En form for Indien forekommer allevegne
Forfattere: Nanette Hale
Tidsskrift: passage (2005-12-01)

## 'En form for Indien forekommer allevegne'

Tabet af den kosmopolitiske regionalisme i Salman Rushdies fiktion

## Nanette Hale

Midnatsklokkerne bimler, og et tvillingepar bliver skæbnesvangert forbyttet; folk falder ud af himlen over  London  og  undergår  mystiske  metamorfoser. En Scheherazade fuld af krydderier og korruption nagles  fast  i  det  andalusiske  landskab.  Rockmusik akkompagneres  af  underjordiske  rystelser,  der  får virkeligheden til at slå revner. Malik Solanka befinder sig i en krop og i en by, der ulmer af raseri.

støder ind i hinanden, og byen er resultatet af sammenstødet. (Thurah, 'Atlas')

Man færdes i Rushdies univers på egen risiko.  V erdenerne er mange, og både tyngdeloven og vante realitetsbegreber er sat ud af spil. Det klør i næsen af stærke dufte, farverne er påtrængende og larmen øredøvende. Der er et væld af folk og oceaner af historier.  Det  hele  præsenteres  i  et  sprog,  der  er lige så originalt og sprudlende som persongalleriet. Nogle frydes over sådan en tour de force; andre får forstoppelse undervejs.

Mange hævder - med rette - at Rushdies univers ikke skal forstås, det skal opleves. At undersøge romanerne fra en specifik analytisk vinkel er således at beskære panoramaet, at ødelægge helhedsoplevelsen. Det er et forsøg på at skabe orden og fornuft i  et  univers,  der  er  tænkt  broget  og  ulogisk.  Det eneste  alibi  for  alligevel  at  gøre  dette  er,  at  det  i storladne miljøer ofte er nødvendigt at isolere detaljen for via den at kunne forstå helhedens præmis. Det er i hvert fald mit forsvar for at stille skarpt på Rushdies storbyer.

Når jeg synes, at den bedste måde at beskrive mine bøger på er at kalde dem storbylitteratur, så er det fordi essensen af metropolen er, at det er et sted, hvor mange virkeligheder støder sammen. Byer er magneter, folk kommer til dem mange steder fra, landsbymåden, storbymåderne, det vestlige, østlige, sydlige, nordlige, de rige, de fattige, jøderne, de kristne, muslimerne, alt Rushdies  romaner  breder  sig  over  tre  forskellige kontinenter og gør holdt i mange forskellige lande. Det er dog ikke lande, der interesserer Rushdie. Det er storbyer. Delhi, Bombay, Karachi, London og New York. Metropolen er kraftcentret i hans fiktion. Den repræsenterer krydsfeltet mellem forskellige kulturer, religioner og udsyn, og er som sådan en fysisk manifestation af mangfoldighed.

Blandt  storbyerne  udgør  Bombay  det  centrale referencepunkt. Med undtagelse af Skam tager alle romanerne afsæt i denne by. 1   '[M]oderskødet Bombay, mine forældres legeme' ( Jorden ,   1 10) er stedet, hvor personer og handlinger fødes; det er denne by, der opdrager dem, ligesom den har opdraget forfatteren. Bombay bliver, ifølge Laura Miller, Nordstjernen i Rushdies liv og forfatterskab - et sjælens og fantasiens  hjemland.  Den  repræsenterer  den  internationale  storby  og  bliver  udgangspunktet  for  en nytænkning af regionalismen, som mange vælger at kalde kosmopolitisk. Det er heller ikke så underligt, hvis man følger de mange pejlinger mod et kosmopolitisk ideal, som findes i Rushdie egne essays og i  de  mange  interviews  med  denne  verdensborger. Spørgsmålet er bare, om man kan stole på Rushdies udsagn.  I  romanerne  oplever  man  nemlig,  at  den kosmopolitiske regionalisme har særdeles trange kår. Mit ærinde i dette essay er at afsløre misforholdet mellem Rush  dies idealer og romanernes storbykartografier, for derefter at give et mere nuanceret bud på, hvilken regionalisme Rushdies storbyer rent faktisk repræsenterer.

