Vækstprincipper - Systemernes betydning i Inger Christensens 'alfabet'
Forfattere: Tue Andersen Nexø
Tidsskrift: passage (1998-12-01)

## Vækstprincipper

## Systemernes betydning i Inger Christensens alfabet

## TUE ANDERSEN NEXØ

[Formerne eksisterer] i forvejen ... i verden. Et træ eksisterer i sin træskikkelse, og derfor kan også mit liv, eller hele min fa­ milies  liv  kunne  antage  denne  skikkelse. Men på den måde ikke som en sammenligning, snarere som en form der er den samme. Og som også kunne være en digtform.  Og her skal former ikke betragtes som statiske, men som fortløbende pro­ cesser, der indimellem tydeliggøres. 1

Ovenstående citat er  et af  mange i Inger  Christen­ sens forfatterskab, der betoner at verden grundlæg­ gende er ordentlig, at den,  som hun skriver,  allerede er  formet.  Ifølge  Inger  Christensen  gennemstrøm­ mes  verden  af  visse  formdannende  processer,  og disse processer er  "formede", styret af et givent re­ gelsæt. Og det er både muligt og ønskeligt at det en­ kelte subjekt (,,mit liv"),  det intersubjektive fælles­ skab  (,,min  families  liv")  og  sproget/kunsten  (,,en digtform")  former  sig  i  overenstemmelse  med  de formdannende principper,  der allerede  virker i ver­ den. Mennesket - bevidstheden, sproget - står såle­ des ikke over for en ikke-menneskelig og uforståe­ lig natur, men former sig snarere analogt med og i forlængelse af denne.

helse. Og på den anden side er der i vores tankegang indlejret en tro på, at vi frit "sætter" - former - ver­ den,  uden at  være  forpligtet eller  overhovedet  for­ bundet  med  den.  ,,Erkendelsen"  af  verdens  form­ dannende principper er derfor ikke en erkendelse i ordets  traditionelle  forstand;  snarere må  vi  menne­ sker besinde os på de formdannende princippers til­ stedeværelse i verden og i  os  selv.  Man må "a:freali­ sere" sin egen subjektivitet for at finde tilbage til de formdannende principper, man alligevel allerede er underlagt, for at blive i Inger Christensens egen ter­ minologi.

Men det er samtidig  en  pointe  hos Inger  Chris­ tensen,  at  den  vestlige,  moderne  verdensforståelse ikke former sig analogt med verden. I stedet mener hun,  at  vores  epistemologi  og  grammatik  grunder sig  på,  at  vi  finder  verden  "i  sig  selv"  kaotisk  og uformet, og at vi derfor føler at vi frit kan ordne ,,sætte" - verden,  hvorefter vi kun føler os forplig­ tede over for den orden, vi selv har sat. På den ene side  er  menneskene og  deres  bevidsthed  en  del  af verden, og det vil sige det yderste lag af nogle sær­ lige formdannende princippers stadige verdens-ska- Set  i  forhold  til  ovenstående  verdenssyn  er  Inger Christensens brug af systemer i digtningen et oplagt æstetisk valg. Den system-brugende forfatter er un­ derlagt  "tvangen"  fra  de  forskellige  systemer,  der� udgør en instans i digtningen, som hverken er en del af sproget eller den menneskelige bevidsthed. 2 Digt­ ningen ophører med at være et rum,  hvor forfatte­ ren som l yr isk subjekt frit kan udtrykke sig, i stedet afhænger digtets kvalitet af i hvor høj grad forfatte­ ren er i stand til at  tilpasse sig og  forholde sig  til de "allerede  eksisterende"  procedurer.  Ydermere  er systemdigtningens systemer vel snarere at sammen­ li gn e  med  formdannende  men  ikke  kaotiske  kræfter,  end egentlige,  færdige former.

Selv  kommenterer  Inger  Christensen  kun  sjæl­ dent  sin  brug  af  systemer.  I  interviews  nøjes  hun ofte  med  at  konstatere,  at  systemernes  tvang  :far hende til at tænke på noget andet, sådan at teksterne nærmest skriver sig selv - ,,uden hendes vidende" eller påstår, at systemerne mest er noget hun finder på  for  sin  egen  underholdnings  skyld. 3 En  mulig kommentar finder  man  i  digtet  "der  er noget  sær­ ligt"  fra alfabet. Digtet  indleder  med  spørgsmålet om, hvorfor det altid er digteren, der skriver om du­ erne, og ikke duerne selv, der skriver om duerne. Et sådant "dueskabt" digt er muligt,  viser det sig; dig­ tets sidste tredjedel er en ophobning af de ting, man da  må  begynde  med,  og  denne  liste  afsluttes  med følgende formulering:

med

samtlig mulige

ord

gjort umulige

uden betydning

så regnen kan regne og duerne lande

så blødt på det hvide

papir at  jeg nemt

kan se om de digter om dig eller mig

(side 70, min kursivering)

De  valgte  systemer  gør  netop  en  lang  række  ord umulige;  ordene bliver ikke længere  (kun)  valgt  ud fra  deres semantiske betydning,  men i  stedet  ud fra de formelle procedurers krav. Systemernes formkrav lader  derfor  "noget andet"  end  digteren - her  du­ erne - komme  til orde. En li gn ende ide finder man i  essayet  "Som  øjet,  der  ikke  kan  se  sin  egen  net­ hinde". Essayet handler om forholdet mellem tal og tale,  og  Inger  Christensen beskriver  bl.a.  baggrun­ den for at bruge Fibonaccis talrække som formdan­ nende princip i alfabet. Installeringen af  Fibonaccis talrække var nødvendig og :frugtbar, fordi "hvis man i  poesien  skal  redegøre  for  forholdet 'mig  plus verden',  så åbenbarer dette plus sig som tallenes liv i  sig  selv."  Som  hun  afslutningsvis  skriver  er  "det nødvendigt  med  en  alliance  med  tallenes  skjulte tale, hvis vi i sproget skal udtrykke det før-sproglige, og især hvis vi - hvad enten det sker i videnskaben eller  uden  for  skal lade universet  komme  til orde."4 De formelle procedurer er også her et greb, hvormed verden selv skulle komme til orde i digtet udenom  og  uafhængigt  af  det  traditionelle  l yr iske subjekt.

