Langdistancecykelpendling – Mellem transport og motion
Forfattere: Nils Eigil Bradtberg, Jonas Larsen
Tidsskrift: forumforidraet (2014-03-21)

Vildo. Innac larcon ca Nile Rradthora

Kilde: Jonas Larsen og Nils Bradtberg

## Langdistancecykelpendling: Mellem transport og motion

## INDLEDNING

Cykelpendling  er  mangelfuldt  belyst  i  idrætsforskningen. I Laub (2013) og Pilgaards (2009) opgørelser over danskernes idrætsvaner indgår 'spinning/kondicykel' og 'landevejscykling' (specificeret som, at det ikke er transport til arbejde),  mens  cykling  som transport middel ekskluderes. Det begrundes med at cykelpendling er svært at opgøre, da praksissen tillægges forskellige individuelle betydninger, formål og effekter, som kan have mere at gøre med transport end motion: 'Hvad én person opfatter som daglig motion, tæller en anden måske slet ikke med på trods af, at de begge cykler frem og tilbage på arbejde hver dag […] Cykling som transport bliver først motion i det øjeblik, man er bevidst omkring  den  fysiske  aktivitets  indflydelse  på kroppen' (Pilgaard, 2009, s. 17). Pilgaard åbner således op for, at cykelpendling potentielt kan have et motionsmæssigt aspekt.

Langdistancecykelpendling er ligeledes mangelfuldt  belyst  indenfor  transportforskningen (Freudendal-Pedersen, 2009) og 'mobilitetsforskningen' (Urry, 2007). Det skyldes fokus på bilisme og kollektiv trafik, hvor den fysiske akti- vitets indflydelse på kørslen er begrænset. Det kræver tillærte kropslige evner at køre en bil, mens fysisk form og madindtag har lille indflydelse på hvordan man kører. Derimod har studier vist, at prisen for passiv pendling er høj. Nedgangen i cyklisme og tilvalget af passive transportformer  skønnes  årligt  at  koste  2880 danskere en for tidlig død (Andersen &amp; Cooper, 2011, s. 11).

Kilde: Jonas Larsen og Nils Bradtberg

Cykling analyseres dog i stigende grad, men som et rationelt spørgsmål om at komme hurtigt og  smertefrit  frem.  Der  er  i  den  eksisterende forskning forbavsende lidt fokus på fysiologiske og motionsmæssige aspekter ved cyklingen. Problemet  er,  at  den  store  gruppe  danskere,  der dyrker motion/sport gennem pendling, dermed overses.  Denne  gruppe  kunne  potentielt  være større,  hvis  forskningen synliggjorde og understøttede praksissen. I et bredere perspektiv er vi inspireret  af  sundhedsforskeren  Ian  Roberts, som  argumenterer  for  at  genskabe  evnen  til transportere sig selv (også over længere afstande) og sammentænke motion og transport (Roberts, 2010, s. 155).

I denne artikel synliggøres lang distancecykelpendling som motions- og sportsform. Vi er inspireret af praksisteorien og etnografien, og artiklen  er  derfor  en  kvalitativ  undersøgelse  af langdistancecykelpendling som praksisform. 1 Igennem kvalitative observationer og interview med  langdistancependlere  undersøger  vi  de værdier, designs, steder og kropslige kompetencer,  som  kendetegner  fænomenet  som  praksis. Vi undersøger hvordan praksissen læres, og hvilke meninger den tillægges. Hermed skabes det første fundament for at inddrage cykelpendling i idrætsforskningen. Vi viser, at langdistancecykelpendling (defineret som +10 km hver vej) er fysisk  anstrengende,  og  kombinerer  motion/ sport og transport. Det kommer bl.a. til udtryk ved pendlernes sportscykler, tøj, udstyr, svedige kroppe og tidtagning. Vores fokus åbner op for en bred definition af motionsbegrebet, der indbefatter transport som motion/sport og veje/cykelstier  som  sportsarenaer.  Hermed  løses  problemet med den snævre forståelse af cykling i motionsvaneundersøgelserne.

## CASEN

Cykelpendling  har  en  enorm  udbredelse  over korte  distancer  (0-5  km),  men  fravælges  over længere distancer, som er bilens domæne. Især bilen ses som den mest komfortable, praktiske og hurtigste måde at overvinde de stigende afstande mellem arbejde, bolig og fritidsaktiviteter  (Urry,  2007;  Freudendal-Pedersen,  2009). Nærværende analyse af cykelpendlere kan derfor betegnes som en 'ekstrem case' (Flyvbjerg, 1991), da vi fokuserer på et bestemt mindretal af meget aktive cykelpendlere.