## Regionalisme i en postkolonial kontekst

At  regionalisme  forbindes  med  et  kosmopolitisk udsyn lyder umiddelbart paradoksalt. I litteraturen er regionalisme traditionelt en genrebetegnelse for tekster, der beskæftiger sig med et afgrænset, intimt miljø. Genren drejer ofte omkring dikotomiens akse, hvor modsætningsforholdene natur-kultur, landsbystorby, lokalt-globalt udspilles. Netop forankringen i  en  specifik  historisk  tid  og  et  definerbart  miljø skaber et tilhørsforhold, der kan holde myten om et autentisk miljø og en fælles identitet i live. Det er derfor oplagt, at regionalismen får en renæssance, når  verden  opleves  som  stedløs  og  fragmentarisk, eller når et folk søger at finde deres egen identitet efter årtiers kolonialt regime.

Hverken hos de modernistiske eller postkoloniale forfattere er der dog tale om en reproduktion af den traditionelle regionalismes indadvendte diskurs; der er snarere tale om en nytænkning af regionalismen på modernitetens og postmodernitetens præmisser. Dikotomier  opløses,  virkeligheden  relativeres  og autenticitets-begrebet undermineres.  Trods disse diskursive skred er der dog stadig tale om regionalisme - for nogle forfatteres vedkommende endda en form for hjemstavnsfortælling.

Regionalismens popularitet blandt postkoloniale forfattere er i første omgang affødt af center/periferi-debatten og har et specifikt politisk sigte. Hidtil oversete eller marginaliserede miljøer kommer i fokus  i  kampen  for  at  genvinde  egen  stemme  og identitet.  Men  regionalismen  bruges  ikke  kun  til at vende center/periferi-logikken på hovedet. Den bruges  også  af  mange  forfattere  til  at  afkolonialisere deres region. Regionen genskrives for således at nedbryde de myter og misforståelser, som de koloniale  beskrivelser  har  skabt.  Denne  regionalisme frembringer  ofte  fortællinger,  der  fremtræder  som nationale allegorier for den nye nation.

Midnatsbørn er  en  ny  nations  fortælling  i  denne forstand; men set i sammenhæng med Rushdies øvrige romaner er den snarere begyndelsen på en nytænkning af regionalismen med storbyen - og ikke nationen - som udgangspunkt. Som vi skal se i det følgende, er storbyen stadig en region; det er selve regionens beskaffenhed, der har forandret sig.

## Salaam Bombay!

Jeg er født som inder ,  og ikke bare som inder, men indbygger i Bombay - Bombay, den mest kosmopolitiske, mest hybridiserede og mest sammenrodede by i Indien. Hvad jeg skriver og tænker, er derfor i lige så høj grad blevet påvirket af hinduistiske myter og holdninger som af muslimske ... Og  Vesten er heller ikke fraværende i Bombay. Jeg var allerede et blandingsjeg,  historiens  bastard,  før  London  forværrede  min  tilstand. ( Fantasiens Hjemlande,  )

Rushdie er tydeligvis stolt  af  sit  kulturelle  ophav. I essayet, der lægger navn til hans første essaysamling, Fantasiens  Hjemlande, beskrives  Bombay  som 'en metropol, hvor mangfoldigheden af sammenblandede trosretninger og kulturer sært nok frembringer et bemærkelsesværdigt verdsligt miljø' ( Fantasiens Hjemlande ,  16). Denne beskrivelse er repræsentativ  for  Rushdies  skildring  af  byen  i  sine essays og interviews. Fiktionens Bombay tager også afsæt i dette blandingsmiljø:

Bombay var i centrum og havde været det lige siden sin skabelse:  et  bastard-barn  af  et  portugisisk-engelsk  ægteskab,  og dog den mest indiske af alle indiske byer. I Bombay mødtes alle Indien'er og smeltede sammen. Og i Bombay mødte hele-Indien det-der-ikke-var-Indien, det, der krydsede det sorte vand for at strømme ind i vore årer. ... Det var et ocean af historier; vi var alle sammen dets fortællere, og vi talte alle sammen i munden på  hinanden.  Sikken  trolddom,  der  var  rørt  i  den insaan-suppe, sikken harmoni, der steg op af den kakofoni! ... Oh, I Byens Forskønnere, så I ikke, at det skønne ved Bombay netop var, at den ikke tilhørte nogen, og at den tilhørte alle? ( Maurerens ,  )

Som udgangspunkt forsøger Rushdie at skildre et urent  og  rummeligt  Bombay,  som  ofte  læses  som metafor  for  Indiens  heterogenitet. Til  skildringen af  et  bastard-Bombay  hører  dog  visse  forbehold. Ved nærmere eftersyn kan man nemlig konstatere, at mangfoldighedens Bombay er en noget tilskåret virkelighed, defineret af velstand, afstand og et kosmopolitisk ideal.