Om verden så virkelig "kommer til orde" i alfa­ bet, og hvad den i givet fald fortæller os  læsere,  må komme an på en analyse af de formelle procedurers opbygning og betydning for samlingen. Og en sådan analyse må starte  med  en - måske  tør  og  teknisk, men uundværlig - redegørelse for de formelle pro­ cedurers opbygning i alfabet. s

## Systemerne i alfabet

alfabet er  opdelt i 14 afsnit,  eller rettere 13 ½,  efter­ som bogens sidste afsnit er ufuldstændigt. Det gæl­ der som en grundregel, at det samlede antal vers i hvert afsnit bestemmes af  Fibonaccis talrække. Fibonaccis tal­ række  er  navnet  på  en  matematisk  rækkeformel: hvert tal i rækken er lig med summen af de to fore­ gående. Rækken kan fortsættes i  det  uendelige  og starter  med tallene 1,  2,  3(=1+2),  5(=2+3), 8, 13, 21,  34 ... ·alfabets første  afsnit har derfor 1 vers,  det andet afsnit 2, syvende afsnit 21 vers og trettende af­

snit har i sin helhed 377 vers.

Som følge af Fibonaccis række er de første  afsnit i alfabet meget korte - de består af et enkelt,  et-stro­ fet digt. Men fra og med syvende afsnit inddeles  de enkelte digte i flere strofer, og fra og med tiende af­ snit inddeles  de  enkelte  afsnit i flere  digte.  Herved følges en anden af samlingens grundregler: tekststyk­ ker på mere  end 13 vers  underinddeles  i  mindre  dele. 6 Samlingens syvende afsnit, der har 21 vers,  deles i  7 mindre dele 1 digt af 7 strofer - med længderne 1, 2,  2, 3,  3, 5 og  s  vers. Delenes  længde  og  række­ følge følger tallene i  Fibonaccis række,  dog  optræ­ der de sidste 3 tal to gange; syvende afsnits opdeling i  strofer indsætter  altså  Fibonaccis  talrække  "inden i" sig selv, samtidig med at de principper, der styrer opdelingen af alfabets samlede tekst i afsnit, digte og strofer begynder at forandre sig.

Også alfabets følgende afsnit deles i 7 mindre dele. Her  følges  samme  princip  som  i  syvende  afsnit  blot forskydes strofernes længde en tak op ad Fibo­ naccis  række for  hvert afsnit. Ottende afsnit  består af 7 strofer med verslængderne 2, 3,  3, 5,  5, 8 og 8; niende afsnits strofer har 3, 5,  5, 8,  8, 13 og 13 vers. Fulgte  man  denne  opdeling  i  tiende  afsnit  skulle digtet ,juninatten" slutte  med to strofer  a 21 vers.

Og den går ikke, eftersom tekststykker længere end

13 vers  skal  deles i mindre dele.  Tiende afsnit deles derfor i 2 digte,  hvor  afsnittets opdeling i  7  mindre dele  dog  stadig  danner  grund for de to  digtes længde og- tildels  - strofiske opbygning. Tiende af­ snits  første  digt  (,,juninatten")  har 5 strofer  med verslængderne 5, 8,  8, 13 og 13, mens afsnittets an­ det  digt  (,,atombomben")  har 42 vers (2x21), der underinddeles  i 14 strofer  a  længden 2x1,  4x2,  4X3 og 4X5 vers.  ,,atombomben" sammensmelter således de to  sidste  dele af  den oprindelige underinddeling, mens det samtidig fordobler det  7-delende princip, der indledtes i syvende afsnit og stadig  gør sig gæl­ dende i det tiende og i  de følgende  afsnit af alfabet. Endnu en gang sættes det overgribende system - Fi­ bonaccis  talrække - ind  i  sig  selv,  samtidig  med  at det  undergår  en  vis  strukturel  forandring.  ,,atom­ bomben"  følges  i  de  næste  afsnit  op  af  digtene ,,brintbomben, ,,cobaltbomben" og "defolian­ terne".  Som  man  kan  se  i  det  ovenstående  skema følger  de  i  deres  strofiske  opbygning  "atombom­ ben", blot forskydes strofernes længde for hvert digt en tak op af :fibonaccis talrække. I samme skema kan man  se,  at  der  fra  og  med II. afsnit  optræder  en række digte,  hvis længde og placering er bestemt af de overgribende systemer, men hvis strofiske opbyg­ ning ikke følger Fibonaccis række.

Som  eksempel  på  hvordan  opdelingen  i  afsnit, digte  og  strofer  i  praksis  foregår  kan man  tage  el­ levte afsnit,  der i alt indeholder 144 verslinier. De tre første dele af den første syv-deling  (8, 13,  13) udgør stroferne i afsnittets første digt "kærligheden". Der­ efter  følger  to  digte  af  hver 21 vers  (,,et  sted"  og ,,fragment");  afsnittet  slutter  med  "brintbomben", der med sin sammensmeltning  af underopdelingens sidste talpar i  alt  er  68 (2x34) vers  lang.