Cykelpendling er dalet med ti pct. over 30 år (Transportvaneundersøgelsen, 2014a) (med København  som  undtagelsen  (Københavns  Kommune,  2012))  og  anvendes  i  stigende  grad  på kortere stræk: 87 % af turene er under fem kilometer  og  blot  tre  pct.  er  over  11  kilometer (Transportvaneundersøgelsen, 2014b). Endvidere  dækker  cyklen  blot  fire  pct.  af  transporten mod bilens 77 % (Transportvaneundersøgelsen, 2014b).  Den  københavnske  cykelkultur  kendetegnes ved dens hverdagslige præg, korte ture og rustne cykler (Larsen, 2014). Få kører på dyre cykler,  er  omklædte og sveder. Interview viser, at  københavnere  primært  cykler,  fordi  det  er hurtigere  og  mere  bekvemt  end  at  tage  bilen, bussen eller toget på korte stræk (Københavns Kommune 2012, s.12).

Samtidig er mange vestlige individer slet ikke i  form  til  langdistancecykelpendling.  Roberts (2010) dokumenterer et lineært forhold i vesten mellem  bilisme  og  fedme.  Det  gennemsnitlige BMI stiger, ikke kun fordi folk spiser for meget og for fedt, men fordi de kører i bil i stedet for fysisk at transportere sig selv. Desto tykkere befolkningen  bliver,  desto  mindre  disponeret  er folk til gå, løbe eller cykle til arbejde. Det gælder ikke kun 'overvægtige', men den brede befolkning, som har fået forøget deres vægt og forringet deres kondition og 'mobile kompetencer' (Roberts, 2010, s. 47, 117-8).

AF JONAS LARSEN OG NILS BRADTBERG

Det  synliggør  begrænsninger  for  at  fremme langdistancecykelpendling. Storkøbenhavnske kommuner søger dog at fremme lang distancecykelpendling  gennem  Supercykelstier. Hurtige , sikre og komfortable ruter skal skabe konkurrencedygtig cykelinfrastruktur for især langdistancependlere (mellem fem og 20 km) - heraf betegnelsen 'super'  (se  kritik  heraf,  Bradtberg  &amp; Larsen, 2014). Det afspejler, at megen cykelrelateret  transportforskning  og  planlægning  tager udgangspunkt i infrastrukturel planlægning (Dill, 2009; Pucher, Dill &amp; Handy, 2010; Heinen, Wee &amp; Maat, 2010).

Samtidig har der aldrig været så mange potentielle langdistancecykelpendlere. Politiken skriver:

Landevejscykling er den hurtigst voksende sportsgren. Hvert år sælger butikkerne ifølge Danske Cykelhandlere over 50.000 af de kostbare fartmaskiner. Og Danmarks Cykle Union har oplevet en 40 procent stigning i medlemstallet siden 2007, så medlemstallet nærmer sig 27.000, hvoraf 90 procent er motionister. (Politiken, 17.mar. 2013) 2

Samtidig eksploderer deltagerantallet til motionscykelløb  og  triatlonstævner  (Mullan,  2013). Artiklen Rise of the Mamils (middle-aged men in lycra) 3 ironiserer  over  de  mange  midaldrende mænd med deres dyre racercykler, tætsiddende cykeltøj og lange weekendture. Problemet er, at stigningen i motionscykling ikke har spredt sig til cykelpendling (Mullan, 2013). Polemisk sagt er det meningsløst ressourcespild at tage bilen hjem fra arbejde for derefter at cykeltræne på Strandvejen,  hvis  ens  daglige  pendlerrute  kan give den samme mængde træning, og samtidig konkurrere  tidsmæssigt  med  bilen,  toget  eller bussen.  Herved  kan  der  slås  to  fluer  med  ét smæk.

Nedenfor  diskuteres  artiklens  teoretiske  og metodiske  udgangspunkt  først.  Herefter  præsenteres  og  analyseres  studiets  datamateriale. Afslutningsvis diskuteres artiklens relevans for idrætsforskningen.

## PRAKSISTEORI

Praksisteori (Shove et al., 2012; Pink, 2011) er kort fortalt  optaget  af  at  analysere  hverdagslivets rutiniserede praksisser. De undersøger praksisser ved at se på (1) de ting, der bruges og de  miljøer  hvor  de  udspilles,  (2)  de  meninger praksisserne  tillægges  og  (3)  de  nødvendige 'kompetencer' for at kunne udføre praksissen i ord og handlinger (Shove et al., 2012, s. 9). I en praksisoptik omfatter cykling således kropslige kompetencer til at cykle - sikkert, ved høje hastigheder og over afstande - samt cykler og tøj, viden om færdselsregler og adfærd på cykelsti- en, reparationsfærdigheder, lyst til udendørs aktiviteter og en aktiv pendlerform, motivationer for en sundere livsstil og mere motion. Disse forskellige  elementer  udgør  tilsammen  en  'helhed',  som  cyklisterne  kan  trække  på,  når  de skal 'performe' cykling. Cykling er noget, der kan blive talt om, og det er muligt at opnå indsigt i, hvilke 'elementer' som er nødvendige for at udføre opgaven. Praksissen kan tillæres med tiden  ved  at  forstå,  anskaffe  og  beherske  elementerne,  og  ved  at  udføre  praksissen  rutinemæssigt.