For det første er Rushdie vokset op i en velstillet familie med vestligt og sekulært udsyn. Udsigten fra Windsor Villa på The Westfield Estate viser således et  babu-Bombay - middelklassens Bombay - hvis optik producerer et skønbillede af byens mangfoldighed. 2

For det andet er mangfoldighedens Bombay udtryk  for  det  erindrede  hjemland,  set  gennem  migrantens nostalgi-indfattede briller:

Bombay er en by bygget af fremmede på genindvundet land; jeg, der havde været væk så længe, at jeg næsten kunne gøre krav på titlen,  blev  grebet  af  den  overbevisning,  at  også  jeg havde en by og en historie at genindvinde. ( Fantasiens Hjemlande,  )

Rushdie forlader Bombay som teenager og vender kun tilbage til byen som gæst og turist. Efter uddannelsen i England bliver migrationen fra Bombay permanent. Rushdie bosætter sig i London; fatwaen sender ham i eksil i et helt årti, og efter fatwaens officielle ophævelse bliver New  Y ork hans hjem. Dertil kommer, at Rushdies migration er af den privilegerede slags, der tillader en intellektualiseren over migrantens position mellem kulturer og en beskrivelse af denne position som særligt frigørende og produktiv. Det er derfor oplagt, at Rushdie skulle fremhæve storbyen som migrantens ideelle miljø.

For det tredje - og vigtigst i denne sammenhæng - reflekterer billedet af et multikulturelt og rummeligt Bombay idealet om den kosmopolitiske storby. Her er det mangfoldighedens dialogiske dynamik, der er afgørende. Kosmopolitismen har mange afledninger  afhængigt  af,  om  det  er  et  moralsk,  politisk, økonomisk,  juridisk  eller  kulturelt  verdensfællesskab, man søger at definere eller etablere. Rushdies definition hører til sidstnævnte. Den kulturelle kosmopolitisme søger ikke at oprette en global verdenskultur; den er derimod rettet mod heterogeniteten i enhver kultur og har verdens mangfoldige kulturelle geografi - og muligheden for hybridisering mellem kulturer - som sin målsætning:

[Cultural  cosmopolitanism]  rejects  attachments  to  parochial culture [and] encourages cultural diversity and appreciates a multicultural mélange ... Cosmopolitanism can acknowledge the importance of ... cultural attachments for the good hu- man life (at least within certain limits), while denying that this implies that a person's cultural identity should be defined by any bounded or homogenous subset of the cultural resources available in the world. ( Stanford Encyclopaedia of Philosophy )

Med reference til et udsagn i De sataniske vers beskriver Rushdie den moderne storby som 'de uforenelige  realiteters locus  classicus '  ( Fantasiens  Hjemlande , 259). Det er netop den samtidige tilstedeværelse af mange  distinkte  virkeligheder  og  verdenssyn,  der gør storbyen til en kosmopolitisk locus classicus for Rushdie.

Men som Rushdie indrømmer i et interview med Weekendavisen s Thomas Thurah,  indeholder  mangfoldighedsidealet et grundlæggende problem:  'hvordan man forbliver en bestemt idealiseret vision tro, uden at ignorere bagsiden af den' (Thurah,  'Atlas'). For i virkelighedens storbyer er dynamikken mellem forskellige grupper og samfund ofte ikke dialogisk, men snarere dialektisk. 3  Ironisk nok er denne dynamik mere present i fiktionens Bombay end i det Bombay, Rushdie beskriver i sine essays og interviews.

Selv  den  mest  idealistiske  emigrant  er  nemlig nødt til at erkende, at det kosmopolitiske Bombay er blevet kraftigt kompromitteret i de seneste to årtier. Ligesom briternes og senere Bollywood-industriens skildring  af The  City  of  Gold  undermineredes  af virkelighedens  slum,  korruption  og  fattigdom,  så bestrider den etnisk-religiøse fundamentalisme også ideen om et kosmopolitisk Bombay. Byens navneforandring  fra  Bombay  til  Mumbai  er  særlig  signifikant;  heri  ligger  overgangen  fra  idealet  om  en multikulturel storby til en region optaget af renhed og homogenitet. 4

Truslerne mod det kosmopolitiske spores med al tydelighed  i  Rushdies  romaner.  I Midnatsbørn undermineres  magien  og  mangfoldigheden  af  Indira Gandhi  og  hendes  sterilisationsprogram,  der  på meget  kontant  vis  forsøger  at  komme  urenheden og mangfoldigheden til livs. Hvor kampen mellem et pluralistisk og et sekterisk Bombay kun antydes i De sataniske  vers, udgør  den  det  centrale  tema  i Maurerens  sidste  suk .   Denne  roman  præsenterer  et monstrøst Bombay fuld af korruption, populisme og alskens  fanatisme:  'en  Mogambolsk  underverden, der var mere beskidt end nogen masala-filmfantasi' ( Maurerens ,  175). I modsætning til det ideal, Rushdie opstiller uden for romanerne, er fiktionens Bombay således dialektikkens slagmark. Her udspilles kampen mellem det progressive og det reaktionære, det relative og det absolutte, det rene og det urene. Der er ingen gråzoner.