Længden og den strofiske opbygning af de enkelte afsnit  og  digte  i alfabet er,  som man  kan se,  bestemt af  en  kombination  af  flere  systemer,  der  skridt  for skridt  "skaber" det enkelte afsnits opbygning. Reg­ lerne  for denne  skabelse  er  i  princippet  relativt simple, men i praksis  - i løbet af digtsamlingen  - bli­ ver  afsnittene stadigt mere komplicerede og uover­ skuelige. Lettere bliver det ikke af,  at de forskellige procedurer  fortoner  sig  for  læserens  blik  i  løbet  af samlingen.  Det  oprindelige  system  (Fibonaccis  tal- række) bliver mindre påfaldende, det øjeblik de en­ kelte  afsnit  deles  op  i flere  strofer;  den  oprindelige underopdeling bliver "usynlig" det øjeblik den for­ deles ud på flere digte, som man fx ser det i ellevte afsnit.  Samtidig  gentages  Fibonaccis  talrække  i  de senere  digtes strofeopbygning  i en forvansket,  men dog genkendelig  form.  I  al fald:  for læseren er  det kun  de  nyeste  opdelinger  og  opdelingsprincipper, som er synlige,  skønt  de tidligere,  ,,underliggende" procedurer  stadigvæk  er  aktive  i  samlingens  ud­ formning.

Ligesom der er en række regler i alfabet, der bestem­ mer de enkelte digte/  strofers længde,  er  der andre, der  påvirker  de  enkelte  digtes  indhold  og  stil.  De første  af  disse  er umiddelbart synlige.  Som udgangs­ punkt består alfabet af  en række digte, der er skrevet på knittelvers;  hvert vers har 4 trykstærke og et frit antal  tryksvage  stavelser.  Disse  digte  nævner  en række fænomener, der "findes". Udover ordet ,Ji,ndes" (og  ord  som  "og"  og  "også"),  indgår  i  hvert  afsnit  kun navnene på fænomener,  der  starter  med et bestemt bogstav -for første afsnit a,  for  andet b,  for  tredje c - osv.  Sam­ lingens  indledende  digte  ophober  på  denne  måde ord, der alle starter med det samme bogstav, og har vel nærmest form af lange, uordnede lister til en ru­ dimentær ordbog over  (  al)verdens fænomener.

Denne regel står  hurtigt klart for læseren. Lige så klart er  det,  at reglen hurtigt svækkes,  vel nærmest b ry der  sammen.  For fra  og  med sjette afsnit - dig­ tet  ":fiskehejren" nævner  digtene  ting,  der  ikke starter  med  det  "rigtige" bogstav,  ligesom digtenes syntaktiske kompleksitet gradvist forøges. Foreløbig bibeholdes  digtenes  grundformel;  afsnittenes tilhø­ rende bogstaver (6-f, 7-g,  osv) er stadigt klart over­ repræsenterede;  de  syntaktiske "kompleksiteter" er først og fremmest variationer over, præciseringer og udvidelser  af  alt  det,  der  "findes".  Mindre  tydeligt er det måske at dette langsomme forfald katalyseres af en anden af alfabets indbyggede regler.

Det gælder  nemlig,  at  det  første  vers  i  hvert  af­ snits første  digt  (bogstav-digtene) gentages  senere  i samlingen, og denne gentagelse determineres af føl­ gende procedure: sammentæller man versene i alle bog­ stav-digtene,  så gentages  første afsnits første vers som vers

30, andets  afsnits første  vers  som  vers 60, tredje  afsnits som vers 90 - osv.  Samlingens  allerførste  vers genta­ ges  derfor  som sjette afsnits tredjesidste:

og frugthaverne findes og frugterne i frugthaven hvor abrikostræerne  findes, abrikostræerne  findes i lande hvor varmen vil frembringe netop den farve i kødet abrikosfrugter har (side 12, min kursivering)

Selvom  der  forekommer  formelle  brud  og  syntak­ tiske kompleksiteter tidligere i sjette afsnit kan disse derfor læses  som  udglattende  forsøg på at integrere det fremmedelement "abrikostræerne" udgør i sjette  afsnits  ophobning  af  f-fænomener.  Den  ene regel  (alfabetets)  bliver  i  al  fald  brudt idet  den  an­ den regel  (gentagelsen af de indledende  vers)  over­ holdes.

