Om forlovelsens data
Forfattere: Ole Wilhelmsen
Tidsskrift: kierkegaardiana (1980-06-08)

## Om forlovelsens data

## af OLE  VILHELMSEN

I  sin  bog:  »Kierkegaard-Myter  og  Kierkegaard-Kilder«  (Odense  1976)  har professor  Henning  Fenger  rettet  de  mest  iøjnefaldende  fejl  ved  forlovelsesbrevenes  kronologi1 ,  men  alligevel  har  et  par  af  »de  gamle«  fejl  sneget  sig med, plus at der er  indført et par  nye!  -  Jeg er  imidlertid  stort  set enig med Fenger  i  hans  dateringer,  hvorfor  det  efterfølgende  vil  være  punkt-korrek­ tioner til  den helhed,  der findes i hans  bog  (p.  145-171).

- I. »Hvilken  onsdag  er  mindedagen  for  Kierkegaards  elskov?«  (Fenger  p. 149 ff.)  Svaret:  »onsdagene  3.,  10.  og  17.  juli  1840«  er bemærkelsesværdigt, for de tre nævnte onsdage er alle  fredage!  -  Nå, men altså:  onsdagene  8.  og 15.  juli  1840.
- II. B&amp;A XIV p.  15,22:  »Torsdagen  den  9.  Marts  /184l/«.  Denne  torsdag er  en  tirsdag  (det  står  der  faktisk  også  i  protokollen2),  hvorfor  brev  nr.  36 må dateres mandag 8.  marts  1841,  altså  ikke et onsdagsbrev.  (Fenger videre­ fører p.  151  det fejlagtige torsdag 9.  marts,  men overrasker  10  sider længere fremme med en helt ny variant:  »9. marts 1841, der iøvrigt var en onsdag« ... Sese.)
- III. B&amp;A  XIV  p.  16,42:  Her  er  faldet  en  optegnelse  ud.  Den  findes  hos Em.  Hirsch  (se  note  1),  men  da  den  rettelig  hører  hjemme  i  B&amp;A  og  da Hirschs læsning ikke er fejlfri, citerer jeg side  328 f2:   »Tirsdagen d.  29.  Juni

1 Den  indtil  Fengers  bog  »autoriserede« kronologi  er  Em.  Hirsch's (Teologisk  Tidsskrift, 5. Rk., II. Bd., 1931,  p. 198-212),  optrykt  i  N iels  Thulstrups: »Breve  og  Aktstykker vedrørende  SK«  (Kbh.  1933-54),  til  hvis  nummerering  der  henvises  i  det  følgende (B&amp;A).

2 Pastoralseminariets  Protokol,  Univ.  Arkiv;  Rigsarkivet  nr.  45  05  04.

recenseredes Hr N.  P.  Clausens Prædiken  over  1.  Pet.  5,6-11,  der var  holdt i  Vartou d.  20.  Juni3   og gjentaget  i  Frue  K. Rec.  Hr Kierkegaard.

Denne  Prædiken  rostes  i  det  Hele  som  opbyggelig  og  velskreven.  Dog er  meget  smuk, der  vises,  hvorledes  Ap.  Peter  taler,  ikke  af  en  pludselig  opstaaet  Stemning, men  af  sin  gjennem  sit  bevægede  Liv  samlede  rige  Erfaring.  Han  var  ofte fristet  og  forsøgt,  havde  endog  fornægtet  Herren,  men  siden  blev  han  stærk.

fandtes  den  lidt  vel  bred  og  maaske  for  lang. Indledningen Fristeren,  der  anfægtede ham,  er til  endnu,  derfor overveies: Hvad det er for en  Magt,  der  frister og hvorledes  vi  vinde  Seir  over  den.

Udviklingen  henføres  til  følgende  Betragtninger:  1.  Man  siger  sædvanlig, at  det  Onde  frister  os,  men  dette  er  kun  rigtigt,  forsaavidt  som  vi  holde  fast ved,  at  denne  Onde  Magt  alene  maa  søges  inden  i  os  selv.  2.  Vi  vinde  Seir

over  Fristelsen a.  ved  at agte paa os  selv b.  stride kraftig  c,  bede  inderligt.