Ømtåleligheden over for, at mangfoldige miljøer også kan indeholde intolerante kræfter, er ikke kun et udslag af Rushdies privilegerede baggrund. Det illustrerer også en iboende konflikt i kosmopolitismens diskurs. Der fordres respekt omkring kulturel forskellighed, men man ønsker samtidig at forkaste de stærkt monologiske tankesæt, som mangfoldigheden nødvendigvis også omfatter. Denne indre selvmodsigelse er den kulturelle kosmopolitismes akilleshæl - den bliver også Rushdies.

## Manhattan  Transfer

Indien,  mit terra  infirma ,   min  malstrøm,  mit  overflødighedshorn, min folkemængde. Indien, min for-megethed, mit alting på én gang, mit Hug-me, mit knus mig, min fabel, min moder, min fader og min første store sandhed. Måske er jeg dig ikke værdig, for jeg har ikke været fuldkommen, det tilstår jeg. Måske forstår jeg ikke, hvad du er ved at blive til, hvad du måske allerede er, men jeg er gammel nok til at sige, at dette dit nye jeg ikke længere er en størrelse, som jeg ønsker eller behøver at forstå. Indien, min fantasis kilde, min vildskabs udspring, min hjerteknuser. Farvel. ( Jorden ,  )

Således  lyder  fortælleren  Rais  afsked  med  Indien, og med Bombay i særdeleshed. Selv om dette citat stammer fra Jorden under hendes fødder, opsummerer denne højstemte passage Rushdies egen afsked med landet og byen.

Virkelighedens Mumbai får fiktionen til at migrere vestpå.  Romanerne slår sig ned i det, man kunne kalde diasporiske versioner af Bombay.

I De sataniske vers afprøver Rushdie sit mangfoldighedsideal i Thatchers England. London viser sig dog at være en storby, hvor det kosmopolitiske har lige så strenge kår som i Bombay; i forstaden Brickhall udspilles således den samme kamp mellem den multikulturelle virkelighed og de kræfter, der søger at  dæmme  op  for  forskellighed:  racismen  og  den reaktionære retorik fra den xenofobiske højrefløj.

I Maurerens sidste suk findes den diasporiske variant af  et  kosmopolitisk Bombay i Maurernes Spanien. Aurora Zogoibys billedserie  'Maurerens Sidste Suk' bliver, i henhold til Moraes, hendes søn, 'et forsøg på at skabe en romantisk myte om den mangfoldige hybridnation. Hun brugte det arabiske Spanien til at ny-forestille sig Indien' ( Maurerens ,  220).

I Jorden under hendes fødder og Raseri søger hovedpersonerne tilflugt i New Y ork. Det er New Y orks historiske status som 'immigranternes by', der gør den til en værdig afløser for Bombay. I Jorden oplever vi New  Y ork gennem fortælleren Rai, og de to celebre rockstjerner  Vina, som selv er halvt amerikaner, og  Ormus,  som  er  besat  af  det  amerikanske.  Det er således - igen - et bestemt udsnit af storbyens realitet, der præsenteres: fotografens NoHo bohemetilværelse ( Jorden ,  443) og rockstjernernes ekstravagante up-town liv. En tur ned ad gaden skildres som en  sanselig  rejse  gennem  mange  kulturer;  hovedpersonerne henrykkes over 'aromaen af thailandsk, indonesisk og indisk mad, batiktøjet, de afrikanske smykker og kurvevarer' ( Jorden ,  441).