Tiende  afsnit er  det første  afsnit i alfabet, der in­ deholder mere end et digt. Og fra da af optræder en række digte  i  samlingen,  der overhovedet ikke føl­ ger  den  oprindelige,  ,,alfabetiske" procedure,  ikke består  af  en  opremsning af ting der findes, og ikke er  skrevet på knittelvers - åbenbart er det kun  det første  digt i  hvert afsnit,  der  er  bundet  af  samling­ ens indledende procedurer. Lis Wedell Pape har der­ for  foreslået  at man  opdeler alfabets digte  i  tre  for­ skellige grupper. 7 Ud  over  bogstav-digtene, der udgør de første  digt i hvert afsnit,  indeholder sam­ lingen  en  negativ,  afledt,  alfabetisk  serie  - digtene ,,atombomben",  ,,brintbomben",  ,,cobaltbomben" og  "defolianterne",  der knopskyder ud i starten på endnu  en  afledt  serie,  digtet  "alfabeterne".  Hvor bogstav-digtene  præsenterer  læseren  for  en  svim­ lende ophobning af alt det, der "findes", starter den negative  series  digte med at nævne et enkelt eksis­ terende fænomen - der til gengæld altid betoner den menneskelige civilisations ødelæggende skyggesider. Digtene  fortsætter  i  en  refleksion  over  denne  ene tings  destruktive  potentiale,  og  slutter  alle  med  at trække en linie fra det indledende fænomen til det l yr iske  subjekts  truede  og  skrøbelige  menneskelig­ hed.  Også  "alfabeterne"  bevæger  sig  glidende  fra det  indledende  fænomen  - alfabetet,  sproget  - til det l yr iske subjekt. Bevægelsen går der fra en reflek- sion over sprogets karakteristika til en beskrivelse af det lyriske subjekts egen skriftpraksis. Samtlige digte i den afledte serie har altså en række fælles, formelt satte  karakteristika:  deres  placering  i  samlingens overordnede komposition, den analoge strofeopbyg­ ning,  alfabetet,  temaet.  Men alligevel  er  de  ikke  i samme grad som bogstavdigtene præget af formelle procedurer.

Endelig er der den  gruppe  af digte, Wedell Pape kalder  "frie",  og  som  ifølge  hende  hverken  ind­ holdsmæssigt eller i deres strofiske opbygning er på­ virket  af alfabets formelle  procedurer.  Helt  upåvir­ kede  er  de  dog  ikke.  Deres  længde  er  bestemt  af samlingens  overgribende  systemer,  og  de  nævner alle et af de fænomener,  der opremses i samlingens start. Her gælder følgende regel: de ,frie digte", der er 21 vers lange -,,et sted",  ,fragment" -gentager et  fæno­ men fra  samlingens første  afsnit  (hvilket  altid  vil  sige "abrikostræerne"). De digte,  der er 34 vers lange, nævner et  fænomen  fra andet afsnit -,,nu ingen  panik" centrerer sig om bregner,  ,fra et tog" nævner brombær i sin slutning. De digte, der er 55 vers lange nævner et  fænomen  fra tredje afsnit - osv.

Spillet mellem de forskellige regler i alfabet - der ta­ get  hver  for sig  er  relativt  simple - udfolder  sig  på langs af samlingen og bevirker systeme:rnes gradvise forandring,  tildækning og borterosion,  hvorved al­ fabetets fortløbende række og det indledende afsnits syntaktiske  stringens  gradvist  mister  deres  indfly­ delse. Den generelle bevægelse går således fra korte og enkle til lange og komplekse afsnit og fra stærk til svag systemindvirkning/  synlighed. Sagt på en an­ den måde: samlingens grundlæggende udsigelse gli­ der  langsomt fra  at  være  domineret af  de  formelle procedurer og til at være domineret af et l yr isk sub­ jekt;  lige  så  vigtigt  er  det  imidlertid  at  huske,  at begge udsigelsens halvdele - systemerne, det l yr iske subjekt - i større eller mindre grad er til stede i ud­ formningen af hele alfabet. 8

Det  er  et  gennemgående  træk,  at  de  forskellige systemer  nærmest  ekko-agtigt  optræder  "inden  i" sig selv, samtidig med at de undergår en vis struktu­ rel  forvanskning.  Fibonaccis  talrække  dukker  op  i den negative digtseries strofiske opbygning, men nu

"strukket ud" over et større antal strofer. På samme måde  starter  alfabetrækken  op  påny  "inden  i"  sig selv,  men  nu  uden  at  præge  digtene  i  nær  samme grad som i  de  indledende  bogstav-digte.  I  den  for­ stand er der  bygget en vis "fraktal" rekursivitet ind i alfabets procedurer. Denne viser sig imidlertid ikke som en klassisk mise-en-ablllle, hvor den hele form genfindes som en del af sig selv. Snarere starter pro­ cedure-rækkernes forløb som en del af dette forløb op påny. Hvor den traditionelle mise-en-ablllle for­ binder sig til den  gestaltede,  geometriske og rumligt stabile  form,  så  udfolder alfabets rekursive procedu­ rer  sig  i  løbet  af et  tidsrum;  de  oprindelige  og  de gentagede  rækker  optræder  derfor  med en  vis tids­ lig  forskydning.

## Systemernes betydning

alfabets systemer gennemspiller altså en form for for­ mel narration,  som læseren kan følge (  og føle)  idet han gennemlæser samlingen. Sammenholdt med bo­ gens semantiske indhold alfabet bevæger sig grad­ vist  fra  indledningens  kosmogoniske  ambitioner  til de  afsluttende  digtes dystopiske  eskatologi - falder en allegorisk læsning af systemerne umiddelbart for. Systemernes  bortfald  kunne  fx  repræsentere  men­ neskehedens  bevægelse  væk  fra  vores  værensgrund og/  eller  en  bevægelse fra naturens organiske frem­ vækst til civilisationens mekaniske og repetitive tomgang. Enkelte digte i samlingen underbygger en sådan læsning, men ser man nærmere på systemer­ nes  opbygning,  så  falder  de  forskellige  allegoriske læsenøgler fra hinanden. Hvad betyder det f.eks. at systemernes  bortfald  er katalyseret  af  systemerne selv?  Og  hvordan skal man  forstå,  at  digtene  i  den negative serie er mere prægede af de formelle proce­ durer end de  "frie" digte,  der  vel om nogen er bæ­ rere af  de  sidste afsnits truede utopier?9

En mere frugtbar tilgang til systemerne er at un­ dersøge,  hvordan  de  påvirker  læsningen  af alfabet. Hvad betyder deres tilstedeværelse for læsningen af samlingen,  og  hvordan  påvirker  deres gradvise  for­ andring - samlingens formelle  narration - læseren?

