Den bærbare musikafspiller – Et studie af Walkman'en
Forfattere: Stine Jochumsen
Tidsskrift: prototyper (2018-06-15)

## Den bærbare musikafspiller - Et studie af Walkman'en

## Stine Jochumsen

Bærbare musikenheder - og dermed også bærbar lyd - er overalt i vores digitaliserede verden, men sådan har det ikke altid været. De bærbare afspillere er i det 20. og 21. århundrede blevet mere og mere mobile frem til i dag, hvor vi stort set alle har dem i lommen som en forlængelse af os selv. Denne udvikling spiller Walkman'en en stor rolle i, da det var den første afspiller, der nåede ud til rigtig mange, og som kunne klikkes på buksekanten.

Mp3-afspilleren bliver i perioden 2001-2003 ofte synonym med iPod, tabletten med iPad, og i dag er en smartphone ofte af omtale lig med en iPhone. På samme måde som Apple dominerer markedet for bærbare afspillere, og har gjort det i de sidste 15 år, er dette også tilfældet med Sonys Walkman i 80'er og 90'erne. I 80'erne er det Sony,  der  er  størst  indenfor  bærbar  musik.  Der  var  andre  mærker,  der  kom  med lignende produkter, men de fik aldrig samme gennemslagskraft - formentlig også fordi de alle bare blev kaldt Walkman. Navnet Walkman er et varemærke og må derfor kun benyttes til at omtale en Sony Walkman, men det blev et universelt begreb (du Gay, 1997, s. xi) og en fællesnævner for andre bærbare kassettebåndafspillere. De fleste kender Sony-brandet og dets produkter, og er man født før slut 1980'er eller start 90'erne,  kender  man  også  Walkman  'en.  'Det  var  Walkman'en,  som  stod  for lydsporet til de flestes teenageliv' (Zøllner, 2010).

Mange har beskrevet historien om Walkman'en, dens tilblivelse og den rolle, den har spillet. Men i de senere år - også efter den er sat ud af produktion - har Sony Walkman fået  en  opblomstring  og  flere  tager  den  og  kassettebåndende  til  sig  igen.  Denne tendens er dog ikke noget, der i akademiske historiske tekster bliver berørt som sådan. Derfor  er  det  spændende  at  se  nærmere  på  Walkman'en  -  herigennem  også kassettebåndet og hvilken rolle disse spiller i dag.

## Problemformulering

På  baggrund  af  ovenstående  indledning  er  formålet  med  denne  opgave  at  belyse forskellige  fortællinger  af  Sony  Walkman'en  som  en  bærbar  musikafspiller  og herefter undersøge, hvilken rolle den spiller i vores designhistorie. Til sidst vil jeg diskutere Walkman'en i forhold til retro-begrebet. Jeg diskuterer, hvorfor der ikke er en  uddybende  eller  nyere  designhistorie  om  Walkman'en;  hvordan  en  sådan  kan skrives, og hvilken rolle kildekritik spiller i historieskrivning. Opgaven vil primært bestå  af  læsninger  af  forskellige  fortællinger  af  Walkman'en,  hvorefter  jeg  vil undersøge, hvilken rolle Walkman'en har i samtiden.

## Bærbar lyd

I dette afsnit vil jeg redegøre for begrebet bærbar lyd (mobile sound) ud fra relevant litteratur. Det drejer sig om 'The Oxford Handbook of Mobile Music Studies' (2014) af  Samantha  Gopinath  og  Jason  Stanyek.  Derudover  indeholder  afsnittet  en  kort historisk  gennemgang af bærbare musikafspillere. Denne laver jeg på baggrund af Anne  Mette  Becks  udledning  af  bærbar  lyd  i  serien  'Digital  Kulturhistorie'  på elektronista.dk.

## Gopinath &amp; Stanyek

Bærbar musik, eller 'mobile music', og mobilitet er de emner, som Sumanth Gopinath og Jason Stanyek udforsker i bogen The Oxford Handbook of Mobile Music Studies . De lægger ud med at beskrive dette helt kort på følgende måde: 'refers, quite simply, to the capacity of a commodity to be transported, relocated, and used outside the home (Gopinath &amp; Stanyek, 2014, s. 7).

I  denne  bog  anvender  de  kilder  som  Hosokawa  -  der  har  flere  synspunkter,  de  er uenige i - til at give deres egen mening til kende. De er kritiske overfor påstanden om, at  Walkman'en er ophav til dét at kunne lytte til musik overalt - altså bærbar lyd (Gopinath  &amp;  Stanyek,  2014,  s.  6).  Bogen  forholder  sig  kritisk  til  artiklen  'The Walkman  effect'  af  Shuhei  Hosokawa  (1984),  da  hans  brug  af  begrebet  på  latin 'mobile musica' ifølge bogen er en tvetydig betegnelse og derfor bør kaldes under den engelske  betegnelse  'mobile  music'  i  stedet  for.  Denne  tvetydighed  eller  måske nærmere dobbeltbetydning får Hosokawa ifølge dem ikke bearbejdet. Han tager dog fat  i  nogle  vigtige  problemer i feltet for at studere bærbar musik: 'This seemingly straightforward definition points to a number of crucial concerns of the field of mobile music  studies:  the  relationship  between  human  and  nonhuman,  transportation  and movement, spatial traversal and defined locations, ownership and control' (Gopinath &amp; Stanyek, 2014, s. 5).