Rai modificerer dog dette indtryk af harmonisk kulturel  sameksistens  ved  at  afsløre  skønbilledets vrangside:

Byens rustende forfald i gadeniveauet, dens skulderpuffende vulgaritet, dens tredje-verdensstemning (fattigdommen, trafikken, spritternes slow-motion forfald og alt for mange bygningers revnede-ruder-forfald, de uplanlagte glimt af forslumning, det hæslige gadeinventar), og de særheder, som  Vina i begyndelsen insisterede på at udsætte [Ormus] for i boheme-mekkaer som Sam's Pleasure Island og Slaughterhouse, alt dette giver næring til [Ormus'] berømte moralske væmmelse. Groovy Manhatten er tydeligvis ikke spor bedre end Swinging London. ( Jorden ,  )

Ligesom det var tilfældet i Bombay er New Y orks topografi præget af kontrast mellem smuds og glamour, elendighed og ekstravagance, korruption og skønhed, åbenhed og intolerance. Faktisk fremstår New York  som  en  parafrase  over  Bombay,  eller som Rushdie selv indrømmer: 'a Western rewrite of Bombay' (Max). Denne præmis har naturligvis betydelige diskursive konsekvenser for storbyernes identitet.

## Den generiske storby

Rushdie  forklarer,  at  intentionen  bag Jorden  under hendes  fødder var  at  skrive  en 'interkontinental  roman': 'I wanted to write about the idea of the great metropolis, the idea of the centre of the world. Bombay, London, and New  Y ork - these three great metropolises - are in a way, in the novel, the same place ' (min kursivering, uangivet forfatter 'Interview with Rushdie').

Betragter man forfatterskabet som helhed, fremstår denne målsætning netop som en naturlig konsekvens af storbytopografierne i de forrige romaner. Hvilken betydning får denne interkontinentale tendens for regionalismen i Rushdies romaner? Som vi har set, er første fællestræk ved Rushdies metropoler deres heterotopiske topografi. 5  De udgør et spændingsfelt  af  modsætninger:  det  magiske  modsvares af det monstrøse, det tolerante af det chauvinistiske, det  rene  af  det  urene,  osv.  Den  samlede  virkning bliver, at storbyen fastfryses i en spændingstilstand uden mulighed for udvikling.

Denne ekstreme topografi har også en anden konsekvens.  Den  påkalder  en  tilsvarende  ekstrem  retorik. Læseren konfronteres med en 'for-megethed' på  alle  fronter:  farverne  er  krasse,  lugtene  stærke, pulsen høj og sproget voluminøst.  Timothy Brennan hævder, at storbyens og den indiske diasporas 'nationale og etniske dissonanser' ( At Home ,  8) går tabt i Rushdies fiktion. Det er ikke sandt. Dissonanserne er der. Problemet er snarere, at modulationerne er væk!  Det  er  netop  manglen  på  nuancer  -  manglen på et 'mellemregister' ( Jorden, 445) - i Rushdies storbybeskrivelser, der gør, at de risikerer at blive til eksotiske klicheer. 6

De forskellige afledninger af kosmopolitisme har alle det til fælles, at de fremhæver måder at tænke og handle, der rækker ud over det lokale eller det nationale. Rushdies kosmopolitiske ideal søger den globale kulturelle mangfoldighed; ikke en universel kultur,  men  den  universelle  ret  til  og  respekt  for forskellighed og ikke mindst muligheden for hybride konstellationer mellem kulturer. I fiktionens univers imploderer  denne  mangfoldighed  derimod.  Det kosmopolitiske ideal undermineres af ekstremernes kamp og særligt af præmissen om den interkontinentale storby.  Tilbage står en generisk storby, som på trods af (eller netop på grund af) et væld af nutidige og kulturelle referencer kommer til at understrege globalitetens stedløshed.

'My writing has always come out of that idea of the mixture,' forklarer Rushdie i et interview med David Cronenberg, ' the kind of idealized, mongrel truth . We should avoid at all costs any pedigree version of the truth' (min kursivering). Det er netop opfattelsen af sandheden som et idealiseret blandingsprodukt, der  bliver  problematisk,  om  ikke  selvmodsigende. For når blandingsprodukter, heterogenitet og bastarder hæves til sandhedsniveau, bliver også de til paradigmer, og præmissen om forskellighed kortsluttes.

At Bombay, London og New  Y ork skulle udgøre et netværk af metropoler og være forbundne af forskellige diasporiske kredsløb, der i Rushdies tilfælde har deres udspring i Bombay, er ikke i sig selv problematisk. Men at reducere dem alle til 'det samme sted' medfører en universalitet, der ikke stemmer overens med Rushdies kosmopolitiske  udgangspunkt.  Hvis Bombay, London og New York reduceres til en interkontinental metropol, forsvinder muligheden for en kosmopolitisk regionalisme netop, fordi den kulturelle  mangfoldighed  ikke  længere  er  unik,  men generisk.  Man  kan  således  konstatere,  at  det  kosmopolitiske er til stede som et grundlæggende ideal snarere end en realitet i Rushdies storbyportrætter.