Som  nævnt  er alfabets første  mange  digte  formet som rodede  ophobninger  af alfabetisk  ordnede fæ- nomener. Læseren mister derfor hurtigt overblikket: tilbage  bliver  ikke  så  meget  præcist  hvad  digtene nævner, som selve det at noget hobes op, det enkelte digts  dominerende  bogstav  og  det  besværgende "findes". De indledende afsnits fokus er derfor ikke de enkelt digtes indholdsside, men deres musikalitet og rytmik;  ophobningens fi gur ,  den  metriske form, de mange alliterationer  og de stadige gentagelser af hele ord. De indledende digtes opbygning betoner i den forstand læsningens nu og  tekstens lydlige ma­ terialitet snarere end læserens forsøg  på at skabe en afsluttet semantisk helhed ud af det enkelte digt.

Et  af  ophobningens karakteristika  er  at  den  altid kan fortsætte. Der er ingen afsluttende grænse i op­ hobningens figur,  i stedet er der - principielt - altid plads til et (to, tre  ...  )  fænomen(er)  til. Ophobnings­ figuren nedbryder ligefrem grænserne  mellem alfa­ bets afsnit:  på grund af deres form lukker de enkelte digte sig ikke om sig selv; samlingens mange indle­ dende afsnit må i stedet læses som en lang liste,  der principielt kunne fortsætte i det uendelige, og som i den  forstand  altid· peger  videre,  ud  over  sig  selv. Tekstens opdeling i strofer,  digte og afsnit må da op­ fattes  som  en  puls  af  stadigt  aftagende  hastighed korte, rytmisk  placerede  ophold,  der  opdeler  og markerer tekstens fremdrift - og ikke som en formel markering  af  grænserne  mellem  forskellige  i-sig­ selv  hvilende  enheder.  Dette  stiltræk  ved alfabet styrkes af,  at  der  ikke  er  et eneste punktum  i  sam­ lingen,  i  stedet  er  kommaer  og semikoloner  spredt ud over digtene med løs hånd; og også af den valgte metriske  form,  idet  knittelversets  4-takt  installerer en rullende, uophørlig puls i teksten, der uforstyrret dominerer  samlingens  første 9½ afsnit.  T ilsammen skaber  det  en  læseposition,  der  ikke  blot  fokuserer på  læsningens nu,  men  hele  tiden  er på vry fremad. Man kan sige, at tekstens nu er vektoriseret. Det er på  en  gang  et  punkt  og  et momentum,  der  presser læsningen videre.

Li gn ende træk finder man i samlingens to synlig­ ste  formelle  procedurer.  Alfabetet  og  Fibonaccis . række  er  begge  rækker;  nok  er  de  strukturerende, men de er ikke  selv  strukturer  forstået  som en ges­ taltet,  geometrisk  form.  Som  rækker  betoner  de  i stedet begge tiden: noget ko=er efter noget andet, og følges op af noget helt tredje. I begge rækker lig­ ger således en  foranderlighed,  der forløber i tid,  og som grundlæggende er irreversibel: ingen af rækkerne falder  ind  i  en  cyklisk  repetition  af  de samme elementer.

Et af særtrækkene ved Fibonaccis række er at den ikke  kan  foregribes;  hvert  tal  viser  videre  til  det næste tal  i  rækken, men ønsker  man at finde  tal  nr der  den  om  vores  daglige  omgang  med  alfabetet, hvor  man  heller  ikke  husker  hvilket  bogstav,  der først  er  startet  driver  de  sig  selv  fremad  mod  nye

20,  må man  gennemløbe  de  19 tidligere.  Deri min­ f.eks.  er  det  tolvte  i  rækken,  men umiddelbart kan tælle  sig  frem  ved  hjælp  af  de  gamle  børneremser. Også  her  viser  hvert  bogstav  videre  til  det  næste  i hvad  vi  har  lært  som  en  quasi-logisk  og  intuitivt ,,rigtig" række. ro I  vores  daglige  omgang  med alfa­ betet  kan  det  altså,  ligesom  Fibonaccis  talrække, ikke foregribes; de to rækker "afslører" først sig selv idet  de  gennemløbes.  Deres  progression  er  på  den anden side  hverken  tilfældig  eller  arbitrær - når  de tal/bogstaver jævnfør  deres  egne,  indre  "logikker". I  den  forstand  er  begge  rækker  (  og  i  særdeleshed kombinationen  af  dem)  irreversible,  uforudsigelsige og "ordentlige".  Både  alfabetet  og  Fibonaccis  tal­ række er bærere af en retningsbestemt proces, og ef­ tersom  læseren  hurtigt  falder  ind  i  de  "logikker", der  driver samlingens to rækker fremad er de (læse­ rens  gennemløb  af dem) med til at forme den sær­ lige læseposition man finder i de første mange afsnit af alfabet.