Et  andet  perspektiv,  de  tager  fat  på,  er  den  -  ifølge  dem  -  misforståelse,  at  lyd  og herigennem musik var stationært, før de små bærbare afspillere kom på banen: 'An uncritical observer might assume that before the advent of portable miniaturized sonic devices, music and sound were tethered to specific spaces and places - that they were essentially static.' (Gopinath &amp; Stanyek, 2014, s. 2). Denne opfattelse er de i bogen grundlæggende uenig i og finder det historisk ukorrekt. Det er vigtigt at have styr på historien, der kommer før disse små apparater, før man begynder at undersøge dem (Gopinath &amp; Stanyek, 2014, s. 2).

## Bærbare musikafspillere

Rejsegrammofonen udkommer i 1913 og er den første bærbare musikafspiller;  en efterfølger til  grammofonen  indbygget  i  en  kuffert,  og  dermed  bliver  lyden transportabel om end ikke så handy at transportere. Bærbar lyd har altså mere end 100 år  på  bagen.  I  1947  bliver  der  ved  opfindelsen  af  transistoren  og  derigennem udviklingen  af  lommetransistorradioen  virkelig  tale  om  bærbar  lyd  (Beck,  2011). Herefter er transistoren og lommetransistoren ene på markedet i flere år og mange mærker  laver  en  version  -  bl.a.  Sony,  Motorola  og  Universal.  Hvis  vi  forbliver  i 'lommeformat', er det efter lommetransistoren, at Sony i 1979 kommer med deres første Walkman (herefter mange generationer af Walkman'en) efterfulgt af Discman og Minidisc. I 2001 kommer Apple med Ipod'en, og det er nu mp3-afspilleren, der præger det bærebare musikmarked - efterfulgt af smartphonen, der bringer os frem til vores samtid. Herunder er dele af udviklingen illustreret ved billeder (fig. 1-5) fra online siden Elektronista (Beck, 2011):

191

Fig. 1: rejsegrammofonen

Fige-cy

ETTE PLATER TISS

STEREO

Fig. 1: rejsegrammofonen

Fig. 2: Regency TR-1: Den første kommercielle lomme-transistor-radio.

Fig. 3 TLS-L2 Walkman

Fig. 4: bærbar afspiller til cd'er

Fig. 4: bærbar afspiller til cd'er

Fig. 5: MP3-afspiller

## Læsninger af Walkman historier

Dette afsnit vil belyse endnu en historiografisk gennemgang - nu af Walkman'en - og her komme ind på, hvad der er fremhævet, og hvad der er udeladt i de forskellige historiefortællinger. De valgte kilder inkluderer bogen Sony Design - Making Modern (2015), Paul du Gay m.fl. Doing Cultural Studies - The story of the Sony Walkman

(1997) samt Jens Martin Skibsted &amp; Sune Aagaards 'Instant Icon - Om produkter der skaber exceptionel værdi og hvordan de bliver til' (2008).

## Deyan Sudjic

Inspektør for Design Museum London, Deyan Sudjic, har skrevet introduktionsafsnittet i bogen Sony Design - Making Modern og er nok en af de få, der kommer med en længere skabelsesberetning om Sony. Qua sin uddannelse inden for design og arkitektur samt sin lange karriere i den museale verden, er han en kilde, der er relevant i forhold til min opgave, men man skal være opmærksom på, at bogen er udgivet af Rizzoli og dele skrevet af Sudjic, men på vegne af Sony. Derfor er Sony medbestemmende i den historiefortælling, der foregår. Og man får et indtryk af en lidt glorificeret udgave af en virksomhedshistorie.

Deyan Sudjic er forfatteren til bogens introduktion og historiske fortælling og fokus i denne  fortælling  er  på,  hvordan  Sony  opstår  og  udvikler  sig  gennem  årene  som designvirksomhed. Walkman'en er i denne fortælling en sidenote i et større narrativ, men giver også et billede af, hvor Sony gerne vil have fokus i deres historie. I sin fortælling tegner Sudjic et billede af en idealistisk Masaru Ibuka, som er fast besluttet på at få sit krigshærgede Japan på fode igen. Dette skal gøres først og fremmest ved at tage sig godt af sine ansatte; sørge for at de ikke sulter og har et ordentligt sted at være, men også ved at gøre alt anderledes end de andre store virksomheder (Rizzoli, 2015,  s.  12).  De  skal  bruge  de  evner,  de  besidder,  til  at  blive  pionérer  i  den teknologiske  verden.  Akio  Morita,  som  blev  medstifter  af  Sony,  har  også  høje ambitioner og sammen udvikler de sig og herigennem virksomheden og får en større og  større  interesse  for  design.  Morita  mener,  at  det  er  design,  der  er  med  til  at bestemme om et produkt bliver en succes eller en fiasko (Rizzoli, 2015, s. 12). De kombinerer japansk modernisme med amerikansk konsumermarked (Rizzoli, 2015, s. 10)  og  kobler  kontemporær  japansk  design  med Sonys  produkter  gennem  ordene: 'simple, lean, compact, black and devoid of references to ancient cultures, cleansed of any kind of nostalgia' (Rizzoli, 2015, s. 10)

