Museumsbaseret forskning i kunsthistoriefaget i dag – en deltagelsesbaseret refleksion
Forfattere: Kristian Handberg, Rasmus Kjærboe
Tidsskrift: periskop (2022-06-15)

## Museumsbaseret forskning i kunsthistoriefaget i dag - en deltagelsesbaseret refleksion

Er den kunsthistoriske forskning i  Danmark  noget, der  i  dag  primært  foretages  i  regi  af  museerne  fremfor på  universiteterne?  Sådan  kan  det  tage  sig  ud  med  det billede,  der  igennem  de  seneste  år  har  tegnet  sig,  hvor der ét sted står to små og beskårne universitetsafdelinger som dele af større institutter, mens der rundt om udfoldes et landskab af 30 statsanerkendte og tre statslige kunstmuseer  med  forskningsforpligtigelse.  Det,  vi  kan  kalde museumsbaseret eller museumsinitieret forskning,  er  et felt i rivende udvikling og er i dag kommet til at tegne en væsentlig del af det kunsthistoriske arbejde i Danmark, særligt igennem Ny Carlsbergfondets Forskningsinitiativ det sidste tiår. Da der ikke er foretaget egentlige studier eller  kortlægninger  af  denne  markante  udvikling  for kunsthistoriefaget  i  dansk  sammenhæng,  er  det  vores hensigt her at opridse nogle iagttagelser og betragtninger af  den  museumsbaserede  forskning.  Dette  synes  på  sin plads i et temanummer om 'Kunsthistoriefaget i dag' og kan forhåbentlig danne afsæt for en videre behandling. For  at  tone  rent  flag  fra  starten  har  vi  selv  forestået projekter  som  del  af  Carlsbergs  museumsprogram  som henholdsvis postdoc og ph.d. og arbejder i dag henholdsvis ved  et  universitet  og  et  museum. 1 Det  ville  ikke  være forkert  at  kalde  det  en  generationserfaring  for  yngre kunsthistorikere  at  arbejde  i  denne  form,  hvilket  igen kalder på en sondering af terrænet og nogle overordnede refleksioner - både for dem, der har været med, og øvrige med interesse for kunsthistoriefaget i dag. For den fondsstøttede forskning er en game changer .

## Ny Carlsbergfondets Museumsprogram

Ny Carlsbergfondets Forskningsinitiativ har siden 2010 uddelt  støtte  til  over  60  projekter.  Det  overordnede formål  har  været  at  fremme  kunstmuseernes  forskning og  bygge  bro  mellem  forskningsmiljøerne  ved  universiteterne  og  museerne  (Kyndrup 2016, 5,  Kyndrup 2019). Dette  foregik  gennem  en  'Ph.d.-satsning'  (med  støtte til  24  ph.d.-stipendier)  fra  2010  og  'Postdoc-initiativet' (med støtte til 30 individuelle projekter af 3 års varighed) fra  2014  samt  støtte  af  individuelle  projekter  af  3-12 måneders varighed (13 uddelt).

Proceduren for alle de støttede projekter er, at en museumsinstitution  ansøger  fondet  om  støtte,  hvorefter  en tidsbegrænset forskerstilling målrettet projektets forskning  slås  op  og  besættes.  For  de  individuelle,  kortere projekter  dog  med  den  enkelte  forsker  som  initierende part og institutionen som mere 'passiv' husning. Formelt set kommer den relevante forsker i de fleste tilfælde altså med i processen til sidst (om end idéudvikling, research og ansøgning ofte vil have omfattet denne).

Ser vi ud over projekternes genstandsfelt og kunsthistoriske ophav, spænder de vidt og bredt. Der er således projekter om C.W. Eckersbergs portrætter og 1980'ernes Unge Vilde, den fotografisk baserede samling på Statens Museum  for  Kunst  og  jernalderens  guldbrakteater.  En umiddelbar iagttagelse kunne tyde på, at emner omkring modernisme  og  enkelte  kunstnere  eller  kunstnergrupper  var  hyppigt  forekommende  i  projektets  start.  Dette afspejler måske en interesse i mere kunstnære emner og den kunst, som har tegnet de danske museer, blandt yngre kunsthistorikere, som måske ikke så disse emner behandlet i den eksisterende universitetsbaserede forskning, der igennem de sidste årtier har haft et mere kulturteoretisk fokus. I de senere projekter synes dels ældre emner, dels museologiske spørgsmål om museets rolle i dag at fylde mere. Altså dækkes mere og mere af kunsthistoriefagets ressort  igennem  den  projektbaserede  museumsforskning. Når vi ser projekternes emner igennem, synes nogle gennemgående karakteristika at træde frem:

