Ord som fanger
Forfattere: Gitte Mose
Tidsskrift: passage (2004-09-01)

## Ord som fanger

## GITTE MOSE

Foran  mig  ligger  en  tyk  roman  med  et  smukt,  fal­ met og  laset omslag. Bogen er fyldt med huskelap­ per. Den er løs i ryggen,  papiret gulnet og hver en­ kelt side,  som i sig selv  er en grafisk  udfordring,  er iblandet  mine  egne  noter  og  udråbstegn.  Forog bagsats  er  himmelblå,  og  bølger  af  hvid  tekst  står skrevet med den nydeligste håndskrift.

På omslaget og hard-coveret er titlen cicelleret ud i  noget,  der li gn er  en c:arara,marmorplade,  som jeg siden  hen  finder  ud  af  egentlig  er  en  gravsten. En brun skorpion sidder under y'et i titlens sidste  ord. Det er en norsk bog! Jan Kjærstads Det store Eventy­ ret fra  1987.  Romanens  litteraritet  er  på  uendelig mange måder forbundet med andre af mine favoritBlixen,  Svend  Åge  Madsen,  men  netop  Kjærstads store  eventyr blev  passagen til forskningens,  under­ visningens og formidlingens verden, for ikke at tale om bevidstheden om det - og mit - narrative begær. Ja,  jeg  blev  nærmest  forelsket  i en roman som ind­ ledes med ordene

Den 476  sider  lange  tekstmosaik  består  af  33  afsnit uden overskrifter,  men  med  et  begyndelsesord,  der starter på 0. Mosaikken er sammensat af flere tekst­ typer og diskurser (  computer-, eventyr-, videnskabe­ ligt-,  triviallitterært-,  new journalism-,  radio- og re­ klamesprog,  osv). Der anvendes flere  typer  lay-out bl.a.  til  dagbogscitater,  marginnoter,  og  brevfrag­ menter til et du,  fl ere  genrer f.eks. eventyr,  rappor­ ter,  videnskabelige  artikler,  samt  en  gennemgående historie om en vis Peter Beauvoir og hans søgen ef­ ter kvinden Shoshana  Moira.  Det hele skrives tilsyneladende i løbet af et år,  og  ca. et år  efter  be­ givenhederne, af et fortællende jeg, som på en rejse rundt i verden går i sporene af og er på jagt efter Pe­ ter  Beauvoirs  "leonardo"  samtidig  med,  at  skrive­ processen  kommenteres.  Under de to parallelle rej­ ser  og  ophold  i  Norge  møder  både  Peter  Beauvoir og  jeg-fortælleren mindst ti  personer,  som. indgår  i og/  eller  som  har  affattet  nogle  af  ovennævnte  tek­ ster.  Blandt  disse  er  fem  udenlandske  videnskabs­ mænd og kvinder, hvis hovedartikler helt eller delvist optrykkes, og  fem  norske  Hazar-amatørforskere 1 , som alle kender  (til) Shoshana og hinanden.

Romanen foregår  angiveligt  i Norge i sidste fjer­ dedel af det 20. århundrede,  men  det  er  et Norge, \_\_\_\_\_\_\_  \_\_\_,\_;er-:ti.:a-det-2G-.-århundt:ede,\_JorgeJ,uis..B.orges,-Karen---h:v.ør-alt-e:r.-v.endt-på..høv.edet-Lmere-end-eR-forcstaRda· Norge er nu en  (sub)tropisk ø,  en religiøs smeltediOrd. Kan du fange et menneske i ord? Ikke bare: Kan du be­ skrive det? Kan du bokstavelig fange et menneske med ord? gel  af  islam,  buddhisme,  hinduisme,  katolicisme  og ateisme,  hvor  det at være  hvid  anses for at være so­ cialt og kulturelt nedværdigende. Afrika er til gengæld  koldt,  stadi gv æk  fattigt  og  helt  i  lommen på  de  norske  koloniherrer  og  deres  sukkerindustri. (De  øvrige  kontinenter eksisterer  ikke  i  dette  uni­ vers). Det er vanskeligt at skelne mellem fortælle og fortalt  tid,  pga.  de  mange  tekstlag  og  huller,  men tidsstemningen fornemmes  at  ligge  lige  før  r.  Ver­ denskrig.  I  Hazar-eventyrfortællingerne  med  den gennemgående  hovedperson  og  rejsende  Ado  fore­ går handlingen nærmest i Romerrigets tid.