Også de formelle procedurers gradvise forandring styrker læserens erfaring af en retningsbestemt, irre­ versibel  proces,  der  ikke  kan  foregribes,  men  nok anes som motiveret. Undergik de formelle procedu­ rer ingen forandringer,  ville læsningen af de enkelte digte  hurtigt  falde tilbage  i  en  tom  redundans.  Sti­ listisk  ville  samlingen  blive  helt  og  fuldt  forudsige­ lig:  ellevte  afsnit  ville  indeholde  l  strofe  med  144 vers, der ophober fænomener, der starter med k; det tolvte  1  strofe  med  233  vers  med  fænomener,  der starter med 1, osv.  Som følge af de formelle proce­ durers  gradvise  forandring  og  bortsvinden  dukker der for  hvert  afsnit i alfabet i  stedet helt nye stiltræk op - der,  synes det,  vokser organisk  ud  af  de  fore- gående  afsnits  stil  og  syntaks.  Der  er  således  ikke kun tale om flere vers af den samme skuffe, ikke kun en forudsigelig progression efter klart gennemskue­ lige  principper.  Tekstens  fremvækst  er  styret  af  et kvalitativt vækstprincip, og ikke et kvantitativt;  hvert afsnit  er  nok  længere  end det forgående,  men præ­ senterer  strukturelt  og  syntaktisk  også  læseren  for noget andet og mere.

For  at  opsummere:  læsningen  af alfabets indle­ dende afsnit domineres af erfaringen af et vektorise­ ret  nu.  Dette  nu  drives  frem  i  en  retningsbestemt proces,  hvis  resultater  ikke  abstrakt  kan  foregribes, men  først  afslører  sig  idet  processen  gennemløbes. Den retningsbestemte  proces  bevæger  sig  i  et irre­ versibelt  forløb,  er  altså  hverken knyttet  til cykliske gentagelsesmønstre  eller  til  en  lineær,  forudsigelig fremvækst. I stedet  er  den produktet af et kvalitativt vækstprincip: afsnit for afsnit vokser der ikke bare no­ get mere, men også noget nyt frem. Læserens ople­ velse  af  dette kvalitative  vækstprincip  er et produkt af  flere  ting:  samlingens  to  rækker,  den  valgte  me­ triske form,  den syntaktiske form, ophobningens fi­ gur,  de mange alliterationer  (  et produkt af samling­ ens alfabet-regel) og den gradvise vækst i afsnittenes strukturelle  kompleksitet.  Den  er,  kort sagt,  den samlede  effekt  af  de  spor,  de  formelle  procedurer har afsat i teksten; kombinationen af netop disse re­ gelsæt bevirker netop denne erfaring  hos  læseren.

Systemerne  i alfabet blokerer  derfor  ikke  blot  for en  traditionel,  indholdsorienteret  læsestrategi,  lige­ som de ikke bør forstås som en allegorisk kode, der med den rette nøgle kan åbnes for fortolkning. I ste­ det  etablerer  de  en særlig  erfaring  hos  læseren  (  det vektoriserede  nu),  der  er  styret  af  en  særlig  fi gu r (den  kvalitative  vækst).  De  udgør  således  en  form for taktil strategi, som teksten effektuerer over for sin læser. Strategi, eftersom systemernes effekt retter sig mod  at  påvirke  læseren  på  en  bestemt  måde.  Og taktil eftersom læseren følger og bliver berørt af tek­ sten  snarere  end  fortolker  og  forholder  sig  til  den, idet  han læser alfabet.

Den  taktile  strategi  er  den  måde,  som  systemerne Deres  præcise  betydning  kan

betyder  på  i alfabet. imidlertid ikke afgøres uden at se på samlingens se- mantiske indhold. Som  nævnt ophober alfabets ind­ ledende  digte  ting,  der  "findes"  i  lange,  alfabetisk ordnede lister. Præcist hvad listerne nævner aftegner samtidig  et  bestemt  mønster:  for  hvert  afsnit udvi­ des det semantiske felt, hvorfra de ophobede fæno­ mener  hentes.  De  indledende  afsnit  nævner  kun planter, d yr og grundstoffer, fx 2. afsnits "bregnerne findes;  og  brombær, brombær / og  brom findes;  og brinten, brinten" - side 8. Senere hen - indledt med tredje afsnits afsluttende ord, ,,cerebellum" - begyn­ der  svage antydninger  af en  menneskelig eksistens, der derefter udvider sig til stadigt h yp pigere henvis­ ninger til menneskeskabte fænomener, mytiske skik­ kelser og andre kulturfænomener, fx. litterære klas­ sikere. Her i syvende afsnit:

gidslerne,  grågåsen, grågåsens unger

og geværerne findes ...

... midt i den oplyste

med deres gammeldags fredelige præcision findes

kemiske ghetto findes geværerne geværerne,  og grædekonerne findes (side 13-14)

Eller  i  disse  allusioner  til  Rilk.e  i  slutningen  af  ot­ tende afsnit:

inderst i hjertet, ellers som altid kun inderst i hjertet hasselbuskens rødder, hasselbusken udsat på hjertets bjerge, hårdfør og nøjsom en ophobet hverdag af englenes orden (side r6)n

Nok er der tale  om en stadig udvidelse af digtenes semantiske felt og ikke en egentlig kronologisk pro­ gression: semantiske felter, der er blevet nævnt, for­ bliver  til  stede i  digtene samtidig  med at nye kom­ mer  til,  jævnfør  de  enkelte  digtes  h yp pige,  men uregelmæssige ord-gentagelser - og grågåsen og de (  antikke?)  grædekoner,  der  optræder  side  om  side med  geværerne  og  den  kemiske  ghetto  i  citatet ovenfor.  Alligevel  er  tendensen  klar.  Digtenes  op­ hobninger løber fra en før-menneskelig fortid, frem over  menneskets  fremkomst, civilisationens  dan­ nelse og til denne civilisations stadige differentiering ud i hhv.  våbnenes og maskinernes destruktive kraft og  det  enkelte  menneskes  forsøg  på  at  videreføre verdens kreative formdannelse. Listernes ophobning besværger således nok, at verden "findes"; ved nær­ mere gennemlæsning mimer de selv universets (mere  prosaisk,  Jordens) udviklingshistorie.  Man følger en verden blive til, og læser ikke blot besvær­ gelsen  af  en  verden,  der  allerede  eksisterer.  I  den forstand kan man sige, at alfabet gestalter en kosmo­ goni for læseren.