Praksisser studeres ofte etnografisk, da metoden muliggør in situ observationer og interviews med de praktiserende. Når man er interesseret i hvordan folk gør ting, er etnografiske observationer af 'virkelige' begivenheder på selve scenen den ideelle metode, idet metoden forpligter til at være i nærhed af de mennesker, som man studerer.  Det  undersøges,  hvordan  folk gør ting, med bestemte objekter og på specifikke steder, igennem interviews og ved multisensoriske observationer. Vores tilgang ligger i forlængelse af etnografiske studier af specifikke sportspraksisser  (Hockey,  2006;  Sparkes,  2009;  Wacquant, 2006). De er fænomenologiske, multisensoriske undersøgelser  af  hvordan  konkrete  sportslige aktiviteter  tillæres,  opleves  og  perfektioneres kropsligt i bestemte sociale og geografiske sammenhænge.

Idrætsforsker Andrew Sparkes (2009) beskriver,  hvordan  sanseindtryk  udgør  uundværlige input til at forstå ens bevægelse og kroppens kapacitet. Med referencer til multisensoriske studier af løb (Hockey, 2006) beskrives, hvordan løbere lytter til deres puls, vejrtrækning og løberytme  for  herigennem  at  bestemme  kroppens fart og flow. Sparkes plæderer for at analysere idræt igennem multisensoriske, fænomenologiske og etnografiske studier, der har analytisk fokus på, hvordan udøvernes sanser aktiveres og tillægges værdi igennem narrativer.

Flere  kulturgeografer  benytter  sig  af  en  lignende  fænomenologisk  tilgang  til  at  studere cykling som en unik kropslig praksis. De viser, hvor  vigtig  kroppen  og  omgivelserne  er  for  at forstå  cykling.  Med  udgangspunkt i egne oplevelser beskriver Jones (2012) og Larsen (2014), hvor svært og angstprovokerende det er for en 'novice' at cykle i bildominerede byer. De bruger  begge  begrebet  'affektiv  kapacitet',  der bedst kan beskrives som de kropslige og mentale evner, der tilegnes ved kropslig erfaringsdannelse. Beherskelse af trafikale sanseindtryk, motorisk  tilegnelse,  bedre  køreegenskaber,  øget muskelmasse og mental indstilling øger den affektive kapacitet. Spinney (2006) beskriver op- bygningen af affektiv kapacitet blandt motionister  på  det  legendariske Mont  Ventoux .  I  tæt kontakt med  andre cykelryttere, analyserer Spinney, hvordan kampen om at nå til tops internaliseres  gennem  en  indre  kamp  og  fælles træning og regler, hvor rytter og cykel beskrives som ét stykke. Her er det især den personlige bedrift og kollektive fortælling i lidelsen undervejs, der får betydning frem for selve øjeblikket, hvor toppen nås.

## METODE OG EMPIRI

Konkret  undersøger  vi  i  denne  artikel  langdistancecykelpendlingens praksisser gennem egne observationer og kørsler samt interviews korte såvel som dybdegående - med sådanne cykelpendlere på Supercykelstierne (Albertslund- ruten og Farumruten) samt Roskildevejen (RV), som indtil efteråret 2013 var i spil som en fremtidig  Supercykelsti. Supercykelstierne er valgt, da de er designet til længere distancer og øget cykelhastighed. Vi har lavet 60 korte interviews med personer, der cykler mere end 10 km hver vej, men særligt trækker vi på 14 dybdegående (mellem 1 og 2½ time) interviews af cykelpendlere (primært på Roskildevejen) mellem København og Roskilde Universitet (RU) (ca. 27-30 km hver  vej).  De  førstnævnte  blev  rekrutteret  på selve ruten, mens de sidstnævnte er studerende og ansatte på RU (anonymiseret gennem numre), som vi er blevet introduceret til igennem en snowball sampling og en Facebook cykelgruppe på  RU.  Der  er  en  generel  overvægt  af  yngre mænd.

