tilpassede  aktiviteter  på særlige hold
- har haft et langt tidsperspektiv
- hvor projektejeren er en del af foreningens netværk

Displayet nedenfor repræsenterer en fortætning af  de  beskrivende  data  og  interviewdata  i  forhold til de tre teoretiske perspektiver (figur 2). I displayet  sammenholdes  de  beskrivende  data med  data  fra  interviews  og  fokusgruppeinterviews  og  organiseres  i  enheder  med  nedenstående  data  information,  og  der  finder  en  analytisk  fortætning  af  data  sted,  fremstillet  i  et display med otte enhe  der. De otte enheder præsenteres her:

Figur 2. Display

|                                                                             | Enhed 1                                 | Enhed 2                                                         | Enhed 3                     | Enhed 4                 | Enhed 5                                        | Enhed 6                              | Enhed 7                                  | Enhed 8                                                                 |
|-----------------------------------------------------------------------------|-----------------------------------------|-----------------------------------------------------------------|-----------------------------|-------------------------|------------------------------------------------|--------------------------------------|------------------------------------------|-------------------------------------------------------------------------|
| karakte- ristika og model-træk                                              | projekt- perspektiv                     | samarbejds- relationer ved rekrut- tering                       | organisa- tions- cross over | institutionel effekt    | professionelt forenings- børnefamilie- netværk | børne- professionel kompetence       | aktør- karakteristika                    | syntese                                                                 |
| 1. Tangsøe Forenede Sportsklub- ber Den sund- heds- institutionel- le model | langt ekstraor- ganisatorisk perspektiv | professionel opgave- løsning                                    | cross over                  | forandrings- potentiale | ingen cross over                               | ingen børne- professionel kompetence | ansat udefra refleksiv solidaritet       | lille »skæbne«- netværk velfærd gn. individuel sundhed                  |
| 2. Nordsal- ling Bokse- klub Den civilsam- fundsinsti- tutionelle model     | langt tvær- organisato- risk perspektiv | horisontale samarbejds- relationer grundet svag kommunal støtte | ingen cross over            | forandrings- potentiale | mangler forenings- børnefamilie- netværk       | ingen børne- professionel kompetence | forenings- ildsjæl refleksiv solidaritet | stærkt netværk = forenings- fællesskab                                  |
| 3. IF Kvik Den vel- færds- institutio- nelle model                          | langt tværorga- nisatorisk perspektiv   | vertikale tværorgani- satoriske relationer                      | cross over                  | forandrings- potentiale | professionelt forenings- børnefamilie- netværk | børne- professionel kompetence       | social entreprenør refleksiv solidaritet | høj grad af profes- sionalisme + svagt netværk = velfærd gn. fællesskab |

## KONKLUSION

De  tre  teoretiske  perspektiver  giver  sammen med datamaterialet anledning til at udarbejde tre institutionelle modeller. Modellerne bygger på de organisatoriske træk, projektets metoder viser, at de enkelte foreninger har. Ligeledes er modellerne bygget op over sammenfald i og afvigelser  mellem  karakteristika  i  forhold  til  de valgte teoriperspektiver. Syntesen mellem hypoteser,  teori  og  empiri  danner  grundlag  for  at skabe følgende tre institutionelle modeller:

1.  Den velfærdsinstitutionelle model
2.  Den civilsamfundsinstitutionelle model
3.  Den sundhedsinstitutionelle model

I forhold til rekruttering er det i et velfærdspolitisk perspektiv interessant at skelne mellem tre forskellige modeller. Det er det, når den velfærdsinstitutionelle model mobiliserer tværgående netværker  med  kommunale  organisationer,  og børnene får adgang til og bliver en del af foreningens og civilsamfundets netværk. Indsatsen har professionelle træk.

Det er også velfærdspolitisk interessant, når den  civilsamfundsinstitutionelle  model mobiliserer netværket internt i foreningen for at rekruttere børnene, fordi børnene bliver en del af foreningens netværk, og netværker kan virke som værn  mod  sociale  problemer.  Indsatsen  kan have professionelle træk.