## 'Grænserne er under opblødning': Rushdies kronotopiske regionalisme

Hvis storbyerne ikke er udtryk for en kosmopolitisk regionalisme, hvilken regionalisme repræsenterer de så?

If you are a city creature, you understand cities.  Y ou understand their artificiality and their transience, their internal contradictoriness. It's out of that that I've tried to build my writing, out of that experience of space and time that we have in the modern city . (min kursivering, Fenton,  )

For at forstå den regionalisme, der definerer Rushdies  metropoler,  må  analysen  et  spadestik  dybere ned. Den må, som Rushdie indicerer i citatet ovenfor,  forholde  sig  til  den  tidslighed  og  stedslighed, der findes i storbyerne. Hertil er Mikhail Bakhtins kronotop-begreb et ideelt analytisk værktøj.

I sit essay  'Forms of  Time and of the Chronotope. Notes towards an Historical Poetics' (1937-38/1973) redegør Mikhail Bakhtin for, hvorledes de tidslige (kronos) og rumlige (topos) dimensioner i en tekst er samhørige snarere end separate.  'Kronotop' - som kan oversættes til 'tids-sted' eller 'tids-rum' - er udtryk for den korrelation, der eksisterer mellem den tidslige og den stedlige dimension - både i litteraturen og i virkeligheden. 7

Globaliseringen,  teknologiens  fremskridt  og  de postkoloniale migrationer har gjort definitionen af regionen langt mere kompleks. Enhver region er udgjort af kredsløb (økonomiske, kulturelle, politiske, emotionelle, virtuelle, diskursive, etc.), der peger ud over et bestemt fysisk sted og en specifik historisk tid.  For at imødekomme disse forandringer mener Paul Smethurst, at der i litteraturen er brug for en mere elastisk kronotopisk fremstilling af det sociale rum. Smethurst efterlyser:

a more accommodating, more flexible and more progressive concept of social space (and time).  This would be a space-time that could reach back and forth through various histories and encompass different sociological times. (Smethurst,  )

Det er præcis denne kronotopi, man finder i Rushdies  metropoler.  Her  er  mangfoldigheden  nemlig ikke  kun  kulturel,  social,  religiøs  og  politisk.  Den er også ontologisk. Rushdie ønsker at sætte spørgsmålstegn ved selve realitetsbegrebet i sin fiktion. Det får  naturligvis  afgørende  betydning  for  regionens karakter i romanerne. Vi befinder os i metropoler, hvor 'grænserne er under opblødning' ( Jorden ,  416): det historiske bryder ind i nutiden, det fantastiske bliver fysisk nærværende, det magiske og det mytologiske går i dialog med det materielle. I De sataniske vers trænger  drømmenes  flydende  kronotoper  ind i  den  materielle  verdens  fysiske  tids-rum.  I  denne roman er regionens udviskede konturer med til at sætte spørgsmålstegn ved selv de mest stålsatte doktriner.  Denne  relativisering  fik,  som  bekendt,  betydelige konsekvenser for forfatteren. I Midnatsbørn chutnificeres fortiden, så den kan smages og lugtes i nutiden. I Maurerens sidste suk og Jorden under hendes fødder tematiseres samme interfase mellem nutid, fortid og fremtid; i  Aurora Zogoibys berømte maleri, der navngiver Maurerens sidste suk ,   projekteres forskellige virkeligheder ind i og oven på hinanden:

'Kald det Mauristan,' sagde Aurora til mig. ... Et sted, hvor verdenerne støder sammen, flyder ind og ud af hinanden og skylloficeres væk. ... Ét univers, én dimension, ét land, én drøm, der bumpobumper ind i en anden eller er inde under den eller oven på den. Kald det Palimpstina.

Palimpsest-motivet  er  af  afgørende  betydning  for Rushdies kronotopiske regionalisme. Denne spatiale metafor  bruges  til  at  udtrykke  den  udviskning  af grænser,  der  kendetegner  storby-regionernes  tidslighed.

Som kronotopens logik foreskriver, findes en tilsvarende ophævelse af grænser på det spatiale plan. I Jorden under hendes fødder er  Bombay, London og New York forbundet i diasporiske såvel som overog underjordiske netværk. Det gør ikke kun storbyerne særdeles rumlige, det umuliggør også en afgrænsning af deres territorium.