De  handler  om  dansk  kunst.  Langt  de  fleste  projekter henter deres empiri i en dansk kontekst og holder sig typisk inden for landets grænser i det annoncerede emne og det primære stof. Der er derfor ikke noget sammenfald med den  udprægede  globale  vending  i  fagets  historie  eller er der tale om et bevidst supplement til denne? Pro- jekterne berører mange museer landet rundt, enten som egentligt emne eller igennem en særlig relation til kunstnere eller tematikker. Det er naturligt nok, at projekterne har en relation til deres værtsinstitution, som på denne vis bliver ført ind i den kunsthistoriske forskning, og også ofte selv forskningsmæssigt belyst. Det er dog de levende, succesfulde institutioner, der indgår i den museumsbaserede forskning og hermed bliver profileret igennem den og, populært sagt, skriver kunsthistorien. Således er der ikke  mange  studier  af  helt  forsvundne  kunstinstitutioner eller uddaterede måder at præsentere kunst på (som Moltkes Palæ, Hirschholm Slot, Johan Hansens samling eller  nedlagte  kunstforeninger)  -  eller  noget,  der  aldrig blev til noget (ikkerealiserede planer for museer, kunstprojekter og udsmykninger - noget, som billedkunstner Lasse Krog Møllers udstilling Ad Acta - arkiverede visioner på  KØS  i  2019-20  udfoldede).  Enkeltbegivenheder som jubeludstillinger,  landsudstillinger,  kunstfestivaller og biennaler samt bidrag til internationale udstillinger er også fraværende i den støttede forskning, trods deres iøjnefaldende betydning fra de store Nordiske Udstillinger i 1800-tallet til U-Turn i 2008.

Det ville heller ikke være forkert at sige, at det generelt  er  de  positive,  bekræftende  historier,  der  forskes  i, med syge piger i nordisk kunst 1850-1900 og 'gal kunst'

fra Museum Ovartaci som de mest foruroligende elementer, der dog på sin vis også er opbyggelige emner, idet de skaber en vis mening ud af det meningsløse. Der er ikke så mange cases af virkelig problematisk kunst og belastet fortid imellem programmets emner - eksempelvis kunne man have tænkt sig forskning i nazisme og andre totalitære bevægelsers indflydelse på dansk kunst og kunsthistorieskrivning, racisme, sexisme og så videre. I en ellers problemfokuseret æra for kunsthistorien og museet, hvor der kaldes til aktiv handling og gennemgribende revision, er  det  tilsyneladende  ikke  belysning  af  skyggesider  og oprivning af rådne rødder, der er museumsforskningens hovedformål.

Her er det måske værd at anføre det strukturelle vilkår, at der er tale om enkelte projekter båret af individer, med de rammer for emneafgrænsning og realistisk output dette medfører. Store kollektive forskningsprojekter og forskningsbaserede samarbejder mellem institutioner har  selvfølgelig  andre  muligheder  for  tværfaglige  indsigter  og  internationale  samarbejder  -  her  kunne  man nævne Statens Museum for Kunst og Stedelijk Museum Amsterdams forskningsbaserede udstillingsprojekt Kirchner og Nolde - til diskussion (2021).

En del af projekterne har været samhørende med en udstilling  ved  værtsinstitutionen,  mens  andre  har  haft et  rent  akademisk  output  -  oftest  i  form  af  konferencer og artikler. Monografier (hele bøger) er der længere imellem,  ud  over  ph.d.-projekternes  foreskrevne  ph.d.afhandlinger. Dette kunne tænkes at være en konsekvens af  det  gældende  bibliometriske  vurderingssystem,  hvor fagfællebedømte artikler vægtes langt højere end bøger, særligt af illustreret og bredere formidlende karakter.

Overordnet kan Museumsprogrammets forskning ses som et decentreret væksthus for kunsthistorisk forskning i  Danmark, der har bragt forskningen ud til museer landet over - er det for øvrigt ikke også lige det, der mindre smidigt  forsøges  gennemført  med  den  nylige  aftale  om udflytning af videregående uddannelser i Danmark? Mere kritisk kunne man sige, at det vækstfremmende initiativ holdes i kolonihaveformat i de afgrænsede projekter.