Det  er  også  velfærdspolitisk  interessant  at sammenligne med konsekvensen af, at den sundhedsinstitutionelle  model samarbejder  med  en lønnet medarbejder, der er rekrutteret uden for foreningens  netværk.  Indsatsen  er  ikke  netværksbunden, og børnene kommer derfor ikke ind i foreningens netværk. Indsatsen er professionel og fastholder børnene i en identitet som overvægtige, ikke som idrætsudøvere. Men ind- satsen fører alligevel til fastholdelse og kan skabe øget sundhed for den enkelte familie.

I forhold til fastholdelse er det i et velfærdspolitisk  perspektiv  interessant  at  skelne  mellem tre forskellige modeller. Det er det, fordi der inden for rammerne af den velfærdsinstitutionelle model skabes velfærd, når foreningen er i stand til  at  skabe  adgang  for  overvægtige  børn.  Dermed skabes der adgang for  vanskeligt  stillede familier og deres børn, og foreningerne er velegnede til  at  indgå  i  statslige  styringsbestræbelser. Disse foreninger skaber netværker på åbne civilsamfundsbetingelser - solidaritet og tillid og de repræsenterer  det  ansvarliggjorte civilsamfund. Foreningerne er åbne og netværksskabende og samarbejder vertikalt med stats  lige institutioner. Den sociale kapital, der gør indsatsens  velfærdsmagere til  succesfulde  skabere  af social  kapital,  forbruges  gennem  synergi  mellem  staten  og  foreningerne/projektejeren,  og aktørernes relationer kan betegnes som indlejrede  i  hinanden  eksemplificeret  i  det,  jeg  har kaldt  'cross  over':  De  er  både  forankret  i  civilsamfundets  institutioner  og  i  lokalområdets offentlige  institutioner.  Der  ligger  et  stort  velfærdsstyringspotentiale i den velfærdsinstitutionelle  model.  Aktørens  refleksive  solidariske perspektiv overskrider det afgrænsede foreningsfællesskab, det er præget af et engagement i forhold  til  børns  trivsel  generelt,  og  aktøren  har kompetencer til at skabe tillid i målgruppen. Børnene ses som medlemmer.

Inden for rammerne af den civilsamfundsinstitutionelle model skabes også velfærd, men først og fremmest velfærd inden for fællesskaber og ikke  mindst  for  det  afgrænsede  og  specifikke fællesskabs  skyld.  Foreningernes  korporative (lukkede)  træk  er  fremtrædende,  deres  samarbejds  relationer er udpræget intra-organisatoriske og horisontale. Aktørernes solidariske per- spektiv er indskrænket af foreningsperspektivet, hvilket ikke er en kvalitativ forringelse, men en begrænsning i forhold til målgruppen. Aktørerne i den civilsamfundsinstitutionelle model udfører en velfærdsstatslig opgave ved at skabe og styrke  børnefællesskaber,  men  indsatsen  udføres i horisontale netværker, og det forbliver ubekræftet,  om  det  styrings  mæssige  potentiale  er stort nok til at gøre foreningsmagerne til stabile velfærdspartnere. Børnene ses som medlemmer.

Inden for rammerne af den sundhedsinstitutionelle model udføres også en velfærdsstatslig styringsopgave, og også her skabes velfærd for den enkelte familie. Her er fællesskabet ikke målet. De  to  sundhedsprojekter  inddrager  ikke  civilsamfundets netværker, og effekten er ikke at skabe solidaritet og tillid. Sundhedsprojekterne bruger leg og fysisk træning, ligesom en del af de andre projekter, og har et væsentligt individuelt sundhedsfokus, der i det ene projekt udmøntes i individuelle handleplaner, kostplaner, kontrolvejning  af  børnene,  sundhedssamtaler med forældrene og kostvejledning. Fokus er på den  individuelle  sundhed,  på  forældreinddragelse  og  på  forebyggelse  gennem  information. Børnene ses som klienter.

Projekternes mål var at skabe adgang til og permanent medlemskab af idrætsforeninger for vanskeligt  stillede,  overvægtige  børn  og  unge. Det  er,  som  analysen  viser,  på  forskellige  baggrunde lykkedes, men lige så vigtigt er det, at projekterne skaber en politisk understøttelse af den solidariske adfærd i civilsamfundets institutioner og inddragelse af den enkelte borgers forholden sig til civile dyder som medansvar, solidarisk adfærd og social integration.