Den  traditionelle  regionalisme  beskæftiger  sig med territoriale og kulturelle grænser; Rushdies regionalisme drejer sig om det modsatte: ophævelse af grænser. Hans storbyregioner består af mange synkrone virkeligheder; nogle er i dialog, andre i kollision. Denne poly-kronotopiske regionalisme gør op med opfattelsen af regionen som autentisk, entydig endsige endimensional. I stedet opstår en langt mere radikal regionalisme, der faktisk ikke længere drejer sig om et afgrænset område eller kultur, men snarere om individets oplevelse af virkeligheden. Det er, som Damian Grant argumenterer, oplevelsen af tid og sted, som er afgørende i Rushdies romaner:

Rushdie's novels are navigations not so much through space (though there are journeys and destinations) nor even through time (though this is their author's preferred dimension), but rather through levels of reality, dimensions in a more metaphysical sense - as perceived by the shifting sands of human consciousness (Grant,  )

Det er derfor en kronotopisk snarere end en kosmopolitisk regionalisme, vi møder i Rushdies fiktion. Den kulturelle forskellighed er til stede i storbyerne, men den er, som vi har set, ofte eksotiseret og præget  af  dikotomiernes  slagkraft.  På  det  ontologiske plan derimod skaber Rushdie en regional mangfoldighed, der virkelig får jorden til at ryste.

## Noter

1.  Netop fordi emnet i dette essay er Rushdies metropoler har jeg valgt at se bort fra romanen Skam i denne gennemgang.
2.  'Babu'  er  en  indisk  betegnelse  for  middel-  og  overklasse-inderen. I bogen Babu Fictions. Alienation in Contemporary Indian English Novels præciserer Tabish Khair, hvad betegnelsen  'babu' refererer til:  'the middle or upper class, mostly urban (at times cosmopolitan), Brahminized and/ or 'westernised'  strata  of  Indian  society'( Babu  Fiction , ix).
3.  I dette essay bruges  'dialektisk ' i betydningen  'modsætningsfyldt'. Det er spændingstilstanden mellem modsætninger snarere end muligheden for deres ophævelse i en højere syntetisk forenelighed, der karakteriserer Rushdies storbyunivers.  Dette  udelukker  naturligvis  ikke  en  dialektisk læsning af storbyerne i traditionel marxistisk forstand. En sådan læsning vil med al sandsynlighed påpege manglen på udvikling i Rushdies storbyer og fraværet af spændingens forløsning.
4.  I 1996 blev Bombay omdøbt Mumbai - det navn, der i forvejen blev anvendt af byens Marathi-talende flertal. Mumbai henviser til gudinden Mumba Devi (en inkarnation af Shivas hustru Parvati), som oprindeligt var gudinden for områdets fiskerisamfund. Således repræsenterer dette toponym den direkte forbindelse mellem de nativistiske pro-Maharashtribevægelser og partiet Shiva Senas Hindu-fundamentalisme.
5.  I  essayet 'Of  Other  Spaces'  bruger  Foucault  begrebet 'heterotopia' til at beskrive enkelt-miljøer, der står i  modsætning til deres umiddelbare kontekst. Deres absolutte forskellighed fra det omgivende samfund gør, at de typisk får en perifer status vis-á-vis det normgivende. Som Paul Smethurst påpeger i The Postmodern Chronotope ville heterotopia-begrebet dog være langt mere produktivt  (særligt  i  forhold  til  analysen  af  den  postmoderne stedslighed), hvis begrebet fik en større referenceramme. Smethurst  foreslår,  at  man  lader  begrebet  beskrive  det heterogene særkende ved f.eks. storbyens rum snarere end
6. måden, hvorpå enkelte miljøer skiller sig ud. I dette essay anvender jeg Smethursts udvidede forståelse af heterotopia-begrebet til at beskrive metropolens dynamik i Rushdies romaner.
6.  Dette  er  blot  én  af  utallige  beskrivelser  af  Bombay, hvor sansebombardementet er så massivt, at man skulle tro, man befandt sig midt i en Bollywood-kulisse: 'I bedes  forestille  jer  Jane Austens  kunstfærdigt  ritualiserede (ja, og ægteskabsbesatte) formelle samfund podet på det stinkende,  myldrende  London,  som  Dickens  elskede,  og som  var  lige  så  fuldt  af  kaos  og  overraskelser,  som  en rådnende fisk  er  fuld  af  slidrende  orme;  klask  &amp;  knald det hele sammen til en shandy-og-arrakcocktail; farv den limegrøn, magenta, cinnober-, og skarlagenrød; drys den med svindlere &amp; ruffersker, og så får I noget i retningen af min pragtfulde hjemby.'
7.  Kronotopens  betydning  i  den  litterære  tekst  er  omfattende.  Inden  for  tekstens  univers  udtrykker  kronotopen handlingens tidslighed og stedslighed og ikke mindst, hvorledes  disse  dimensioner  komplementerer  hinanden. På det eksterne plan kan kronotopen anvendes til at demonstrere tekstens forankring i en bestemt socio-historisk virkelighed. Her etablerer kronotopen således en diskursiv forbindelse mellem den narrative og den historiske tid og sted. Uanset om Bakhtin betragtes som marxist eller ej er udgangspunktet for hans litteraturforståelse lig marxisternes. 'Out of the actual chronotopes of our world emerge the  reflected  and  created  chronotopes  of  the  world  represented in the work' ('Forms', 253), hævder Bakhtin. Teksten er således ikke en autonom størrelse, men et produkt af et konkret socio-historisk miljø - forfatteren og læserens  virkelighed.  Som  analysen  afslører  er  det  også Bakhtins  kronotopiske  præmis,  der  underbygger  denne læsning af Rushdies storbyer.