Sudjic skriver i bogens introduktionsafsnit om Walkman'en: 'despite its technological innocence, the Walkman caused a significant social shift. Users could withdraw into a private world even while still engaged in negotiating the physical one. (Rizzoli, 2015, s. 9). I denne fortælling findes ikke nogen regulær skabelsesberetning for Walkman'en, selvom mange kilder andre steder skriver om Ibukas vision om opera på en lille  bærbar  afspiller,  han  kunne  tage  med sig.  Dette  skyldes  formentligt,  at denne bog er skrevet i 2015 samt, at Sony taber en retssag til Andres Pavel i 2003 og herefter betaler en erstatningssum og eftergiver retten til at kalde sig opfinderen af den  lille  transportable  kassettebåndafspiller.  Dette  er  ikke  noget,  man  ønsker  at fremhæve.

I stedet lægger Sudjic vægt på den banebrydende måde, hvorpå Sony markedsfører sig; sammenkoblingen af det japanske design og den amerikanske konsumer strategi (Rizzoli, 2015, s. 9). Der findes i teksten én kilde ud over Sudjic selv - nemlig Ettore Sottsass fra bogen Sony Design 1950-1992 fra 1991, som også er en bog udgivet for Sony. Brugen, eller manglen på brug af kilder, er med til at understrege, at dette er en fremstilling af Sonys historie, som Sony ser den og vil have, at andre skal se den. Der er  ikke  nogen  beskrivelse  af  Sony  som  en  virksomhed  i  samtiden.  Der  findes  et historisk  oprids  af,  hvordan  Sony  er  blevet  til  dem,  de  er,  med  et  tilbageblik  på specifikke  produkter,  som  har  haft  personlig  betydning  for  Sudjic.  Dette  skyldes formentlig, at hensigten med bogen er at skrive sig ind som en aktør, der har en vigtig rolle som designer og skaber af produkter på den teknologiske, analoge og digitale designscene. Men det betyder, at der i tilblivelsen af denne tekst er sket flere til- og fravalg, som man må tage højde for i læsningen af denne historie. Sony skriver heller ikke  selv  andet  på  deres  hjemmeside  end  en  kronologisk  gennemgang  af  deres produkter  efterfulgt  af  produktbeskrivelser.  Storytelling  er  altså  ikke  noget,  de beskæftiger sig med på deres hjemmeside, men anvender bøger som førstnævnte til samme formål.

## Doing Cultural Studies

Paul du Gay, Stuart Hall, Linda Janes, Anders Koed Madsen, Hugh Mackay og Keith Negus har i samarbejde skrevet bogen Doing Cultural Studies - The Story of the Sony Walkman . I dette studie af Walkman'en  er  det  den  kulturelle betydning af Walkman'en  samt  analysepotentialet  af  denne,  der  er  i  fokus.  Walkman'en  er  i 80'erne  et  allemandseje  og  har  en  stor  betydning  for,  hvordan  man  færdes  ude  i samfundet, og hvordan man bliver opfattet: 'For a time, the Walkman seemed to be everywhere. Being without one was being of the loop. Not knowing about it was being from another planet' (du Gay et al., 1997, s. xi).

Ovenstående  citat  har  jeg  valgt  at  inddrage,  da  flere  af  deres  kulturelle  studier  af Walkman'en er lavet ud fra dette synspunkt; nemlig, at det bare er noget, man ved, hvad er - eller i hvert fald langt de fleste. Deres historiefortælling handler om, hvordan Walkman'en er noget nyt og om, hvordan folk på en hidtil uset måde tager den til sig overalt dvs., den bliver bærbar på en ny måde: 'the Walkman is generally credited with making recorded music portable in a new way, allowing its users to immerse themselves in private worlds of entertainment in public - on the metro, in the bus, or on the beach, for instance. It  was regarded as shifting the boundaries between the public and the private, and it helped spark new consumption patterns that challenged some of the traditional practices of the music industry' (du Gay et al., 1997, s. xi). Dette  citat  beskriver  meget  godt  den  måde,  de  i  denne  bog  har  valgt  at  beskrive Walkman'en som bærbar musikafspiller, der bliver lig et social skift, hvor grænser udviskes og nye forbrugsmønstre opstår.

Ifølge  Paul  du  Gay  og  medskribenterne  af  bogen  er  Walkman'en  en  del  af  vores 'cultural universe' (du Gay, 1997, s. 2). Dette betyder, at det, vi ved om den, er en essentiel viden, som er uformel - og det er ikke viden, vi har været bevidste om at lære. Det er en stor del af vores kultur; viden som er 'what-everybobody-knows' om verden. Dette betyder, at Walkman'en er indkapslet i vores hjerne som en del af det kort, vi bruger til at kort- og klarlægge vores kulturelle verden (du Gay, 1997, s. 2). De  kulturelle  betydninger,  som  omgiver  os,  hjælper  os  med  at  forstå  og  fortolke verden.