Som det fremgår,  opereres  der  med  både  usæd­ vanlige  tidsog  rumopfattelser  samt  en  "sammen­ brudt"  narration.  De  mange  diskurser  har  lige  så mange ophavsmænd og -kvinder, men det er især 3. persons fortællingen om Peter Beauvoir og det skri­ vende jegs  alvidende  fortællen,  der  skiller  sig  ud, løber ved siden af hinanden og flettes sammen med de andre diskurser for til slut at  'falde  sammen' -

-.,;

## Gåderne

Peter Beauvoir - fotograf,  chefredaktør på det ver­ densberømte  billedleksik.on  Nye  Norske  og  skrup­ pelløs kvindebedårer - sidder en aften og zapper TV og  møder  der  sin  skæbne  i  et  glimt  af  Shoshana Moira,  som  deltager  i  en  diskussion  om  Hazar­ forskningen.

soldat,  bøddel,  call-girl,  stripteasedanserinde,  fo­ tomodel, og sål � des parallelliseres Hazars Enigma og den gådefulde Shoshana i Peters forsøg  på  at  kon­ struere gådernes løsning.

## En endeløs  historie

Romanen har flere mulige slutninger,  hvoraf to  vil blive  freinhævet  her.  Peter - nu  som  jeg-person skriver  om, et  afsluttende møde med Shoshana  ved vulkankrater-kanten oven for Oslo. Her må han ef­ ter hendes ydmygende afsløring afEni gm a-plagiatet indse: at hun er  Enigma og "denne  Eni gm a klarte jeg aldri å løse"  (461). H11Rhar på et tidligere tidspunkt sagt til  ham,  at  han  skal holde  op med at  tyde alle te gn ene, for:

jeg er vel noe annet enn en samling informasjoner,  sa hun,  jeg står rett her overfor deg,  sa hun,  bruk øynene,  sa hun,  sto der i den sjeldne silkekjolen,  et kinesisk landskap,  fjell bak fjell,jeg er av kjøtt og blod,  sa hun hissigere,jeg er her, sa hun,  satte fra seg glasset,  ikke i dine skrullete historier,  sa hun.  (443)

Synet af Shoshana vækker Peters seksuelle jagtin­ stinkt,  som  i  løbet  af  fortællingerne  transformeres og  udvikles  bl.a.  til  en  manisk jagt  på  oplysninger om  Shoshana  og  parallelt  hermed  Peters  jagt  på egen fortid og identitet. Hun er totalt afvisende over for hans kurtisering, og han indser, at Hazar er nøg­ len og vejen til hende, og han bliver eventyrforsker. I  lighed med de  øvrige forskere bliver han optændt af  ønsket  om  at  løse  det  manglende  eventyr,  det såkaldte Eni gm a,  på  baggrund  af  syv  overleverede ord  kaldet  Søylen,  og  dermed,  rekonstruere  den manglende og sammenhængskabende fortælling om den identitetssøgende og rejsende Ado. Shoshana af­ slører dog Peters forsøg som plagiat og sammenskriv­ ning af andres forsøg, og hvad værre er, at Peter har også  plagieret  de  livserfaringer,  han  stødte  på  i E-----!1E- - --Y.en.t:y.:i;s-amli:B:ge:a,fe.r-at-kunne-leve-si:t-nye - li=v-.  - - ----i=te

Billedmageren Peter er i begyndelsen ude af stand til at  udtrykke  sig  skriftligt  og på norsk. Hans  ord­ forråd  er  minimalt  og  engelsk,  og  han  er  således også  nødt  til  at  finde  sit  norske skriftsprog for  at kunne  formulere  sin  fascination  af  Shoshana  og Hazar. Han bor i  en villa,  som tidligere har tilhørt succes-forfatteren Lawrence Hart. Da Peter overtog huset var det fyldt med bøger, som han har brugt til pejsebrænde. I sin søgen falder han ikke alene over Harts dagbogsnotater  til et du,  som især  drejer sig om k. = kærligheden, han begynder også at fundere over dennes hovedværk Shaun og Virginie, et berømt sentimentalt kærlighedseventyr. Peter, som er foræl­ dreløs,  viser sig  (naturligvis!) at være søn af Hart.