## Kilder til Dansk Kunsthistorie

Ny Carlsbergfondet søsatte i 2015 'Kilder til Dansk Kunsthistorie' (KTDK, www.ktdk.dk), et initiativ, der nok har fået mindre opmærksomhed end Museumsprogrammet, men som tydeligt har en ambition om at forme en fremtid, hvor  bibliotekernes  og  de  danske  kunstmuseers  arkiver udgør  et  vigtigt  udgangspunkt  for  kunsthistorisk  forskning.  Her  er  det  empirien  -  snarere  end  teorien  -  som gøres  til  arnested.  Maleren  Johan  Thomas  Lundbyes dagbøger er blevet kritisk udgivet i bogform og som elektronisk database og er nu søgbare, men derudover er det især breve og arkivalier fra så forskellige kunstnere som Elisabeth  Jerichau  Baumann  over  Skovgaardfamilien, J.F. Willumsen  og  Fynbomalerne  til  Tut  og Arthur Köpckes  arkiv  i  relation  til  deres  galleri  i  København, der nu er tilgængelige online. For nærværende foregår et projekt til digitalisering af Sonja Ferlov Mancobas arkiv, og med disse initiativer står det klart, at både gamle, kanoniserede kendinge samt nyere og oversete (men alligevel til  tider  'gamle')  bekendtskaber  trækkes  frem  i  lyset. Udvælgelseskriterierne for at indgå i KTDK er, ligesom med Museumsprogrammet, i hvert fald hverken konservative  eller  tendentiøse,  i  og  med  at  de  lidt  'tilfældigt' sker på baggrund af ansøgninger formuleret udefra.

En  del  af  digitaliseringsprojekterne,  som  KTDK  har afstedkommet, har kastet efterfølgende forskning og publikationer af sig. Investeringen i kildernes tilgængeliggørelse og udkommet af samme er altså hurtigt tydelig, men også på længere sigt er det klart, at frigivelsen af tekster, noter,  breve  og  andre  skriverier,  der  tidligere  har  været enten totalt ukendte, utilgængelige eller blot besværlige at  komme  i  nærheden  af,  kommer  til  at  forme  en  retning for den musealt forankrede forskning. I en artikel i Carlsbergfondets Årsskrift 2019  bliver  det  understreget, at  Ny  Carlsbergfondet  som  altid  støtter  erhvervelser  til museernes samlinger af kunst snarere end afholdelse af særudstillinger, og at samme filosofi omkring at støtte det langsigtede snarere end mere flygtige begivenheder er en årsag til fondets støtte til KTDK. Museumsprogrammet, 'Kilder til Dansk Kunsthistorie', støtten til udgivelse af forskning  i  form  af  bl.a.  museumskataloger  og  donatio- nerne af kunst til museerne og offentligheden har en klar rød tråd forankret i fondets profil (Kyndrup 2019, 94-99).

Dermed er der måske også en udmelding om, hvilken type  forskning  man  ikke  støtter:  Den,  der  starter  med afsæt i et teoriorienteret, internationalt universitetsmiljø (Kyndrup 2016, 116). Den fremtidige linje, som både tegnes af fondets valg og af de foreslåede projekter, vil tiden vise.

## Hvad er museumsbaseret forskning?

Med  den  konsekvente  ekspansion  og  orientering af kunsthistorisk forskning hen imod de danske kunstmuseer, deres samlinger og arkiver har Ny Carlsbergfondets Museumsprogram og KTDK afstedkommet noget ganske markant. Ud over fremgang i antallet af forskere og forskning er det faktisk lykkedes at styrke dialogen og udvekslingen mellem det lille, hårdt pressede universitetsmiljø på den ene side og så de danske kunstmuseer, der paradoksalt nok også er pressede, blot på basisbevillinger til drift og fastansat personale. På anekdotisk plan kan vi for resten rapportere, at man fra tilgrænsende humanistiske fag som litteratur- og musikvidenskab samt fra nordiske kunsthistorikere generelt oplever en vis misundelse over de relativt rigelige midler, der i disse år er til forskning i det kunsthistoriske miljø i Danmark.