Begyndelsen  oplæstes  som  overmaade  smuk.  Dr.  Miinther  indvendte,  at det dog virkelig ofte  er det Ydre, der inciterer til  at  synde.  Naar det siges,  at det Onde er en Magt, der bestaaer i og med det Gode, da er det vel  lærdt for Menigmand.  Hr  Kierkegaard  bemærkede,  at  den  Betragtning,  at  det  ikke  er det Ydre, der frister, vilde være behandlet mere opbyggeligt, naar Forf. havde fremhævet det glædelige i, at vi ikke ere givne til Priis for en fremmed Magt. Paa  flere  Steder  var  Pr.  vel  deducerende.  Betydningen  af  Christi  Fristelse  er ning,  der  desuden  er  saa  løselig  berørt,  at  dette  Sted  næsten  vil  være  uforrien.  Saaledes  naar  der  blot  siges:  »han  formaaede  ikke  at  bringe  ham  til  at fristes,  thi  da  kan  han  ikke  være  os  et  Mønster.  Hr  Kierkegaard  vilde  have Budet:  »ydmyger Eder etc«  behandlet.  Dr  Miinter  savnede:  »Kaster  al  Eders

heller  ikke  opbyggelig behandlet,  men  staar blot  som  en  oplysende Bemærk­ staaeligt  for  Almuen,  der  ikke  kjender  de  nærmere  Data  ved  Fristelseshisto­ vakle  i  sin  Nøisomhed.«  Vi  tør  ikke  sige  om  Christus,  at  han  ikke kunde Sorg paa Gud«.  Forøvrigt fandtes mange meget smukke Steder i Prædikenen. Holdeisen var  meget god,  dog Stemmen  noget  svag, god  Gesticulation.«

3 Dette  må  være  en  fejlskrivning  for  den  27.  juni,  dels  fordi  M.  W ad  søndag  den  20.  juni prædikede  i  Vartou  (protokollen  p.  334),  dels  fordi  1.  Pet.  5 ,6 -1 1   er  teksten  til  27.  juni 1841  og  endelig  fordi  ingen  anden  prædikede  i  Vartou  den  27.  juni.  (Forvirringen  skyl­ des  givetvis,  at  W ads  anførte  prædiken  »på  Grund  af  Høitidelighederne  i  Anledning  af Kronprindsens  Indtog«  ikke,  som  planlagt,  blev  recenseret  tirsdag  22.  juni.)

IV. B&amp;A  nr.  19:  Dette  Brev  henlægger  Fenger  (p. 153)  til  9.  december 1840.  Herved  forklares  også  den ellers  noget gådefulde  sætning:  »Idag ven­ ter  Du,  at  jeg skal komme, og ikke skrive«, for Kierkegaard skulle katekisere i  Pastoralseminariet  samme  dag,  og  han  har  derfor  sikkert  forberedt  Regine på, at han ikke fik tid til at skrive brev.

V. I  omtalen  af  B&amp;A  nr.  23  (Fenger  p.  157)  sammenblandes  Mortensdag med  Mortensaftensdag,  for  det  er  mig  bekendt  på  sidstnævnte,  man  spiser Mortensgåsen.  Ikke  desto  mindre  så  jeg  gerne,  at  fejlen  var  »omvendt«  dvs at  det  faktisk var Mortensaftendags  Aften  (hm)  Kierkegaard  udeblev  til klokken  8,  for  så  slap  vi  for  et  (for  os  at  se!)  temmelig  umotiveret  brud  på onsdags-korrespondancen,  og  samtidig  behøvede  vi  så  ikke  længere  at  undre os  over,  hvorfor dette onsdagsbrud ikke bliver nævnt senere,  når bruddet den 18.  november  omtales  ikke  mindre  end  to  steder  (nr.  19  &amp;  29).  Bortset  fra fornemmelser og  læsen mellem  linier  kan  en  sådan  antagelse  kun  motiveres ved  at  sige:  Når  SK  skriver  »Mortensdag«  og  senere  tilføjer  »-Aften«,  så  er det  naturligvis  (!)  fordi  han  i  virkeligheden  mener  Mortensaftensdags-Aften (én gang til!).  Men det kan  jo ikke ligefrem kaldes videnskabeligt.........

VI. Fenger har (p.  159)  dateret det undskyldende nr. 25 til 2. december  1840 og det dybt personlige og ærlige nr.  33  til  16.  december.  Herved  opstår  min eneste  egentlige  indvending,  for  jeg  mener,  at  de  to  breve  skal  byttes  om.  Med fare for at nedkalde den Fengerske spot over mit hoved  (en straf, der til det pinlige overgår P. A. Heiberg), vil jeg indlede min argumentation med et: Jeg  tror at  Regine  på  én  gang  har  »vundet«  striden,  at  hun  ved  én  ganske bestemt lejlighed har overbevist SK om sin uforbeholdne hengivenhed.  Dette kan måske forklare  den  mærkelige  datering  af  nr.  33:  »Tirsdagaften  -   Ons­ dagmorgen«:  tirsdag aften har omslaget fundet sted, og efter at være kommet hjem sidder Kierkegaard den halve nat og slås med skamfølelsen over at have kæmpet så stolt mod hende.  Onsdag morgen skriver han så det gennemkomponerede nr.  33  og sender tjeneren af  sted med  det.

