Anmeldelse af Livet i Magtens Rugekasse. Fortalt gennem fem generationer
Forfattere: Evert Vedung
Tidsskrift: politica (2021-02-16)

vidtløftige teori- og metodeforpostfægtninger. De burde snarere dvæle ved, at den postsovjetiske epoke byder på fine russiske bidrag til studiet af Ruslands militær og militarisme (Golts, Shlykov osv.). Hvorom alting er, er dette en vellykket antologi om vor østlige nabos slagkraft, hvor man for en gangs skyld får nogle røde tråde i form af løbende forskningsoversigter og danske vinkler.

Mette Skak Institut for Statskundskab Aarhus Universitet

Poul Erik Mouritzen (red.), Livet i Magtens Rugekasse. Fortalt gennem fem generationer. Aarhus: Politica, 2020, 220 sider, 199 kr.

Statskundskabsstudiet ved Aarhus Universitet startede i 1958 med otte studerende. I 1959 fik instituttet sine to første professorer: Erik Rasmussen og Poul Meyer. I 1961 faldt antallet af studerende uventet til fem. Var det nye studium mon bæredygtigt?

## Fra ingenting til vækst, anglisering og berømmelse

Ja. Siden da er instituttet støt vokset enormt i størrelse. I 2020 er der 30 professorer, 44 lektorer og seniorforskere, 39 adjunkter og postdocs og 55 ph.d.-studerende. Navnet Institut for Statskundskab overlever, men instituttet er nu en del af Aarhus BSS, School of Business and Social Sciences på Aarhus Universitet.

Efter årtusindskiftet steg også instituttets prestige skarpt. I efteråret 2003 skrev Weekendavisen en stort opsat artikel om instituttets studerende. Titlen var 'Statsministerskolen'. Temaet var prægningen som kommende elite. 'Vi får at vide fra dag ét, at vi er de bedste', siger en ung kvinde i artiklen. Og det er de også i Aarhus. Et af Europas største institutter med 1700 studerende, netop udnævnt af London School of Economics til nummer fem i Europa og nummer 40 i verden. I den seneste Shanghai-ranking ligger instituttet nr. 3 i Europa og nr. 16 i verden - imponerende.

## Spændende, læseværdig og idérig

Livet i Magtens Rugekasse er en bog om dette bemærkelsesværdige institut, redigeret af en betydelig alumne, professor emeritus Poul Erik Mouritzen. Femten bidragydere fra fem tidsepoker lægger egne perspektiver ned over instituttet. Det er blivet et virkelig spændende og læseværdigt skrift, rig på fortællinger om disciplinen  statskundskab,  videnoverførsel,  ledelse  af  videnorganisationer  og vigtigheden af socialt samvær på en arbejdsplads. Det er ikke et jubelfestskrift og ikke en bog af og om koryfæer. Bidragyderne kender instituttet både som studerende, lærere og forskere. De dækker perioden fra 1958 (Mogens N. Pedersen, Curt Sørensen) til nutiden (Jørgen Møller m.fl.). De repræsenterer forskellige paradigmer, metoder og fagområder. Her er mennesker, der har været aktive på instituttet i hele deres arbejdsliv, som har forladt forskningsverdenen til fordel for andre aktiviteter (fx Ole P. Kristensen, Gitte Sommer Harrits), eller som er flyttet og vendt tilbage.

Min  anmeldelse  er  arrangeret  efter  nogle  temaer,  som  jeg  selv  har  valgt. Dette betyder, at nogle bidragydere ikke bliver nævnt overhovedet eller ganske kort, mens andres bidrag får mere opmærksomhed. Fra min side har omtale/ ikke-omtale intet at gøre med kvalitet.

Selvom det er en outsiders valg, du får læst, er jeg ikke helt ekstern. Jeg var tilknyttet Institut for Statskundskab i hele foråret 1979 som jubilæumsstipendiat i anledning af universitetets 50-års fødselsdag 1928-1978.

## Paradigmeskift

Ældre  bidragydere  har  oplevet  paradigmeskift  inden  for  statsvidenskabelig forskning  og  uddannelse.  Særligt  relevant  i  perioden  var  problemet  med marxisme versus ikke-marxisme. Spørgsmålet marxisme/paradigmeveksel skal derfor være mit første tema. Jeg vil nævne Erik Christensen, Curt Sørensen og Jørgen Loftager, der specifikt kommenterer dette emne i deres bidrag.