Det  er  dog  ikke  alle,  der  kan  afkode  denne  mening,  hvilket  du  Gay  i  denne sammenhæng anvender Bourdieu og hans teori om forbrug fra bogen Distinction fra 1984 til at belyse. Ifølge Bourdieu har et kunstværk kun mening og interesse for en person, der forstår at afkode det - dvs. én, der har de kulturelle kompetencer, der skal til,  hvilket  han  klassificerer  som  kulturel  kapital.  Dette  overføres  i  bogen  til Walkman'en. (du Gay, 1997, s. 91).

I kulturstudiet af Walkman'en understreger du Gay og medforfatterne vigtigheden af, at  vi  i  denne type af kulturelle studier af artefakter ser på hvilke identiteter, der er skabt i organisationen. Derudover skal man også se på for eksempel arbejdsmønstre, værdier, ledelsesstrategier og rekruttering af ansatte (du Gay, 1997, s. 38) for bare at nævne nogle af de punkter, de kommer ind på. Det er altså vigtigt at gå i dybden i produktionen - og herigennem det, der leder op dertil - for at forstå Walkman'en og dens historie. Dette kalder de i bogen 'the culture of production' (du Gay, 1997, s. 39). Der er altså en kultur omkring et brand, som er vigtigt at forholde sig til for at forstå hvilke skabelseshistorier, der opstår og hænger ved så at sige. De understreger, at  ved  undersøgelsen  af  artefakter  er  man  nødt  til  at  se  på  de  processer  produktet, Walkman'en, gennemgår og ikke blot, hvordan de repræsenteres. De beskriver blandt andet,  at  man  må  undersøge,  hvordan labels som  'japansk'  og  'innovation'  bliver forstået gennem produktionen. Historierne om de 'heroic individuals', som de kalder dem (du Gay, 1997, s. 39), der på mere eller mindre magisk vis er kommet frem til teknologien bag Walkman'en, er en del af iscenesættelsen af en organisation, som gerne vil fremstå unik overfor samarbejdspartnere og konkurrenter.

## Susan E. Ryan

Professor for kunsthistorie ved Louisiana State University, Susan Elizabeth Ryan, er forfatteren bag bogen Garments of Paradise - Wearable Technologies in the Digital Age . Hun tager udgangspunkt i 'wearable technology', altså teknologi man kan have på (kroppen) - og her primært tøj. Men hun kommer også ind på flere fortællinger om Walkman'en. Her henviser hun til Paul du Gay og førnævnte bog, som Ryan anvender til at illustrere det, som Sony har tillagt Walkman'en; det, hun betegner som kulturel prestige.

Der er flere historier  for  oprindelsen  af  Walkman'en.  En  af  dem  er,  som  tidligere nævnt, fortællingen om medstifteren af Sony, Masaru Ibuka og hans ønske om at lytte til  Opera  på  de  lange  forretningsrejser.  Ryan  er også  bevidst  omkring  den  'sande' historie  om  Andreas  Pavel,  men  hun  tillægger  de  mange  andre  historier  -  og  den insisteren,  der  synes  at  være  på  at  genfortælle  dem  -  ønsket  om  at  skabe  en  myte omkring Walkman'ens begyndelse (Ryan, 2014, s. 56). Reklamer er en god historisk kilde, der er med til at vise, hvordan produktet, i dette tilfælde Walkman'en, bliver markedsført.  Herunder  ses  den  første  reklame,  som  Sony  lavede  over  den  første Walkman TLS-L2 i 1979. Det er også denne reklame, Ryan anvender som eksempel. Hvor en japansk mand klædt i traditionelt tøj ikke kan få øjnene fra en ung vestlig kvinde klædt i meget lidt tøj. Hun danser, imens hun lytter til sin Walkman (Ryan, 2014, s. 56). En bevidst billedmetafor, at Walkman'en er for alle mennesker og er med  til  at  udviske  grænser  på  tværs  køn,  alder,  interesser  og  landegrænser. Reklamebilledet følger på næste side.

SONY

Fig. 6: første Sony reklame, Kilde: Pinterest

Reklamen var en del af en kampagne under navnet 'bridging the difference', hvor der var fokus på skellet mellem mode og teknologi samt både kulturelle skel og også skel i generationer. Disse skel løsner Walkman'en op for (Ryan, 2014, s. 56).

## Skibsted og Aagaard

Jens Martin Skibsted og Sune Aagaards står bag bogen Instant Icon - Om produkter der  skaber  exceptionel  værdi  og  hvordan  de  bliver  til. Deres  fortælling  om Walkman'en starter med lanceringen i 1979, men i dette tilfælde er det med det samme historien om Andreas Pavel, den tysk-brasilianske opfinder af 'Stereobelt', som i 2003 fik æren for sin opfindelse, og Sony måtte opgive den del af deres oprindelige narrativ. For  dem  er  det  altså  en  vigtig  del  af  historiefortællingen,  at  Walkman'en  i  sin teknologi ikke er Sonys opfindelse. Derimod lægger de vægt på, at Sony rammer det mest gunstige tidspunkt at lancere sådan et produkt, hvor efterspørgslen er stor. Denne efterspørgsel,  koblet  med  favorabel  markedsføring  samt  et  design,  der  med  sit japanske minimalistiske design og gedigne udtryk, appellerer til mange (Skibsted &amp; Aagaard, 2008, s.51). Knap så vigtigt for Skibsted og Aagaard er det at tale om Sony som andet end ophavsmanden til Walkman'en, som vi kender den i dag. Dette handler selvfølgelig om, at de beskæftiger sig med kulturelle ikoner - altså enkelte produkter. Men  det  peger  også  på,  at  de  ikke  finder  Sonys  virksomhedshistorie  vigtig  for historien om Walkman'en.