På den måde har fonden hjulpet med at rette op på en forbindelse, der før i tiden nærmest gav sig selv. Kunst- historie  i  Danmark  var  fra  sin  begyndelse  et  meget  lille miljø med mange personsammenfald mellem museumsog  universitetsfolk.  Måske  er  det  med  masseuniversitetets  fremkomst fra 1970'erne og frem, at forbindelsen bliver slappet, måske sker dette som følge af udviklinger i  universitetskunsthistorisk  forskning  generelt,  der  slår en kile imellem 'de to kunsthistorier', men dette er ikke et  velbelyst  emne  i  dansk  sammenhæng  (Haxhausen 2003, Sass 1979). 2 Kunstmuseets Aarsskrift [1] ,  der påbegyndte publikation i 1914 under direktør Karl Madsen på Statens Museum for Kunst, tegner meget fint den tætte forbindelse mellem museal og universitær kunsthistorie, som den så ud engang i begyndelsen af 1900-tallet. I en årrække blev det den mest fremtrædende publikationskanal i dansk kunsthistorie, og allerede i første nummer fastslog Madsen, at det skulle handle om genstandene kunst og kunstværker - og at disse burde være i offentlig, dansk eje. De første årgange slog retningen an med store artikler om kunstnere og deres værker på danske museer, bl.a. om Christen Købke, en artikel, der effektivt medvirkede  til  denne  kunstners  kanonisering,  om  Eckersberg, Marstrand,  P.C.  Skovgaard,  Abildgaard  og  især  Thorvaldsen,  om  Manet,  Degas  og  andre  franske  kunstnere samt om europæisk renæssance og barok. I begyndelsen var det også Carlsbergfondet, senere Ny Carlsbergfondet, der  støttede  udgivelsen  af  tidsskriftet. Meddelelser  fra Thorvaldsens Museum fulgte i  1929, ligesom andre mere eller mindre succesfulde museumstidsskrifter har vekslet gennem årene.

[1] Kunstmuseets Aarsskrift , Statens Museum for Kunst 1948-49.

I mange årtier var kunsthistorie på denne måde i høj grad det samme som forskning i afdøde og/eller kanoniserede kunstnere, der var repræsenteret i danske museers samlinger, måske med afstikkere til udenlandske samlinger. Ville man publicere publish or perish var skam også en ting tidligere - var museumstidsskrifter og -kataloger en oplagt kanal, der dermed også formede, hvad der rent faktisk  blev  forsket  i.  Museumsforskning  var  langt  op  i 1900-tallet karakteriseret af, at enkeltforskeren så at sige retrospektivt skulle forklare, hvorfor dette eller hint allerede indlemmede værk var væsentligt. Dette er selvsagt endnu  en  grundforudsætning  for  museumsforskning  i dag, så længe den tager udgangspunkt i en eksisterende samling.

Med  fremkomsten  af  den  museale  særudstilling  og senere den tematiske særudstilling - måske med ambitioner om at være dagsordensættende - kan museumsforskning også tage afsæt i spørgsmål om kunst og visualitet uden for museumssamlingen og arkivet. Et sådant afsæt indbyder til ganske anderledes forskningsdesign, mål og midler.  I  sidste  ende  er  museumsforskning  dog  stadig knyttet til et museums (eller flere samarbejdende museers) indsats, hvilket også betyder, at forskningen ofte konciperes mhp. et konkret efterliv. Dette eksempelvis i form af  kataloger, udstilling, formidling, forskellige nye praksisser eller nyerhvervelser til museet.

[2] Hafnia: Copenhagen Papers in Art History - tidsskrift udgivet af Institut for Kunsthistorie, Københavns Universitet 1972. Som det ses, er der tale om en engelsksproget forskningspublikation.

Hafnia: Copenhagen Papers in Art History (1970-2003) [2] repræsenterer  vel  det  første  universitetskunsthistoriske tidsskrift i moderne forstand, som senere blev suppleret  og  afløst  af Passepartout fra  Aarhus  (fra  1993)  og Periskop fra  København  (fra  1993).  Ingen  af  disse  eller lignende tidsskrifter forårsagede den oplevede splittelse mellem kunsthistorie på universitetet og kunsthistorie på museerne. I de seneste år har museerne skullet bedrive fagfællebedømt forskning i relation til deres udstillingsvirke,  hvilket  ofte  finder  sin  form  igennem  fagfællebedømte forskningsartikler som en del af de kataloger, der ledsager  særudstillingerne.  Dette  har  medført  mange produktive foreninger imellem museum og forskning og synliggjort  den  aktuelle  kunsthistoriske  forskning.  Det har dog også sine udfordringer at tilpasse forskningen til dette mere formidlende format, som foregår på udstillingens præmisser. Det vil være svært at nedskrive kunstner XX's betydning eller gå imod udstillingens hypoteser i en sammenhæng, der er en direkte del af denne.