Som en anden detektiv lader Peter sig lede af alt, hvad han  rar  �t  vide  om  Shoshana.  Han  prøver  at fange hende i ord, rekonstruere og genfortælle hen­ des  fortid  på  skrift  på  baggrund  af  lige  så  mange modsætningsfyldte  te gn og  oplysninger  som  ingre­ dienserne  til  Hazars Eni gm a.  Hendes  fortid  li gn er en røverhistorie. Hun skal bl.a. have været guerilla- Før mødet på vulkankrateret har Shoshana besøgt Pe-,., r�1  villaen.·  Her  rev han silkelrjolen af  hende  og så endelig den krop, som han havde begæret så voldsomt den ødelagte huden li gn et  skrift,  en  gåtefull  skrift, te gn fra et ukjent språk,  den minte om tatoveringer,  høvdingers te gn ,  teg­ ninger som dekket hele  kroppen og som var bevis på denne per­ sonens makt og visdom og evne til å kunne drømme. (467-68)

Han ser her Shoshana som den krop, han hele tiden har søgt at læse og skrive som tekst, men endnu en­ gang  stiller  Peter  spørgsmål.  Igen  nægter  hun  ham entydige svar,  og projektets  umulige karakter går en -: delig  op  for  ham,  og  han  skubber  hende  ud  over kraterkanten.

En anden mulig  slutning  findes  i  romanens  sidste kapitel, hvor jeg'  et skriver de afsluttende linier i form af et brev til du'et, dvs. Peter skriver et (følge)brev til Shoshana.  Han  sidder  i  Villa  Hart  nu  omgivet  af bøger  og  med  et manuskript  ved sin  side,  og  for­ tæller her om sin kærlighed, sin manglende indsigt. Atter stilles spørgsmålet:

,,::- Ord. Kan du fange et menneske med ord? Jeg mener, boksta­ velig talt,  rive det til deg, tilbake til deg? (4  76)

Peter  har  opgivet  projektet at  fange  Shoshana i ord og prøver nu i stedet at fange hende med ord ved af­ slutningsvis  at  skrive  titlen  på  manuskriptet:  "Det store eventyret", navn og adresse på pakken og  "re­ sten er  k."

To  af flere  mulige  slutninger!  Er  det  den  sidste, der  gælder,  blot fordi  den står. til sidst?  Var det  ob­ jektet  for  det  narrrative  begær  Peter  skubbede  ud over  kraterkanten?  Var  det  fiktionens "virkelige" Shoshana? Er Det store eventyret egentlig et langt brev til  Shoshana? Er  det et brev  til læseren? 2 Spø'rgsmå­ lene hober sig op,  og på sin vis bliver  vi bedt om at vende tilbage til begyndelsen, som antydet af kapit­ lernes indledende o/O'er.

Det store eventyret som læserens matrice I essayet "Romanen som menneskets matrise" (1989) diskuterer :r&lt;;jærstad  sit syn  på romanen som  et  rum, hvor  man  kan "tumle  med  de hvite flekkene i menneskets væren" (217):

blem i 1001 Nats eventyr, Hazar-eventyrenes ramme­ fortælling,  hvor  fortællingerne  om Ado  giver  både ham og kaliffen liv,  og så Peter Beauvoirs  egen for­ tælling.

Vi lever i en tid da \_stadig flere fastslår at det talte ord og spesi­ elt  bildet  har  større  makt enn  det  skrevne  ord. Jeg tror  ikke lenger  på dette. Jeg  har  villet skrive til  deg,  av  flere  grunne, men først og fremst fordi jeg etter hvert har kommet til at tro på skriftens forrang, dens evne til at synke d yp ere ned i vår be­ visshets lag, ned i sprekkene, enn noe annet medium (471),