Kilde: Jonas Larsen og Nils Bradtberg

Forud for interviewene cyklede vi med dem i deres tempo til RU. Herigennem observerede vi deres  udstyr,  kørestil  og  tempo  som  interviewet derefter tog udgangspunkt i (inspireret af ovenstående  studier).  Det  giver  os  mulighed  for  at sammenholde deres  ord  og  konkrete  praksisser. Interviewene undersøger hvorfor og hvordan langdistancecykelpendling praktiseres og indlæres.

## ANALYSE

Nedenstående analyseres hvordan langdistancecykelpendling bliver til motion og sport igennem forberedelser, køremåder, kropslige effekter og det at slå to fluer med et smæk. Vi følger til dels idrætspædagog Lars Engströms (1999) ide om, at det er intentionerne forud for aktiviteten (f. eks.  omklædning  og  udstyr),  der  definerer  en aktivitet som motion. Vi går skridtet videre og argumenterer for, at høj puls, intensitet og sved samt efterfølgende endorfin-rush og ømhed ligeledes er afgørende. Analysen er særligt optaget af,  hvorledes den affektive kapacitet til at mestre denne praksis opbygges ved at anskaffe udstyr, opbygge nye rutiner og ens kondition samt at lære at køre 'cykelløb'.

Kilde: Jonas Larsen og Nils Bradtberg

## Forberedelse

Som så mange andre praksisser, kræver langdistancependling investeringer i udstyr. Informanterne har sports- eller racercykler, da det er for hårdt at pendle lange afstande på 'rustne havelåger'.  Derudover  kommer  cykelcomputere,  hjelme, cykelsko og cykeltøj. Det varierer, hvor udstyrstunge pendlerne er, men de fleste kører med hjelm og cykelbukser.

At  opbygge  den  affektive  kapacitet  til  at pendle  længere  afstande  forudsætter  også nye rutiner og praktikaliteter, da de normalt tog bilen  eller  toget.  Pendlerne  nævner,  at  'der  er mange praktiske udfordringer med at komme i gang med at cykle - er cyklen nu i orden, har jeg nu det cykeltøj, jeg skal bruge, hvordan passer tiden  der' (Interview,  RU  4) . Mange  tjekker vejrudsigten aftenen inden, og flere kører ikke i regn  og  stærk  modvind. Aftenen  inden  lægges cykeltøjet  frem  og  en  rygsæk  med  skiftetøj, håndklæde, cykelpumpe, slanger og ekstra sko pakkes (se også Mullan, 2013).

Opbygningen  kræver  også selvdisciplin ,  især når man er træt eller øm. Det er en overvindelse at hoppe direkte i cykeltøjet, når man kan vågne blidt med et bad, bilen står i garagen eller kaffen i toget lokker. Den gode vilje vinder ikke altid over de gamle morgenrutiner og den passive  transports  magelighed.  Vores  informanter bruger indimellem andre transportformer eller cykler kun den ene vej. Og nogen giver op.

## 'Køremåde'

Det handler også om at lære fra cykelsporten. Det indebærer  indledende  'træning'  at  håndtere  en hurtig og let cykel, fastspændte sko, højere fart og mange overhalinger. Informanterne fortæller om nervøsitet og mindre styrt i den første tid.

De fleste tillægger deres pendling et motionsaspekt. Det kommer til udtryk ved deres udstyr, omklædning, og at de 'godt kan lide, at det er lidt hårdt'. De kører også stærkere end almindelige  cyklister.  Størstedelen  benævner  generelle  motionskriterier:  'at  for  pulsen  op  og  få lidt god grundtræning', at 'få en basisform på' og  ikke  mindst 'at  tabe  sig'.  Flere  nævner,  at det erstatter anden (især individuel) motion såsom fitnesstræning: 'Så slipper jeg også for at gå i fitness' (Interview, RV 5-62). Motion bliver således en hverdagslig mobil størrelse, der udfoldes  i  naturlige  overgivelser  og  ikke  på  bestemte sportsarenaer (Bale, 2003), såsom fitnesscentre, hvor især bilister kæmper en ulige kamp for at smide de overflødige kilo (Roberts, 2012) Der er ikke behov for eller energi til en stillestående, forstået som cykling uden fremdrift, spinning-time. Nogen bruger dog spinning til at opbygge deres affektive kapacitet over vinteren:

Så kan jeg bare huske, at vi kørte herud, og jeg var fuldstændig smadret, da vi kom frem […] Så begyndte jeg at gå til spinning i vinteren '10 i stedet for, og vendte tilbage i foråret '11 med lidt bedre ben og lungekapacitet (Interview RU 1).