## Paradigmeskift 1: Erik Christensen (1966)

Erik Christensen oplevede som nybegynder Aarhus studenteropstand i kølvandet på Paris-foråret 1968. I efteråret 1969 blev der afholdt et kommunismeseminar med Curt Sørensen som lærer. Christensen selv blev inspireret og læste Lenins  samlede  værker.  Studenterne  vendte  sig  mod  den  såkaldte  borgerlige videnskab i kursuslitteratur.  Lærernes  skriftlige  arbejde  blev  kritiseret.  Christensen bidrog med artiklen 'Erling Bjøls konfrontation med Lenins teori om imperialisme - en kamp med vindmøller' (Politica, nr. 1-2, 1971). Ifølge Christensen havde Bjøl, instituttets professor nummer tre efter Rasmussen og Meyer, fremsat et overfladisk og ideologisk syn, der ikke havde noget grundlag i kilderne. Bjøl tog det meget ilde op, skriver Christensen. 'Han svarede ... på den samme barske, direkte måde, som jeg var gået i kødet på hans fortolkning'.

I begyndelsen af 1980'erne begyndte Erik Christensen at sætte spørgsmålstegn ved sit marxistiske paradigme. Det var en lang proces. Men det spredte sig til personlig tvivl, da hans interesse vendte sig mod miljøproblemer og de nye sociale bevægelser. Det var især læsning af teologen Ole Jensens bog I vækstens vold (1976) og Jensens demonstration af, at marxismen havde et lige så snævert syn  på  naturen  som  liberalismen,  og  at  begge  stammede  fra  en  meget  ældre kristen tradition for at se på naturen i termer af beherskelse og underlæggelse.

Erik  Christensen  forklarer  sit  eget  paradigmeskift  med  fire  grundlæggende forklarende elementer: 1. livsfaser; 2. position og institutionel kontekst; 3. forskningsparadigmer, idéer, værdier; 4. politisk-økonomisk kontekst og konjunktur. Med denne appetitvækker er jeg tvunget til at forlade Christensen og henvise læseren til teksten i Magtens Rugekasse .

## Paradigmeskift 2: Curt Sørensen (1958)

Under studenteroprøret  var  Curt  Sørensen  i  begyndelsen  af  sin  karriere  ved instituttet.  Flere  steder  i Magtens Rugekasse attesterer  andre  forfattere,  at  CS aldrig har lagt skjul på sin marxisme. CS var imidlertid optaget af idéen om forskellige marxismeskoler. Uenigheden manifesterede sig også blandt oprørske studerende. På idéhistorie var de kapitallogikere, på statskundskab Althusserskole-tilhængere, og på filosofi dialektiske materialister. Og alle steder spillede Frankfurterskolen en stor rolle. Men selv internt i statskundskab var alle retninger repræsenteret, og seminarerne forløb som ophidsede diskussioner mellem tilhængerne af de tre retninger. Derudover var der drøftelser mellem den marxistiske blok på den ene side og studenterminoriteten og det store flertal af lærere på den anden, fortæller Sørensen.

Et vanskeligt problem i Curt Sørensens liv som lærer og forsker var det store paradigmeskift i miljøet væk fra marxismen, mens hans eget grundlæggende marxistiske paradigme levede videre. '70'ernes interesse for Marx og socialismen forsvandt lige så pludseligt, som den var kommet', skriver han.

Jeg taler om en fundamental udskiftning af grundværdier og politiske grundholdninger,  en  udskiftning,  der  finder  sted  i  en  bestemt  politisk-ideologisk konjunktur. Det var et paradigmeskift i tidsånden og den videre politisk-ideologiske udvikling. … Mit paradigme gav mig ... metodiske problemer ... Jeg opdagede ... at 'de historiske kendsgerninger' ikke engang var så uomtvistelige endda ... 'Historien' var hele tiden fortolket og omstridt. Jeg brugte meget tid og kræfter (og mange sidetal!) på at sætte mig ind i tolkningernes forskellighed ... [Jeg] ... ville gerne ... diskutere dette … med mine kolleger. Men de fleste af disse var fortabt i surveyundersøgelser og statistik og var slet ikke interesserede i de historiske casestudiers problematik.