Der er i dag langt større bevidsthed om udstillingens aktive rolle, også i forhold til at generere viden og besvare forskningsmæssige  spørgsmål.  Kuratorisk  forskning  curatorial research - er et vidtstrakt felt mellem kunstnerisk praksis, kunsthistorie og udstillingsvirksomhed, der på forskellig vis arbejder med at implementere det forskningsmæssige i andre medier end de traditionelle forskningspublikationer, ikke mindst udstillinger. Her ligger et ønske om at forene teori og praksis, som også fører kunsthistoriefaget  nye  steder  hen.  Måske  kan  kunsthistorie som mere historisk og materielt baseret videnskab have en ny relevans her, da feltet har sit udgangspunkt i samtidskunstnerisk praksis og mere teoretiske tilgange?

## Hvad skal vi med museumsbaseret forskning?

Særligt  Ny  Carlsbergfondets  indsats,  men  også  andre danske fondes generøse støtte, har betydet en veritabel renæssance  i  dansk  kunsthistorisk  forskning.  Dette  er noget ganske særligt, og vi er mange, der af samme årsag har fået tid og ressourcer til at tænke og udvikle kunsthistorien på nye måder. Den museumsbaserede forskning er blevet et hovedmedium for disse nye måder at bedrive kunsthistorie på. Her er mulighed for at bringe en bred vifte  af  kunsthistorisk  materiale  i  forbindelse  med  nye videnskabelige  forståelser  og  tilmed  have  eksperimentelle  arbejdsformer  som  kuratorisk  praksis  inden  for rækkevidde - og desuden mulighed for at række ud i en større  offentlighed  igennem  museet  som  publikumsorienteret (videns)institution.

Vi bør dog til stadighed spørge til, hvad denne forskning kan og måske ikke kan, og hvordan den kan forbedres. Det er også vigtigt at pointere, at vi ikke skal håbe på en situation, hvor den museumsbaserede forskning alene skal  trække  læsset  -  hverken  i  den  udøvede  forskning eller for den kunsthistoriske faglighed og miljøet omkring dette. Fri forskning forankret i et levende universitet er forudsætningen  for,  at  også  museumsforskning  på  sigt kan udvikle sig og leve.

Med yderligere bebudede nedskæringer på de danske universiteter  er  det  bemærkelsesværdigt,  at  væsentlige dele  af  de  danske  museers  samlingsområder  slet  ikke dækkes af de få,  tilbageblevne  fastansatte,  som  selvsagt heller ikke kan forestå den efterspurgte forskningsbaserede undervisning i samme områder. Om dette er et problem, der må og skal korrigeres, eller om museerne fortsat fint kan forme 'deres' fremtidige ansatte, mens de endnu er  studentermedhjælpere,  er  et  åbent  spørgsmål.  I  en måske nær fremtid må universiteternes kunsthistoriske afdelinger begynde at søge fondsmidler også til fastansæt- telser. Som det eksempelvis kendes fra den angelsaksiske verden, kunne man så forestille sig Carlsberg Professorships in Art History ? Er det dette, vi vil med kunsthistorien og dens forskningsfrihed, eller hvor er vi på vej hen?

## NOTER

- 1 Kristian Handberg har som postdoc udført forskningsprojektet Multiple Modernities: Dream Worlds and World Images, 1946-1972 ved Louisiana Museum for Moderne Kunst (2015-2018), og Rasmus Kjærboe har været ph.d.-stipendiat ved Aarhus Universitet og Ordrupgaard med projektet Collecting the Modern: Ordrupgaard and the Collection Museums of Modernist Art (2012-2016) og modtaget projektstøtte til Opdagelsen af den danske guldalder (2020).
- 2 Professor Else Kai Sass' faghistorie har selv mere end fyrre år på bagen og kan i sagens natur ikke forudsige kommende udviklinger.

## Litteratur

- Charles W. Haxhausen, red. 2003. The Two Art Histories: The Museum and the University . New Haven: Yale University Press.
- Morten Kyndrup. 2019. 'Om betydningen af kunstmuseernes samlinger'. In Carlsbergfondets Årsskrift 2019 , 94-99. København.
- Morten Kyndrup. 2016. 'I kunstens tjeneste: Kunstforskningens rolle - om fondets nye forskningssatsninger'. In Carlsbergfondets Årsskrift 2016 , 114-121. København.
- Else Kai Sass. 1979. Kunsthistorie , særtryk af Københavns Universitet 1479-1979 , bd. 11, 199-343. København: Københavns Universitet.