Læserens erfaring af alfabets verdensskabelse er tæt koblet sammen med den læseposition, der domine­ rer  samlingens  start  afsnittenes  stigende  længde, teksternes stadigt mere komplekse syntaktiske struktur  og  den  stadige  inddragelse  af  nye  seman­ tiske områder er parallelle og uadskillelige bevægel­ ser i teksten. Uden denne sammenblanding ville al­ fabets verdensskabelse  nok  kunne  læses,  men  ikke føles af læseren, for hvem den retningsbestemte pro­ ces, som systemerne installerer i teksten, erfares som den formelle,  formdannende  kraft,  der  driver  tek­ stens  kosmogoni  fremad.  Det  er  altså  samlingens · systemer,  der  giver  læseren  det  bedste  bud  på  de principper,  der styrer verdensdannelsen  i alfabet. Sagt på  en anden måde:  gestalter alfabet en kosmo­ goni for  sin  læser,  så  gestalter  samlingens systemer denne  kosmogonis  bagvedliggende,  formdannende principper. Således bliver verden - i alfabet - til i en retningsbestemt proces, der grundlæggende er irre­ versibel,  samtidig  med  at  dens  grundlag  er  visse formdannende processers forløb. Og med systemer­ nes  opbygning  og  påvirkning  af  læseren  in  mente kan  man  konkludere,  at  verdens  beskaffenhed  igen,  i alfabet - helt  grundlæggende ikke er  en  cy­ klisk gentagelse af visse fænomener, ejheller et evigt (ikke-tidsligt) fundament af den ene eller den anden art. 12 På den anden side er  der heller  ikke  tale om en lineær progression, der simpelt og uproblematisk kan foregribes, ligesom der ikke er tale om en tele­ ologisk  styring  hen  imod  et på forhånd  anet ende­ mål. Snarere er der tale om en hvirvlende, men al­ ligevel "styret" tilbliven, der præsenterer sig som en grundlæggende  irreversibel  bevægelse væk fra  tekstens/verdens indledende punkt.

Man må  holde  fast  i,  at alfabet ikke  præsenterer ovenstående som et logisk, sammenhængende argu­ ment,  læseren  kan tage  stilling  til.  I  stedet  erfarer han  det  gennem  samlingens  formelle  narration  og gennem systemernes taktile strategi, dvs. som en in­ tegreret  del af  læseroplevelsen.  Derved  mister  "ar­ gumentet"  selvsagt  enhver filosofisk stringens  men føles  så  meget  desto  stærkere.  I  den  forstand "afrealiserer" alfabets system-strategi  læserens  (det moderne,  rationelle  subjekts)  traditionelle,  fortol­ kende tilgang til teksten for at lade ham føle de pro­ cesser, der ifølge alfabet styrer verdens fremdrift. Om man som læser så lader sig afrealisere må være op til den enkelte, ligesom alfabet selvsagt ikke kan tvinge en  til  at  acceptere  det  verdensbillede,  samlingen fremstiller.

## Natur,  kultur,  digtning

Systemernes betydning i alfabet er altså at de gestal­ ter verdens formdannende processer for læseren. Ud af  denne  fortolkning  dukker to  snævert forbundne spørgsmål op.  For det første:  hvad sker der i alle de digte (startende med "atombomben") der kun i svag grad  er  formet  af  samlingens  systemer  hvilken rolle spiller den afledte, negative serie og de såkaldt frie  digte  i  forhold  til alfabets kosmogoni?  Og,  for det andet: tilsyneladende er alfabets kosmogoni alle­ rede  afsluttet  i  digtet  før  "atombomben",  nemlig ,juninatten" - ,,Jorden i sit omløb / om Solen fin­ des; Jorden på sin rute gennem Mælkevejen findes", som der står - side 20. Men hvad sker der så i alfa­ bets to sidste tredjedele?

Svaret på de to spørgsmål ligger i den dystre be­ skrivelse af forholdet natur, kultur og digtning, som alfabet udfolder  i mange  af  sine  digte.  Denne  diag­ nose kommer første gang til udtryk i netop "atom­ bomben"  og  det især gennem  digtets form. "atombomben"  bryder nemlig som det første  digt med de indledende digtes  ophobningsfi gur og me­ trik, og starter i stedet med verslinierne "atombom­ ben findes / / Hiroshima,  Nagasaki / / Hiroshima den 6.  I august 1945" - side 21. Digtet er skrevet i en  relativ  normal,  påfaldende  upoetisk  dansk  nor- mal-syntaks og på korte, afsnuppede verslinier. Læst i  forhold til  de  tidligere  digte føles  "atombomben" derfor som en radikal opbremsning; teksten går i stå, atombombernes  nedslag  stopper  potentielt  verdens fremdrift. Et andet formelt  særtræk  ved  digtet er at det  er  det  første  i  samlingen,  der  har  et  eksplicit, menneskeligt l yr isk jeg, introduceret i den lakoniske konstatering  "jeg står i / / mit køkken og  skræller kartofler" - side 22. Digtet er i den  forstand skrevet ud fra  en  menneskelig  bevidsthed,  og er  ikke,  som de indledende afsnit,  udtryk  for  hvad  verden siger, når den selv kommer til orde i digtningen.