## Onlinemateriale

Man kan på Internettet finde mange artikler, der nævner Walkman'en. De varierer alle mellem  to skabelseshistorier med  forholdsvis Sony  eller Andres Pavel  som ophavsmand. Dette kan som førnævnt forklares ved, at det først var i 2003, at Pavel blev anerkendt som rette ophavsmand - men også, at det har været i Sonys interesse at stå som opfinder. Artikler anvendt i dette afsnit er alle lagt ind i litteraturlisten.

Disse onlineartikler fortæller stort set alle om den rolle Walkman'en spiller for unge i 80'er og 90'erne, og hvordan det er en teknologi, som ikke er relevant mere ud over nostalgien i den. Der findes altså stort set ingen artikler om Walkman'ens rolle i dag, hvilket forstærker incitamentet for min undersøgelse. Flere af de seneste artikler, der er skrevet om dette emne, handler om Walkman'ens 40 års jubilæum, som også her bliver en form for ode til Walkman'ens storhedstid.

Kristoffer Zøllner (BT) uddyber fortællingen om Walkman'ens tilblivelse mere end de fleste. Idéen til Walkman'en bliver skabt i hovedet på Masaru Ibuka, som har et ønske om at lytte til opera, når han rejser i fly over Atlanten. Den opstår altså ved en tilfældighed og via en behov. Går man ind på en søgemaskine på Internettet og skriver 'Walkman',  vil  der  -  som  noget  af  det  første  -  poppe  diverse  artikler  op  med fødselsdagshilsner til den gamle Walkman. Hvert år den 1. juli skriver en eller anden - om det er blog, avis eller andre - 'Happy birthday Walkman' og så henholdsvis 30, 31,  32  år  osv.  Dette  giver  et  billede  af,  at  Walkman'en,  i  hvert  fald  i  den  digitale verden, stadig er en del af bevidstheden og den dag i dag bliver brugt til at se tilbage på en tid, hvor det at have en lille bærbar teknologisk enhed på sig var noget helt nyt og banebrydende.

## Walkman 2008-2018

Jeg har nu belyst, hvordan forskellige kilder fortæller om Walkman'en - og hvad de ikke fortæller. Fælles for næsten alle er, at de ser Walkman'en som et ikke specielt banebrydende produkt rent teknologisk set, men via et design, der, i sin lethed og qua sin lille størrelse og smart markedsføring, har haft stor kulturel indflydelse og prestige, og derfor stadig har en rolle i designhistorien, selvom den er teknologisk forældet.

I  dette  afsnit  vil  jeg,  primært  ved  hjælp  af  avisartikler  samt  Paul  du  Gay's betragtninger,  forsøge  at  skabe  et  billede  af,  hvad  en  Sony  Walkman  er  i  dag,  og hvilken rolle den har i vores designhistorie. De artikler, jeg anvender i opgaven, har jeg valgt ud fra den præmis, at de har 'troværdige' kilder - altså at de selv har eller anvender kilder, der har en akademisk viden inden for det felt, de udtaler sig om, for dermed at opnå en højere kvalitet i min opgave. For at skabe en ramme har jeg valgt at indsnævre min søgning til de sidste 10 år; altså tager jeg udgangspunkt i 2008-2018. Jeg vil redegøre for den udvikling, som Walkman'en er en del af. Dette gør jeg med henblik på at skrive ny designhistorie eller at tilføje en ny vinkel til den eksisterende.

## Walkman'ens nye tider

Ser man på Walkman'en, er der en klar forskel på måden, hvorpå den forhandles i dag modsat i dens storhedstid i 80'er og 90'erne. Først og fremmest produceres den ikke længere som båndafspiller, hvilket bevirker, at forbrugeren ikke umiddelbart kan gå ind i en butik fysisk eller online og købe en ny Walkman (kassettebåndsafspiller) - det er derimod på alverdens brugtbørser, de skal opstøves. Herved markedsføres den også på en ny måde i forhold til den oprindelige markedsføring og reklamer. Nu gør de forskellige steder, den kan købes, nemlig brug af historieskrivning i deres markedsføring. De henviser til den vigtige status, den har i designhistorien som et designikon.

Onlinesiden Elektronista opfordrer under overskriften 'Walkman - Gå Max Retro' læseren til at finde Walkman'en frem fra gemmerne eller købe en. De anbefaler den ved  at  slå  et  slag  for  den  historiske  gennemslagskraft,  den  har.  Skønt  nutidens musikafspillere kan mere, anbefales den 'revolutionerende' afpiller, fordi 'Walkman'en er nu stadig bare noget ganske særligt' (Elektronista, 2016). Det spiller altså ikke nogen rolle, at den er teknologisk forældet i denne sammenhæng, hvor man fæstner sig ved det 'særlige' ved Walkman'en - altså de værdier, man tillægger den gennem retrobegrebet.