Lidt under halvdelen af informanterne nævner praksisser, som vi tolker, som havende et sportselement med vægt på konkurrence og leg. Der måles tider, hastigheder og distancer, køres enkeltstarter,  duelleres,  resultater  sammenlignes og ømme ben diskuteres.

Sportscomputere og apps som Endomondo og Strava muliggør  nye  individualiserede  konkurrenceformer  og  minutiøse  registreringer  af  ruter  og  tider,  som  kan  udstilles  på  internettet (Beiter, 2009). Ture kvantificeres, standardiseres og gøres sammenlignelige med egne og andres tidligere tider på ruten. Det muliggør, at pendlingen får et trænings- og konkurrenceelement, selv når folk kører alene: 'Jeg kører gerne med cykelcomputer …. Så kigger jeg på min gennemsnitshastighed for at se, hvor hurtigt jeg kører… Det er fedt at ligge på Roskildevejen og se, at jeg faktisk kan slå min egen rekord' (Interview, RU 2). De fortæller, at de bruger computeren til at presse dem selv til at holde et højt tempo, slå rekorder, men også til at tilpasse deres flow og rytme (jf. Sparkes, 2009; Hockey, 2006): 'det er sjovt  at  køre  stærkt,  og  det  har  været  utrolig sjovt at se, hvor meget længere jeg kan køre i høj fart nu, end da jeg startede' (Interview, RU 2). Så indimellem - med hjælp fra fantasien og deres udstyr - omformes kedelige cykelstier og pendlerture  til  eksplosive  enkeltstarter  og  rekordtider.

Ofte omdannes de mange lyskryds på Roskildevejen til målstreger: 'Hvis man kan se at der er grønt 200 meter fremme, og man regner med, at man godt kan nå det, så spurter man' (Interview, RU 9). Cyklister hader lyskryds (Fajans &amp; Curry, 2001), da de ødelægger momentum og koster mange kræfter (Nixon, 2012). Nogle af vores informanter hader dem mindre, da de bruger dem som målstreger for spurter og intervaltræning. Erfarne pendlere, der har kørt længe på den samme rute, kender lyskrydsenes rytmer,  og  ved  hvornår  det  betaler  sig  at  køre stærkt eller sænke farten. De kender også stiernes skiftende underlag, sving og farlige stræk. Således  influerer  erfaringer  om  omgivelserne på, hvordan der køres og trænes.

Det  ses  også  når  der  'leges  cykelløb'  med fremmede  og  kollegaer.  De  fleste  kører  alene, men vores informanter (især dem med racercykler) kører indimellem med og imod andre. Andre cyklister  læses,  og  det  vurderes  om  man  skal 'lægge sig på hjul' eller 'smide dem af':

Noget af det der sker, er, at jeg laver en vurdering … Er han en der burde være bedre end  mig,  eller  er  han  en,  der  ikke  burde være bedre end mig? [Man] kigger lidt på benene og lidt på, hvor fede de er, og så kigger man lidt på cyklen og hele deres måde at træde på (Interview, RU 4).

Jeg konkurrerer meget mod andre. Man bliver  hurtigt  trænet  i  at  spotte  de  fyre,  der godt kan lide at give den lidt gas. Så kører man lidt om kap (Interview, RV 9).

Det  handler  om  at  prøve  sig  selv  af  og  forstå egen ydeevne. Især racercykelpendlere beretter om  løb  med  fremmede  og  kollegaer.  På  andre tidspunkter - især i modvind - lægger de sig på hjul af hinanden for at spare energi, som lært af cykelløbstransmissioner.  Her  kører  man  mere med end  mod hinanden, omend man stadig - i det stille - konkurrerer om de 'bedste ben':

Der begynder det at minde lidt om motionsløb, hvor man begynder at presse hinanden lidt. Det kunne man også se på vores tider, da vi kom frem, at det var nogle helt andre tider, end man var vant til og et helt andet tempo  og  flow.  Der  er  det  ikke  længere transport (Interview, RU 2).

Det er ikke ufarligt at køre cykelløb sammen, og der gestikuleredes på bestemte måder med hænder og albuer, som kendes fra cykelsporten:

Det der med at man på en eller anden måde inviterer til,  at  man  skal  begynde  at  bruge den  slags  tegn  gør,  at  folk  bliver  opmærksomme på,  at  nu  kører  vi  sammen'  (Interview, RU 3).