Den sociologiske analyse af de forskellige metoder, foreningernes projektejere anvender i op- gaveløsningen, viser, at metoderne adskiller sig ikke  bare  i  forhold  til  rekruttering  og  fastholdelse af målgruppen, men også i forhold til samarbejdet med velfærdsprofessionelle. Velfærdspolitisk kan modellerne bruges til at målrette et fremtidigt  samarbejde  mellem  velfærdsstaten og den frivillige foreningsorganisering.

## LITTERATURLISTE

Dahler-Larsen, P. (2002). At fremstille kvalitative data. Odense: Odense Universitetsforlag.

Dean, J. (1996). Solidarity of Strangers. University of California Press.

Dekker, Paul (2009). »Civicness: From Civil Society to Civic Services«. Voluntas 20(2), 220-239.

Durkheim, E. (2000[1902/1930]). Om den sociale arbejdsdeling. København: Hans Reitzels Forlag.

Evers, A. (1995). »Part of the Welfare Mix: the third sector as an intermediate area«. Voluntas 6(2), s. 159-182.

Evers, A. (2009). » Civicness and Civility: Their Meanings for Social Services«. Voluntas 20(2), s. 239-259.

Hegland,  T. J. (2001). Samfundsmæssige  ændringsstrategier  via  lokale  forsøg/eksperimenter . Aalborg: Aalborg Universitetsforlag.

Hirst, P.  (1994). Associative  Democracy. Cambridge: Polity Press.

Ibsen, B. (2006b). Foreningslivet i Danmark .  SFI 6, s.18.

Ibsen, B. &amp; Eichberg, H. (2006). Dansk idrætspolitik  -  mellem  frivillighed  og  statslig  styring. København: Idrættens Analyseinstitut.

Juul, S. (2003). Modernitet, velfærd og solidaritet. En undersøgelse af danskernes moralske forpligtelser . København: Hans Reitzels Forlag.

Kaspersen L. B. &amp; Ottesen, L. ( 2001). »Associationalism for 150 Years and Still Alive and Kicking: Some Reflections on Danish Civil Society «. I: P . Hirst &amp; V. Bader (red.) Associative Democracy :  The Real Third  Way.  London:  Frank  Cass, s.105-130.

Kaspersen L. B. &amp; Thorsager L. (2009). »Det associative demokrati«. I: Klassisk og moderne politisk teori . København: Hans Reitzels Forlag.

Michelsen la Cour, A. (2009) Virker det? Og I givet fald  hvorfor? Evalueringsrapport,  Københavns Universitet Institut for Idræt.

Michelsen  la  Cour,  A.  (2010). Idrætsforeningers velfærdspotentiale. En sociologisk analyse af sammenhængen mellem velfærdspolitik, social kapital og socialt entreprenørskab i 21 idrætsprojekter for vanskeligt stillede børn. Ph.d.-afhandling, Københavns Universitet, Institut for Idræt.

Miles, M. B. &amp; Huberman, A. M. (1994). Qualitative Data Analysis . 2.udg. London: SAGE.

Neergaard, H. (2007). Udvælgelse af cases i kvalitative undersøgelser . Samfundslitteratur.

Pilgaard, M. (2008). Danskernes motionsog sportsvaner  2007 .  København:  Idrættens  analyseinstitut.

Rasborg, K. (1998). »Velfærdsstaten og det revitaliserede samfund«. I: A. Greve (red.) Sociologien  om  velfærd  -  gensyn  med  Emile  Durkheim. Roskilde: Roskilde Universitetsforlag.

Stake, R. (2005). »Qualitative Case Studies«. I: N. K. Denzin &amp; Y. S. Lincoln (red.) The Handbook of Qualitative Research . London: SAGE.

van Maanen, J. W. (1979). »The Fact of Fiction in Organizational Ethnography« . Administrative Science Quarterly , 24, s. 539-611.

## NOTER

1. Kulturministeriets pulje »Idrætsprojekter for vanskeligt stillede børn og unge«, 2006.
2. 83 % af alle 7-15-årige dyrker ifølge en undersøgelse organiseret eller selvorganiseret idræt (Pilgaard, 2008).