Journalist og tilrettelægger ved DR-kultur, Annegerd Kristiansen, skriver i sin artikel 'Kassettebåndet er igen blevet trendy' (2010) om kassettebåndets renæssance, hvor hun udforsker båndet som et medium, hvorigennem nutidens ungdom kan skille sig ud  fra  mængden.  Pladeselskaber,  som  det  københavnske Run  for  Cover  Records, indspiller  på  kassettebånd,  pladebutikker,  som  ellers  holder  sig  til  vinylplader, begynder  at  sælge  kassettebånd,  og  unge  køber  brugte  Walkmans  og  lytter  til nyindspillet musik på dem (Kristiansen, 2010). I artiklen henviser og citerer hun fra sin kilde Fabian Holt, som er lektor i performancedesign på Roskilde universitet. Han mener,  at  kassettebåndet  har  en  'retroværdi',  og  båndets  format  bærer  en  social betydning (Kristiansen, 2010). At lytte til båndet skaber en ny oplevelse, hvor man tager sig tid til at høre musiknumrene til ende samt være mere selektiv i sit musikvalg, da det ikke foregår så hurtigt og nemt som at gå ind og downloade en masse musik, hvor man kan vælge og vrage. 'Der kommer et lille eventyr ud af det' (Kristiansen, 2010).

Ifølge Elizabeth E. Guffey i bogen Retro - the Culture of Revival handler retro om mange ting, men det er også et begreb, der koncentrerer sig om den nylige fortid og forholder sig til den på en ironisk og usentimental måde: 'Retro quotes styles from the past, but applies them in anomalous settings' (Guffey, 2006, s. 10). Dette er måske tilfældet for de unge, der i dag erhverver sig en Walkman uden at have 'været der', da den var ny, og dermed ikke har samme sentimentale tanker omkring den, som de, der har  beholdt  den  siden  ungdommen.  Men  for  Guffey  kan  retro  også  handle  om teknologisk forældelse - i Walkman'ens tilfælde kan det handle om et ønske eller en søgen mod originalitet, som gør, at man søger tilbage til et produkt, som ikke længere har  en  relevans  ift.  samtidens  teknologiske  standarder (Guffey,  2006,  s.  10).  Dette synspunkt stemmer overens med førnævnte artikel af Annegerd Kristiansen, hvor hun nævner  ønsket  om  at  skille  sig  ud  og  vise  originalitet.  Det  åbner  dog  op  for  en historiografisk  problematik;  at  forældelse  spiller  en  anden  rolle  for  teknologiske produkter og apparater.

Den første Walkman, TLS-L2, har de senere år opnået en form for kultstatus takket være  film  som  'Guardians  of  the  Galaxy',  hvor  den  spiller  en  fremtrædende  og gentagende rolle gennem begge film - oftest i hovedpersonens besiddelse og giver ham et soundtrack til hver situation og oplevelse. Dette har gjort, at netop denne model er blevet meget populær og er steget i pris, hvis man undersøger online handelssteder DG compiliam som eksempelvis  amazon.com  og  ebay.com.  Walkman'ens  letgenkendelige  design gør, at det er muligt for alle at spotte den i for eksempel en film, som førnævnte, og også i tv-serier eller musikvideoer.

Billedet herunder viser en helt anden måde, hvorpå retrodyrkelse spiller ind i vores verden. Denne clutch, designet af Dolce &amp; Gabana fra 2017, er tæt på en kopi af den oprindelige TLS-L2 både i farver og form. Jeg har taget dette billede med i opgaven for at understrege de mange måder, et velkendt design kan snige sig ind på os - særligt når det opnår kultstatus.

Fig. 7: 'Dolce box walkman clutch'. Kilde: dolcegabana.com

En del af Sony Walkman'en, som endnu ikke er berørt i denne opgave, er, at den stadig produceres. Ikke i sit oprindelige kassettebåndsafspillerformat, som ellers har været i fokus i denne opgave, men som en digital musikafspiller. Sony bibeholder navnet og inkorporerer dermed den velkendte Walkman-identitet i nye produkter og inddrager også hele den historiefortælling, som i de forgangne sider er behandlet.

## Diskussion

Det er vanskeligt at skrive en udførlig designhistorie om Walkman'en som en bærbar musikafspiller,  da  den  -  og  det  medie  der  afspilles,  nemlig  kassettebåndet  -  siden 90'erne har været teknologisk forældet og for mange mennesker ikke andet end en nostalgisk tanke mod en svunden tid. Alligevel mener jeg, at Walkman'en har en plads i nyere designhistorie. Grundet den ikonstatus, den har fået gennem årene samt den gentagne brug i film, som nævnt ovenfor senest i filmen Guardians of the Galaxy fra 2017, som det ultimative symbol på 80'ernes musikafspiller, er Walkman'en kommet igen. Både i sin originale form, men også på nye måder som f.eks. en taske fra Dolce &amp; Gabbana som vist ovenfor i fig. 7.