## Litteratur

Appadurai, Arjun: 'Spectral Housing and Urban Cleansing: Notes on Millennial Mumbai'. Eds. Sheldon Pollock et al. in Cosmopolitanism. Public Culture ,   12.3 (2000): 627651

Bakhtin, Mikhail: 'Forms of Time and of the Chronotope in the Novel. Notes towards an Historical Poetics' in The Dialogic  Imagination.  Four  Essays  by  Mikhail  Bakhtin .   Ed. Michael Holquist (trans. Michael Holquist &amp; Caryl Emerson): Austin: Texas University Press

Banville, John: 'Interview with Salman Rushdie' in The New  York Review of Books ,  40.5 (1993): 34-36

Brennan, Timothy: At Home in the World: Cosmopolitanism, Now .   Cambridge  &amp;  London:  Harvard  University  Press. 1997

Cheah, Pheng &amp; Robbins, Bruce: Eds. Cosmopolitics.  Thinking and Feeling Beyond the Nation. Cultural Politics, 14, Min- neapolis &amp; London: University of Minnesota Press. 1998 Cronenberg, David:  'Cronenberg Meets Rushdie'. http//: www.cronenberg.freeserve.co.uk/cr\_rushd.htm Fenton, James: 'Keeping up with Salman Rushdie' in The New  York Review of Books ,  38.6 (1991): 24-32

Foreman, Amanda: 'Manhattan Transfer' in The Guardian , 17. maj, 2000

Goldberg, Michelle:  'A Beacon of Sanity' in Salon ,   1.   oktober, 2002. www.salon.com/books/feature/2002/10/01/ rushdie/index.html

Grant, Damian: Salman Rushdie .  Writers and Their Work series, Plymouth: Northcote House in ass. with The British Council 1999

Khair, Tabish: Babu Fictions. Alienation in Contemporary Indian English Novels. New Delhi: Oxford University Press, 2001

King, Bruce: 'The New Internationalism: Shiva Naipaul, Salman  Rushdie,  Buchi  Emecheta, Timothy  Mo,  Kazuo Ishiguro' in The British and Irish Novel since 1960. Ed. James Acheson. New  Y ork: Macmillan (1991): 192-211

Max, D.T: 'Manhattan Transfer' in The New York Times , 17. september, 2000 (genoptrykt i The Observer ,   24.   september, 2000)

Miller, Laura: 'A Touch of Vulgarity' in Salon ,   16.   april, 1999, http://archive.salon.com/books/int/1999/04/16/ rushdie/

Stanford Encyclopaedia of Philosophy

Rushdie,  Salman: Midnight's  Children .   London:  Picador. 1982

- -: The Satanic  Verses .  London:  Vintage. 1988
- -: Fantasiens Hjemlande .  Kbh., Gyldendal. 1992
- -: Maurerens sidste suk .  Kbh., Gyldendal. 1995
- -: Jorden under hendes fødder .  Kbh., Gyldendal. 1999
- -: Fury .  London: Jonathan Cape. 2001
- -: Step Across This Line. Collected Non-Fiction 1992-2002 . London: Jonathan Cape. 2002

Smethurst, Paul: The Postmodern Chronotope: Reading Space and  Time  in  Contemporary  Fiction .   Amsterdam:  Rodopi. 2000

Thurah,  Thomas: 'Atlas fra Bombay' in Weekendavisen ,  1117. juni. 1999

Uangivet forfatter: 'Interview with Rushdie', www.birdwellproductions.com