Curt  Sørensen  er  pessimistisk  over  fremtiden  og  taler  om  statskundskabens sammenbrud: 'Udviklingen i komparativ politikafdelingen i disse år var ... de- primerende: Der foregik en fremadskridende indsnævring ... teoretisk til rational choice eller normativ teori og metodisk til surveyundersøgelser'.

## Paradigmeskift 3: Jørn Loftager (1970)

Mit tredje eksempel på temaet paradigmeskift er taget fra Jørn Loftagers beretning.  Loftager  blev  immatrikuleret  under  studenteroprøret.  Han  havde  et marxistisk  syn,  der  førte  til  sympati  for  studenterbevægelsen,  der  var  imod 'borgerlig' videnskab. Han blev påvirket af en ildsjæl som Curt Sørensen, der aldrig skjulte sin marxistiske overbevisning, men 'hvor forholdet og spændingen mellem forskellige marxistiske holdninger var til ... diskussion'.

Men,  tilføjer  han,  jeg  var  [også]  optaget  af  instituttets  ikke-marxistiske professionalisme: Erik Rasmussens lærebogsværk Komparativ Politik 1-2 med argumenter  om  de  forskellige  tilganges  styrker  og  svagheder  gjorde  indtryk. Loftager tog David Eastons systemanalyse alvorligt. Det var dog et andet værk af Easton, der påvirkede ham mere. 1969-artiklen 'The New Revolution in Political Science' påpegede en ny post-behavioralistisk statskundskab, som skulle håndtere nutidens samfundsmæssige problemer, fx miljøødelæggelsen.

Miljøspørgsmålet kom ind i Loftagers tænkning også gennem Romklubbens Grænser for vækst i 1972. Hans tro på marxisme blev svækket. De store udfordringer i det moderne samfund kunne ikke forstås ud fra marxismens kapitalismeanalyse. Dette skyldes, at udfordringerne skal ses som konsekvenserne af, at samfundet er et industrisamfund, uanset dets kapitalistiske eller socialistiske design.

Samtidig styrkede miljøbevægelsen Loftagers tro på eksisterende demokrati, som det marxistiske miljø forstod 'som et skalkeskjul for den herskende kapitalistklasses  magtudøvelse'.  I  stedet  blev  han  interesseret  i  en  dialogisk  og kritisk orienteret forskningspraksis med henblik på at bidrage til validitetstest af politiske udsagn, idéer og løsninger. Han begyndte at tildele argumentet og det offentlige ræsonnement en afgørende rolle i demokratisk politik.

Til Magtudredningen 1997-2004 foreslog han en undersøgelse af dansk demokrati. Det overordnede spørgsmål var forfald eller fremskridt inspireret af Jürgen  Habermas' Borgerlig  offentlighed .  'I  forhold  til  Habermas'  forfaldshistorie tegnede jeg et mere positivt billede. I et længere historiske perspektiv og bedømt ud fra et ideal af offentlige ræsonnement som politikens grundlag ... kan der ikke herske tvivl om gedigne demokratiske fremskridt.'

Loftagers analyser blev delvist medtaget i kapitel 2 i Magtudredningen og resulterede i 2004 i Politisk offentlighed og demokrati i Danmark , 'mit vigtigste forskningsbidrag'.

## 'Normal' statskundskab

Hvad siges der i Magtens Rugekasse om 'normal' statskundskab (forstået som ikke-marxistisk statskundskab) i studenteropstandens tid og senere? Ikke meget og kun antydet, så vidt jeg kan læse. Hvad det var og er, synes taget for givet af bogens bidragydere.

En ting, jeg selv vil gerne læse mere om, er den forskning og undervisning, der siden årtusindskiftet ifølge de internationale rangordninger har gjort instituttet til et af de bedste i Europa og i verden. Skyldes det fantastisk forskning og vellykket uddannelse? Afhænger det af teorier eller metoder? Det antydes hist og her, at successen er metodedrevet. På hvilken måde? Disse spørgsmål dvæler i luften, mens du læser bogen. Du skal kigge efter svarene andre steder.

Jeg er nødt til at nøjes med to refleksioner fra studenteropstandens tid. Mange  lægger  stor  vægt  på  Erik  Rasmussens  grundlæggende bøger, der har eksisteret siden instituttets start. 'Først og fremmest er min generation i gæld til Erik Rasmussen som forfatter af grundbøgerne Komparativ Politik 1 og 2 . Det var et imponerende, omfattende og systematisk arbejde'. Sådan skriver bogens redaktør Poul Erik Mouritzen. Det er Rasmussens behandling af de forskellige tilgange  (approaches)  med  deres  styrker  og  svagheder,  der  satte  dybe  spor  i mange: struktur-funktionalismen gennem Almond og Verba, beslutningsteori i international politik, magtteorier ved Robert Dahl, Eastons systemteori.