Herefter  følger,  den  9.  december,  nr.  19  og  26,  begge  meget  varme  og

inderlige, omend  nr.  26  er knap  så  udadvendt.

Men  SK  kan  ikke  fastholde  troen  på  et  varigt  forhold.  Dette  læser  jeg (især)  ud af nr.  24,  der af Hirsch  forsøgsvis dateres til  november  1840, mens

Fengers  »datering«  vistnok  må  lyde:  udaterbart,  1841  (p.  152  og  160).

Brevet er skrevet en lørdag, og det afrundes med M. P. Kierkegaards »slut­ nings-formel«,  hvorfor  jeg vil  datere  det:  lørdag  den  12.  december,  faderens fødselsdag.  At  SK  holdt  »mindedage«  er  bevidnet  talrige  steder  i  Papirerne, men brevets slutning er stadig noget gådefuld:

» -   Det  ringer  -   Jeg  tager  mine Briller paa  for  at  lukke  op.  -   endnu  en­ gang vender jeg tilbage, for at underskrive dette Brev.«  Jeg tror slet ikke det ringede  (ejheller  at  han  selv  lukkede  op, når det  ringede),  og  jeg  tror,  at fremhævelsen  af  » Briller «  betyder  noget  bestemt  ...  Jeg  kan  kun  finde  én løsning  på  problemet  (hvis  vi  overhovedet kan løse  det  idag),  nemlig  at Kierkegaard har siddet og læst dels  faderens breve, dels  sine  egne gamle op­ tegnelser.  Han  er  så  kommet  til  II  A  4l6  &amp;  417,  som  jeg  tillader  mig  at

citere  in  extenso:

Ligesom mit Øie i denne Tid, hver Gang jeg slaaer det op, løfter en uhyre Vægt af Lodder  (projekterer en Mængde  »Fluer«)  der øieblikkeligt tynge det ned igjen, saaledes ogsaa mit Haab;  thi den Dør ad hvilken det stundom for­ undes mig at skue ind i lysere Enge, (thi min daglige Horizont og Atmosphære det er som Udsigten og Luften i en grønlandsk Hule, og jeg modtager desaarsag  i  denne min Vinterresidents meget faae Besøg;  thi kun Missionairer have Mod til  at  krybe paa  alle  fire  ind  i  en  saadan  Hule -   Haabet,  Himlens  Mis­ sionair  udstraaler  en  sparsom  Gang  et  Glimt)  er  ikke  en  Dør,  der  bliver staaende aabnet, naar den først eengang er oplukket, ei hell. en Dør, der lang­ somt  lukker  sig  igjen,  saa  man  dog  kunde  have  Haab  om  at  kunne  liste  sig til  at  titte  ind  af  den  endnu  et  Par  Gange  inden  den  lukkede  sig;  nei  den falder øieblikkelig i igjen, og Forfærdelsen derover gjør, at man næsten glem­ mer  hvad  man  saae.

d.  11.  Mai  39

d.  11.  Mai  39

Herefter  begynder  SK modstræbende,  men  nu  fast besluttet,  at trække  sig tilbage.  Regine  mærker  det  naturligvis  straks,  og her kommer  så  (onsdag 16.  december)  brev  nr.  25.

.......Thi  Briller  skjule  meget  -   ogsaa  en  Taare  i  Øiet.  -

## Oversigt over  1840  (Fenger  +   de her foreslåede ændringer):

Ons.  16.  sep.:

15

Ons.  23.  sep.: 17

Ons.  30.  sep.: 18

Ons. 7.  okt.: 16

Ons.  14.  okt.:  21

Ons.  21.  okt.:  22

Ons.  28.  okt.:   20

Ons. 4.  nov.:  27

ca. Ons.  11.  nov.:  23

Ons.  18.  nov.: -r- brev

Ons.  25.  nov.:  31

Ons. 2.  dec.:   33

Ons.

9.  dec.:  19&amp;26

Lør. 12.  dec.:  24

Ons.  16.  dec.:  25

Tirs.  22.  dec.:  28

Ons.  30.  dec.:  29