## Ny historie?

Efter denne opgave kan man måske diskutere, hvor meget ny designhistorie, der er at skrive  om  Walkman'en  -  om  det  hele  ikke  bare  bliver  den  samme  smøre  om Walkman'ens guldalder og mennesker, der - qua deres interesse for retro - bruger Walkman'en som en nostalgisk reminder til dem selv om, hvad der engang var. Men trods dette finder jeg det alligevel relevant, at Walkman'en fortsat er en del af vores verden og ikke kun den forældede del. Og jeg har forsøgt at finde og give den en rolle som et designobjekt. Det udtryk for retrodyrkelse, som Walkman'en og kassettebåndet er en del af, har gjort, at en teknologisk forældet bærbar musikafspiller, som ikke længere er i produktion, får en ny rolle, som man forholder sig til på en ny måde. Man kan sige, at den for en ny generation bliver et nyt ungdomsoprør. Og designet, der har fået ikonstatus som den første virkelige bærbare musikafspiller, kan ses gengivet på nye måder i form af tasker, smartphone covers og t-shirt-tryk.

Kjetil Fallan tager fat i den manglende designhistorie for de materielle artefakter i bogen Design History - Understanding the theory and method . Selvom Fallan skriver om designhistoriens teorier og metoder - og kun kort nævner Walkman'en og Paul du Gay et al. ( Doing Cultural studies - The story of the Sony Walkman ) -, finder jeg det relevant at komme ind på i dette diskussionsafsnit, da det er vigtigt at have, hvad der, ifølge Fallan, er manglerne inden for designhistoriefeltet in mente, når man leder efter den nye historie om Walkman'en. Fallan belyser forskellige historikeres synspunkter på  en  multidisciplinær  tilgang  til  designhistorieskrivningen,  hvor  man  trækker  på begreber fra de kulturelle studier. Han beskriver, at nogle er bekymrede for, at historie som disciplin mister sin position. Her kan nævnes historiker Caroline Steedman, som frygter, at historien bliver taget ud af kontekst og kun anvendt i forsøg på at legitimere andre undersøgelser i kulturelle studier (Fallan, 2010, s. 42). Fallan anvender Paul du Gays kulturstudie af Walkman'en som et eksempel på en metode, som flere mener kan eller bør anvendes, når designhistorie skal forklare materiel kultur (Fallan, 2010, s. 38). Disse forskellige synspunkter på, hvilken rolle historien spiller, eller hvordan historieskrivningen skal gribes an, kan være en af årsagerne til, at der ikke er nyere designhistorie om Walkman'en.

Det  er  blevet  tydeligt  gennem  denne  opgave,  at  Walkman'en  ér  en  del  af  vores kulturelle designhistorie, da stort set alle fortællinger om den handler om den i forhold til de mennesker, der er i forbindelse med den, og hvordan den har ændret flere sociale forhold - samt hvordan den også i dag kan ses som et apparat med identitetsskabende og -definerende egenskaber for ungdommen. Derfor kunne det være en være en god idé  til  videre  studie  i  Walkman'ens  historie  at  drage  på  andre  discipliner,  som  for eksempel kulturstudier. Et andet interessant perspektiv ville være at holde Walkman'en op imod en konkurrent fra dennes samtid. På den måde ville det også være muligt at skrive ny designhistorie. Det bliver et projekt til en anden opgave.

## Kildekritik

I en historiografisk opgave er det vigtigt at være kritisk, når man ser på kilder. Flere af mine tekster har været onlineartikler, og derfor har jeg brugt meget tid på at tjekke kilder. Således er de artikler, jeg har anvendt i opgaven, skrevet af journalister med baggrund i kilder, der har faglig relevans for det emne, de udtaler sig om. På den måde har jeg fået tilgang til nyere viden og i dette tilfælde kilder med viden inden for det kulturelle  felt  og  undgår  artikler,  hvis  eneste  formål  er  at  'underholde'.  Det  er selvfølgelig også vigtigt at forholde sig til, at når der i anvendte bøger og artikler er opgivet mange kilder i selve teksten, har forfatteren foretaget flere fra- og tilvalg, inden teksten bliver til. På samme måde som jeg foretager tilvalg og fravalg, når jeg undersøger kilder.

## Konklusion

Walkman'en er en del af vores designkulturhistorie, hvor fokus ligger på de sociale og kulturelle sammenhænge, den indgår i sammen med mennesker. Dette kulturelle aspekt har jeg undersøgt via Paul du Gay gennem bogen Doing Cultural Studies - the story of the Sony Walkman. Her bruger han kilder som Bourdieu til kort at forklare det kulturelle univers, som Walkman'en er en del af. I denne opgave har jeg, gennem forskellige læsninger om Walkman'en, fundet flere historier om dens oprindelse. Der er historien om Ibuka, en af stifterne af Sony, der gennem ønsket om at lytte til opera, når han rejser i fly, kom på ideen om en Walkman. Og så er der historien om Andrea Pavel; manden der opfandt et Stereobelt og efter 30 år fik rettens ord for, at han var den virkelige opfinder - og ikke Sony. Disse er bare to ud af mange fortællinger om Walkman'ens historie. Dette er også noget Paul du Gay et al. tager fat på og kommer frem til pointen om, at det ikke er nok at se på, hvordan noget konsumeres - men at en  vigtig  del  af  at  studere  Walkman'ens  kulturelle  kontekst  er  at  forholde  sig  til historien eller historierne, der omgiver apparatet.