Det nonverbale sprog og de kodificerede praksisser tilegnes gennem en læringsproces. Det kan ses  som  langdistancecykelpendlingens  indlejring  i  cykelsportens  ånd  og  ritualer  om  hastighed,  tider,  hårdt  arbejde,  flow  og  samarbejde. Den affektive kapacitet bygges op over tid gennem  en  fysisk  og  intersubjektiv  tilegnelse  og kropslig  forståelse  af  sportens  kodeks.  Dele  af denne viden er tavs. Flere finder det pinligt, at de konkurrerer med andre og leger cykelryttere, så det foregår ofte usagt og i det skjulte: 'Så kører man lidt om kap, det er ikke noget, man siger åbenlyst. Det er fortroligt…(griner)' (Interview, RU 9).

Et sidste motionselement ses i relation til det faktum, at informanterne ankommer svedende og ønsker bad og omklædning, hvilket er kutyme  ved  motion  og  sport,  men  netop  ikke  ved transport. Nogen må nøjes med en håndvask og mangler  passende  steder  for  tørring  af  tøj  og parkering.

## Kropslige effekter

Flere  informanter  beskriver  mental  sundhed  i form  af  bedre  humør  og  koncentration.  Nogen siger, at tog- og bilturen var en dårlig vane, der gjorde dem overvægtige, sløve og trætte, hvorimod cykelturen opkvikker og skærper koncentrationen. En studerende siger: 'jeg kan bedre følge med i en forelæsning[…]og sidde i nogle flere timer foran computeren' (Interview, RU 2).

Naturvidenskabelige  studier  konfirmerer,  at cykelpendling har en generel positiv sundhedseffekt:  nedsat  risiko  for  kræft,  hjertekarsyg- domme,  blodpropper,  overvægt  og  dødelighed (Oja  et  al.,  2011;  Andersen,  Schnohr  &amp;  Hein, 2000). Af  fysiologiske  forandringer  nævner  vores informanter øget appetit, bedre kondition og vægttab  -  trods  flere  benmuskler.  De  spiser mad, som giver dem ekstra energi.

Kilde: Jonas Larsen og Nils Bradtberg

En tredje  effekt  er  ømme  ben;  eftervirkningerne føles som sport og ikke som transport. Det nødvendiggør restitution især for dem, der kører  de  længste  distancer.  De  arbejder  hjemme eller tager bilen eller toget nogle dage om ugen: ' Jeg skal ikke køre to dage i træk, det har jeg gjort meget, meget sjældent. Der skal være en dag imellem, for så hårdt er det alligevel' (Interview, RU 4) . Derfor skrues der også ned for anden motion:

Det er det eneste motion, jeg foretager mig. Det er jo relativt meget alligevel, det er jo alligevel  to  timers  sammenlagt  motion  om dagen. Så ja, det er krævende, men det er også rart. Det er en vild rar fornemmelse at være sådan rigtig godt træt i kroppen (Interview, RU 6).

Andre vælger dog at skrue op for cyklingen. Enkelte deltager nu i motionsløb og træner i weekenderne.

## Slå to fluer med et smæk

Det  attraktive  ved  langdistancecykelpendling er, at der 'slås to fluer med et smæk'; den døde transporttid udfyldes med meningsfuld motion, og når man ikke skal spinne eller løbe om aftenen, er der mere fri tid . Flere siger, at det er tidseffektivt at integrere motion og transport:

En genial måde at få motion på, og så sparer du jo virkelig meget tid, når du bruger din transporttid på at få motion samtidig … Det er lige så hurtigt at tage cykel, som det er at tage toget … og så får jeg min daglige motion (Interview, RU 1).

Mange påpeger, at cykelturen kun må tage marginalt længere tid end turen med bilen og toget. Det  skyldes,  at  rejsetid  er  vigtigt  for  valg  af transportform  (Urry,  2007).  Flere  af  informanterne cykler derfor stærkt .  Den positivt afledte effekt heraf er bedre form over tid og en kortere transporttid. Derimod tager bilen og toget altid den samme tid. Hvis det tager længere tid skal det  være  tidsbesparende  i  et  større  regnskab: 'Det tager dobbelt så lang tid, som når jeg kører i bil, men det tager dobbelt så lang tid, når jeg går til spinning om vinteren' (Interview, RU 1). Langdistance cykelpendling slår to fluer med et smæk, hvis det er hurtigere end bil- og togpendling og motion hver for sig.

## DISKUSSION OG KONKLUSION

Som nævnt mangler idrætsforskningen at afkode  og  analysere  cykelpendling.  Det  er  et  problem, da vores kvalitative praksisanalyse viser, at langdistancecykelpendling har et motionselement, og at praksissen kan erstatte anden motion  og  idræt.  Det  kommer  til  udtryk  gennem langdistancecykelpendlernes udstyr, forberedelser,  intensitet  i  kørslen  og  deres  høje  puls, forbrænding, sved og trætte ben. De konkurrerer med sig selv og hinanden. Hvad enten man skal  slå  sin  egen  tid,  vinde  en  spurt  eller  indhente  en  'udbryder',  så  er  det  i  dette  lys,  at langdistancecykelpendling  kan  forstås  som  en motions- og idrætspraksis.