Poul Erik Mouritzen roser også Graham Allisons Essence of Decision om Cuba-krisen. 'Hvilken øjenåbner at man kunne anlægge forskellige perspektiver på det samme fænomen og dermed nå en dybere forståelse af fænomenet. … En af mine gode venner, uddannet et helt andet sted, har samme vurdering: Allisons bog er den vigtigste jeg læste på studiet. Den idé tog jeg med mig i forskningen', konkluderer Poul Erik Mouritzen.

Igen således idéen om flere perspektiver, flere tilgange, flere alternativer. Hos Allison den rationelle enhedsaktør, den organisatoriske process-model og den bureaukratiske politik.

En anden doktrin, der inspirerede Erik Rasmussen og instituttets tidlige lærere, var den videnskabelige værdirelativisme . Videnskabelig værdirelativisme anerkendte på den ene side, at ingen værdier kunne bevises videnskabeligt undtagen i forhold til andre formål eller idéer, og på den anden side, at værdier havde betydning i alle faser af forskningsprocessen, og at man derfor så vidt muligt redegjorde for dets værdipræmisser i sin forskning og formidling. Den samme forestilling  eksisterede  i  mit  eget  miljø  inden  for  statskundskab  på  Uppsala Universitet på samme tid som i Aarhus. Vi kendte godt Erik Rasmussens bog.

## Instituttet som mødested

Mange fortæller  om  instituttets  store  værdi  som  mødested.  Jeg  lader  AnneMette Kjær bekræfte sin glæde over dette:

Siden kom der fælles kaffeautomater. Men dét, der virkelig gjorde forskellen, var, da vi fik et stort fælles frokostlokale. Det mest centrale rum i Instituttet ... blev nu til 'medarbejderlounge' ... Betydningen af, at vi i medarbejdergruppen fik et centrum, et fælles mødested, kan ikke undervurderes. I Instituttets hjerte bliver der snakket om fag, undervisning og alt muligt andet, mens kaffen brygges eller frokosten indtages. Som ny studieleder var jeg på et kursus med studieledere  fra  mange  andre  institutter.  Vi  blev  spurgt,  om  undervisningen ... var noget, folk snakkede om. Jeg blev forbavset over så mange, der svarede benægtende:  Hos  dem  blev  der  næsten  aldrig  snakket  undervisning.  For  jeg kunne kun svare bekræftende: Der bliver hele tiden snakket undervisning på Instituttet.  Over  frokosten  bliver  det  for  eksempel  diskuteret,  hvordan  man bedst  inddrager  de  studerende;  hvordan  balancen  mellem  studenteroplæg  og lærerundervisning bør være; hvor stor vægt der bør lægges på evalueringer; eller hvilke eksamensformer der er mest hensigtsmæssige.

Jeg  havde  gerne  set,  at  Anne-Mette  og  andre  havde  udviklet  disse  idéer  om pædagogik og kreativitet.

Andre nævner julefrokosten som en stor festlig ting (Tonny Brems Knudsen) og løbekulturen, måske startet af Erik Albæk, der har været en ivrig løber. 'Erik havde  royale  forbindelser,  og  et  år  dukkede  pludselig  en  løber  ved  navn  KP Frederik op på holdet. ... Det havde en yderst positiv afsmitning på mediedækningen af holdet, der naturligvis hed 'Magtens Rugekasse'' (Georg Sørensen).

Ikke alle  bidragydere  er  enige  i,  at  det  kun  er  gået  fremad  for  instituttet. Enkelte har det modsatte synspunkt, ikke mindst Curt Sørensen og Jørn Loftager; andre hæfter sig ved, at der er også er omkostninger knyttet til at koble sig ubetinget på det, der kan betegnes som den internationale frontlinje i statskundskabsforskningen. Sådanne brydninger i opfattelser gør Livet  i  Magtens Rugekasse mere interessant. Der er tale om en idérig, spændende og læseværdig bog om en bemærkelsesværdig akademisk institution.

Evert Vedung professor emeritus i statsvetenskap Uppsala universitet

Klik her for en længere version af anmeldelsen