skriver  Peter  til  læseren  Shoshana,  og  Kjærstad  til Læseren,  mod  slutningen.  Stillet over  for  den  en­ cyclopædiske  romans  sammenbrud  i  narration,  leg med kronotoper,  utallige  og sammensatte fortællere og synsvinkler,  en  ekstrem brug af intertekstualitet, parodiering  og  ironiseren  "afautomatiseres"  læse­ processen konstant. Men det er tydeligt, at Kjærstad nærer stor tillid til  læseren som medkonstruktør af fortællingen  og  medarbejder  på  projektet  om  at granske  gåden  mennesket  og  dets  liv  i  dette  forsvarsskrift for  ordet og skriften over for  mediesam-\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_ funde\_ts..fokuLpå\_øjne\_og...ø:ce,..\_\_  \_\_\_\_\_\_\_\_  �

Mitt mål i romanen er ikke å imitere,  gjengi den overflatiske virkeligheten så sannferdig  som mulig,  men  isteden å f a tek­ sten selv til å  danne bilder i leserens hode,  bilder som kan nå dypere ned enn realismens snap-shots [  ...  ] Romanen skal op­ pleves mer enn forstås. Matrisen som form presenterer ikke en entydig  sannhet,  men  menneskets  bunnløse  dimensjon,  dets ugjennomtrengelighet. Ikke Sannhet, men  Refl.eksjon er romanens  mål.  Menneskeskildringen  forblir  en  åpen  kon­ struktion  og  skal  fascinere  nettopp  ved  sin  kompleksitet  og fornektelse  av  endelig  bestemmelse,  nettopp  ved ikke å  være bilde. (ibid. 222-23)

Det er tydeligt,  at litteraturen og :fiktionen overalt i Det  store  eventyret står  for  noget  positivt.  Shoshana klandrer  f.eks.  Peter  for  at  fremstillede  sin  enig­ mateori  i  en artikel  og  ikke  som  et eventyr,  en fik­ tion.  Fiktionen  bliver  fremstillet  som  mere  "sand" end en objektiv  fremstilling. En af Hazar-forskerne siger, at mennesket kan defineres som et fortællende d yr , og "Den dagen mennesket dør som forteller, dør det som menneske" (314),  jf. både Sheherazades pro- I hele forfatterskabet stiller :r&lt;;jærstal  spørgsmål til virkelighed  og  fiktion.  Han  undersøger  dem,  men giver  ingen svar - eller rettere  giver forskelligartede svar, som  indicerer, at det er vigtigere at stille spørgsmålene end at besvare dem. Som en af perso­ nerne  i Det store  eventyret siger,  så  drejer  det  sig  om "evnen  til  å  kunne  stille  det  riktige  spørsmålet" (355).  Dette  er det  vigtigste  for  al videnskab - ikke mindst  i  forholdet  mellem  kunsten  og  virkelighe­ den.

Da  jeg nogle måneder efter at have afleveret min afhandling, hvor Det  store eventyret spiller en · af­ gørende rolle, for første gang mødte forfatteren per­ sonligt,  havde jeg bogen under armen. På titelbladet står der nu med den samme nydelige håndskrift som på forsatsen bl.a.  følgende ord "  .. takk for oppmunt­ ring gjennom spørsmål og arbeid - fra Jan Kjærstad".

## Noter

r. Hazar Afsanah var en samling persiske folkeeventyr fra omkring  850. Samlingen blev  oversat til arabisk, tilpasset

den  islamiske  kulturkreds,  dens  forestillingsverdener  og litteraturtradition,  og  senere  suppleret  med  fortællinger fra  indiske  sagnkredse. 1704-1717  blev  den  oversat  til fransk og blev til: 1001 nats eventyr! OG: Jan Kjærstad var redaktør på den norske 1993-udgave!

2. Sammenfaldet mellem Læseren og læseren Shohana er · åbenbar.  Romanen f'ar dermed endnu en mulig slutning! Jeg har andetsteds fokuseret på læsere og læseprocessen i Det  store  eventyret ved  hjælp  af læser- og  psykoanalytiske teorier (Den endeløse historie, Odense 1996) og på romanen som eksistentiel fortælling ("Ord og menneske. Jan Kjærs­ tads Det store eventyret som fantastiske tekst og eksistentiel fortælling", i: Torgeir  Haugen  (red.) Litterære skygger. Norskfantastisk litteratur. Cappelen 1998).