Langdistancecykelpendling bliver herved mere  end  spildtid  og  transport.  Cyklen  bliver derimod et redskab til optimering, hvor pendleren  rider  på  en  'bølge  af  succes'  (Eskelund, 2013) og hverdagens kompleksiteter overvindes.

Det  har  vi  betegnet  som  en  effektivisering  af tid, hvor der slås to fluer med et smæk.

I  et  bredere  idrætsfagligt  perspektiv  passer langdistancecykelpendling  ind  i  tidens  individualiserede motionskultur (Pedersen, 2011), der udspilles  på  en  paradoksal  scene,  med  høje sundhedsidealer, men med stort motionsfrafald grundet travlhed. Langdistancecykelpendling er et tidseffektivt alternativ til fitnesskulturen og tidskrævende landevejscykling.

Vi mener, at vores analyse illustrerer et behov for,  at  idrætsforskningen  beskæftiger  sig  med aktive former for transport og pendling, og herved synliggør motionseffekter ved langdistancecykelpendling. Denne praksis bør f.eks. indgå i opgørelser over danskernes idrætsvaner (jf. indledningen). Vi  mener  ligeledes,  at  idrætsforskningens rolle i samfundet kan indebære et forsøg på at mobilisere flere til at vælge en aktiv transportform. Pendlere og motionister kan med fordel oplyses om og lære, at transport og cykling kan kombineres og at kroppen kan bruges som transportmiddel med såvel personlige (bedre kondition og sundhed) som samfundsmæssige gevinster  (fx  mindre  biltrafik  og  bedre  folkesundhed) til følge.

Langdistancecykelpendling synes at revitalisere 'idrættens tredje bølge' (Larsen, 2003) og ideer om, at urbane rum og naturlige omgivelser kan  danne  sportsscener  og  erstatte  sportens stringente  rum  (Bale,  2003;  Eskelund,  2013,  s. 130-1). Vi  slutter  derfor  med  at  spørge  idrætsforskningen om aktiv pendling i form af eksempelvis løb og cykling over længere distancer udgør idrættens fjerde bølge?

## LITTERATURLISTE

A ndersen,  L.B,  Schnohr,  P .,  Hein,  H.O.  (2000). All-cause mortality associated with physical activity during leisure time, work, sports, and cyc- ling  to  work. Archives  of  Internal  Medicin , 160 (11), 1621-8.

Andersen L.B. &amp; Cooper, A.R. (2011). Commuter cycling and health. I: W. Gronau, K. Reiter, &amp; R. Pressl (Red.), Transport and Health Issues 2011: Studies  on  mobility  and  transport  research (s. 9-19) Tyskland : Verlag MetaGISInfosysteme.

Bale, J. (2003). Sports Geography . London: Routledge.

Beiter, M. (2009). Fagre nye løbetider. Hentet 30 april. 2014, fra http://www.b.dk/livsstil/fagrenye-loebetid.

Bradtberg, N.E &amp; Larsen, J (2014). Et designkritisk  blik  på  Cykelsuperstierne. Trafik  &amp; Veje  Dansk Vejtidsskrift, 91 (1), 20-31.

Daley,  D  &amp;  Rissel,  C.  (2010).  Perspectives  and images of  cycling  as  a  barrier  or  facilitator  of cycling. Transport  Policy , 18 ,  211-216.  doi:  10. 1016/j.tranpol.2010.08.004

de  Geus,  B.,  De  Smet,  S.,  Nijs,  J.,  Meeusen,  R. (2007) Determining the intensity and energy expenditure during commuter cycling. British Journal of Sports Medicine , 41 (1), 8-12. doi: 10.1136/ bjsm.2006.027615

Dill,  J.  (2009).  Bicycling for transportation and health:  The  Role  of  Infrastructure. Journal  of Public  Health  Policy , 30 ,  95-110.  doi:  10.1057/ jphp.2008.56

Engström, L.M. (1999). Idrott som Social Markör . Stockholm: HLS Forläg.

Eskelund, K. (2013). Midt i en Surfertid - Den Rekreative By mellem Fast og Flydende Modernitet . Aarhus: Aarhus Universitet.

Fajans J. &amp; Curry M. (2001). Why bicyclists hate Stop Signs. Access , 18 , 21-22.

Flyvbjerg, B. (1991). Rationalitet og Magt (Bind 1) . Købehavn: Akademisk.