Herefter har jeg kigget på Walkman'en i nyere tid - nærmere betegnet årene 20082018. Her har jeg fundet, at den har fået flere nye roller; mange af dem i kraft af den retrodyrkelse, som er omkring Walkman'en. Det var interessant at finde ud af, at nogle af dem, der bruger den i dag, gør det på samme måde som i 80'erne. En form for opgør med tidens tendenser, men med modsatte poler så at sige. Hvor man ifølge Paul du Gay og hans medskribenter er uden for 'gruppen' i 80'erne, hvis man ikke ejer en Walkman, er brugen i dag, ifølge Annegerd Kristiansen, en bevidst handling med den hensigt at skille sig ud. Hertil lægger Elizabeth E. Guffey sig også med sit retrobegreb, hvor man søger tilbage til noget forældet i jagten på originalitet. Et andet nyt aspekt, jeg i denne opgave kort har været inde på, er den nye form for markedsføring, der anvendes  i  forbindelse  med  salg  af  Walkman'en  i  dag  -  nemlig  brugen  af historieskrivning.

Til sidst i opgaven har jeg diskuteret betydningen af, at der ikke har været mange kilder på Walkman'ens historie fra 2008-2018, hvilket jeg har konkluderet, der kan være af flere årsager: at det er forholdsvis ny historie, men nok primært fordi de fleste tænker på Walkman'en som noget, der var i 80'erne og dermed bare er noget, man tænker tilbage på. En anden grund til den manglende historie kan også forklares ved, at der generelt ikke er skrevet meget designhistorie om materiel kultur, hvilket Kjetil Fallan kommer ind på. Walkman'en er, som en bærbar musikafspiller og apparat, en del af vores kulturhistorie, og den manglende nyere designhistorie om den kan, ifølge Fallan,  skyldes,  at  man  i  historieskrivning  ikke  behandler  lige  så  mange  facetter  i produktet, som man måske burde. En anden vinkel på fortællingen om Walkman, der med nye varegrupper som tasker og covers, minder os om det genkendelige design, der ydermere fortæller, at Walkman'en er en del af vores kultur, og som kan få en større plads i vores designhistorie.

## Litteratur

Beck,  Anne  Mette  (2011):  'Digital  kulturhistorie  -  Bærbar  lyd',  Elektronista, http://www.elektronista.dk/digital-kultur/digital-kulturhistorie/digital-kulturhistorie-b%C3%A6rbar-lyd, senest aflæst: 23.11.17

Elektronista  (2016):  http://www.elektronista.dk/brands-2/walkman-gaa-max-retro  , Elektronista, senest aflæst: 15.1.2018

Fallan, Kjetil (2010): Design  History  -  Understanding  Theory  and  Method, Bloomsbury Academic

Gay, Paul du et al. (1997): Doing Cultural Studies - The Story of The Sony Walkman , The Open University

Gopinath, Sumanth &amp; Jason Stanyek (red.) (2014): The Oxford Handbook of Mobile Music Studies , Vol. 1, Oxford University Press

Guffey, Elizabeth E. (2006): Retro - The Culture of Revival , Reaktion Books Ltd

Haire, Meaghan (2009): 'A brief history of The Walkman', TIME, http://content.time.com/time/nation/article/0,8599,1907884,00.html, senest aflæst: 22.11.17

Hosokawa, Shuhei (1984): 'The Walkman Effect', source: Popular Music, Vol. 4, Performance and Audiences (1984), pp. 165-180, Cambridge University Press

Kristiansen,  Annegerd  (2010):  'Kassettebåndet  er  igen  blevet  trendy',  Politiken, https://politiken.dk/kultur/musik/art4969822/Kassettebåndet-er-igen-blevet-trendy, senest aflæst: 25.02.2018

Orlander, Torben (2004): 'Den mobile lydmur', Berlingske, https://www.b.dk/livsstil/den-mobile-lydmur, senest aflæst: 22.11.17

Rizzoli (2015): Sony Design - Making Modern ,  Rizzoli International Publications, Inc.

Ryan, Susan Elizabeth (2014): 'Garments of Paradise - Wearable discourse in the digital age', Massachusetts Institute of Technology

Skibsted,  Jens  Martin  &amp;  Sune  Aagaard  (2008):  'Instant  Icon  -  Om  produkter  der skaber exceptionel værdi og hvordan de bliver til', Gyldendal Business

Zøllner, Kristoffer (2007): 'Vandremanden historie', Berlingske Tidende, https://www.b.dk/livsstil/vandremandens-historie , senest aflæst: 22.11.17

Forsidebilledet: https://www.theverge.com/2014/7/1/5861062/sony-walkman-at-35, besøgt d 25.02.2018

Dolce  and  Gabbana  clutch:  https://store.dolcegabbana.com/en/women/bags/minibags-and-clutches/dolce-box-walkman-clutch-multicolourBB6237AG6608U900.html , senest aflæst: 15.01.2018