Freuendal-Pedersen, M. (2009). Mobility in Daily Life  -  Between  Freedom  and  Unfreedom .  Aldershot: Ashgate.

Heinen, E., Wee, B.E. &amp; Maat, K. (2010). Commuting  by  bicycle:  An  overview  of  the  literature. Transport  Reviews , 30 (1),  doi:  10.1080/0144164 0903187001

Hockey,  J.  (2006).  Sensing  the  run: The  senses and  distance  running. Senses  &amp;  Society , 1 ,  183202. DOI: http://dx.doi.org/10.2752/17458920677 8055565

Jones, P. (2012). Sensory indiscipline and affect: a  study  of  commuter cycling. Social  &amp;  Cultural Geography , 13 ,  645-658.  doi:  10.1080/14649365. 2012.713505

Københavns Kommune, Teknik- og Miljøforvaltningen (2012). København Cyklernes By. Cykelregnskabet 2012. København: Københavns Kommune.

Larsen,  J.  (2014).  (Auto)Ethnography  and  cycling. International Journal of Social  Resarch Methodology, 17 (1), 59-71. doi: 10.1080/13645579. 2014.854015

Laub, T. (2013). Danskernes Motions- og Sportvaner 2011. København: Idrættens Analyseinstitut.

Mullan, E. (2013). Exercise, weather, safety, and public attitudes: A qualitative exploration of leisure  cyclists'  views  on  cycling  for  transport. 3 , 1-9. doi: 10.1177/2158244013497030

Nixon, D.V. (2012). A sense of momentum: mobility practices and dis/embodied landscapes of energy use. Environment and Planning , 44, 16611678. doi: 10.1068/a44452

Oja, P., Titze, S., Bauman, A., de Geus, B., Krenn, P., Reger-Nash, B., Kohlberger, T. (2011). Health benefits of cycling: a systematic review. Scandinavian  Journal  of  Medicin  &amp;  Science  in  Sports , 21 (4) doi: 10.1111/j.1600-0838.2011.01299.x

Pedersen, I. K. (2011). Sport - et sociologisk laboratorium.  I:  Andersen  (red.) Sociologi  -  en Grundbog  til  et  Fag (s.  323-339).  København: Hans Reitzels Forlag.

Pilgaard, M. (2009). Sport og Motion i Danskernes Hverdag. København: Idrættens Analyseinstitut.

Pink,  S.  (2011).  From  embodiment  to  emplacement:  re-thinking  bodies,  senses  and  spatialities. Sport,  Education  and  Society  (SES),  16 (3), 343-355.

Pucher, J., Dill, J., Handy, S. (2010). Infrastructure,  programs,  and  policies  to  increase  bicycling: an international review .  Preventive Medicine , 50 , 106-25. doi:10.1016/j.ypmed.2009.07.028

Roberts, I. (2010). Energy Glut: The Politics of Fatness in an Overheating World . London: Zed Books.

Shove,  E.,  Pantzar,  M.  &amp; Watson,  M  (2012) The Dynamics  of  Social  Practice:  Everyday  life  and How it Changes . London: Sage.

Sparkes, A.C. (2009). Ethnography and the senses: challenges and possibilities. Qualitative Research in Sport and Excercise , 1 (1), 21-35. doi: 10.1080/19398440802567923

Spinney,  J.  (2006).  A  place  of  sense:  a  kinaesthetic ethnography of cyclists on Mont Ventoux. Environment and Planning D: Society and Space 24(5) , 24, 709-732. doi: 10.1068/d66j

Transportvaneundersøgelsen (a) - Faktaark om cykeltrafik  i  Danmark  2013  (2014).  Hentet  30. april 2014 fra: http://www.modelcenter.transport.dtu.dk/Transportvaneundersoegelsen/ TU-udgivelser/Faktaark-om-cykeltrafik-i-Danmark-2013.

Transportvaneundersøgelsen (b) - Faktaark om pendling  i  Danmark  2013  (2014).  Hentet  30. april 2014 fra: http://www.modelcenter.transport.dtu.dk/TransportvaneundersoegelsenTUudgivelser/Faktaark-om-pendling-i-Danmark2013.

Urry, J. (2007). Mobilities. Cambridge: Polity.

Wacquant, L. (2006). Body &amp; Soul: Notebooks of an Apprentice Boxer .  Oxford:  Oxford  University Press.

## NOTER

- 1 Artiklen er den del af projektet Urban Cycle Mobilities, der er støttet af Det Frie Forskningsråd | Samfund og Erhverv.
- 2 http://politiken.dk/motion/cykling/ECE1921921/dyre-cykler-og-stramt-toej-faar-350000-danskere-op-at-ringe/
- 3 http://www.bbc.com/news/magazine-10965608