,,atombomben" - der her er repræsentant for så­ vel alfabets negative serie,  som samlingens frie digte - må såvel formelt som tematisk  umiddelbart læses som en modsætning til den kosmogoni, alfabets ind­ ledende  digte  udtrykker.  Men  også  kun  umiddel­ bart,  for  nærlæser man de forudgående digte så op­ dager  man at både  atombomben og det  l yr iske  jeg er foregrebet i deres verdensskabelse. Det ses mange steder,  måske  allertydeligst  i  afslutningen  af  digtet ,,istiderne",  hvor  "børnene",  der  som  udsigelses­ punkt vel er en foregribelse af et traditionelt men­ neskeligt,  l yr isk  subjekt  beskriver  en  atomeksplo­ sion  før  den  så  at  sige  finder  sted  i  samlingens kosmogoni - ,,mørket  er  hvidere,  øjnene smelter", som  de  konstaterer  side  18.  Også  her  medfører atombomben i øvrigt en mulig  negation af  verdens eksistens: børnene er ikke længere  sikre på om ver­ den  "findes"  eller  ej.  ,,Ikke  /  på  den  måde  hvidt, som mælken er hvid,  / hvis mælken da  findes" - side 18,  min kursivering.  Den første  eksplicitte  hentyd­ ning til atombomberne, og i det hele  taget til civil­ isationens  destruktive  kræfter  finder  man  lige  om­ kring  sjette  afsnits  katalyserende  systembrud,  med ordet  "fissionsprodukterne".  I  den  forstand  er  det brud, som "atombomben" udgør i forhold til de tid­ ligere digte måske  vokset organisk ud af selvsamme digte;  atombomben,  civilisationen og det l yr iske jeg den logiske følge af naturens fremvækst.

For en sådan tolkning peger også den svage sys­ tem-indvirkning,  der  trods alt er i de afledte serier. Den negative serie  gentager såvel gennem alfabetet som i sin strofiske opbygning de overgribende syste­ mer  "inden  i"  dem  selv,  det  er  nærliggende  på

samme måde at læse "vores" historie som en  form for  ekstra lag, der ligger inden i naturhistorien. Det ville  imidlertid  være  en  overfortolkning;  om  ikke andet så fordi civilisationen i alfabet ofte repræsente­ res af militærteknologiske opfindelser, der helt tyde­ ligt står  i  modsætning  til  den  organiske  natur.  Sna­ rere må man sige at "atombomben", de andre digte i  de  afledte  serier  og  samlingens frie digte  på visse måder lægger sig analogt op ad, og på andre måder former sig som et radikalt brud med de indledende digte,  og  derefter  tilføje  at  denne  vaklen  er  afsat af/  afspejlet i systemernes opbygning, og i øvrigt må forstås som en del af det ontologiske "udsagn", man kan læse ud af alfabet. I alfabet fødes den menneske­ lige civilisation - kulturen - ud af  de processer,  der former  verden,  samtidig med at de udgør  et ekstra lag,  der  ligger ovenpå disse. På  den anden side vir­ ker  det  i alfabet som om at civilisationen udgør na­ turens  modsætning;  netop  på  grund  af  dette  brud udgør  civilisationens  produkter  en  trussel  mod  sig selv og  den underliggende natur.

Et  par  af alfabets afsluttende  digte  diskuterer  ikke blot  forholdet  mellem  civilisation  og  natur,  men også digtningens og, mere generelt, sprogets forhold til  verden.  Også  i dette  forhold  kommer en  vaklen mellem  kontinuitet  og  brud til  udtryk.  På  den  ene side  udtrykker  digte  som  "alfabeterne"  og  afslut­ ningen på "cobaltbomben" at  sproget  både  kan og bør forme  sig  som et ekstra lag,  analogt med  ver­ dens  former,  og at digtningen har  en etisk  (  og civi­ lisationskritisk)  forpligtigelse til at udvirke og styrke denne  forbindelse.  ,,Jeg  skriver  som  det  /  tidlige forår der skriver", som det hedder i "alfabeterne" side  58,  eller  "læg  /  ordene  til,  men lad  /  tingene ligge",  fra  "cobaltbomben"  side  40.  Den  orga­ niske  forbindelse  mellem  sprog  og  natur  antydes også  af  systemernes  opbygning,  hvor  "alfabeterne" er  det første  digt i  hvad der  potentielt  er  endnu en afledt alfabetrække. Ideelt ligger sproget altså inden i kulturen,  der ligger inden i naturen, og alle tre lag former sig,  igen ideelt,  analogt med hinanden.

På den anden side udtrykker andre af samlingens digte  en  nagende  tvivl  på såvel  digtningens mulig­ heder for at forme sig analogt med verden, som ef- fektiviteten af den samfundskritik, en sådan "analo­ gisme"  skulle  udvirke.  Således  sidder  digter-jeget alene,  skriveblokeret og apatisk tilbage i alfabets ud­ gangsdigt,  altimens  "maskinerne  /  udtænker  andre maskiner" i en perfekt, men også umenneskelig cir­ kelbevægelse - side  73.  Hvad virkning  skulle  digt­ ningen,  organisk  eller  ej,  kunne  have  i  denne  ver­ den, s yn es at være samlingens sorte udgangstone.

En endnu mere dybtliggende tvivl kommer til ud­ tryk i digtet "nætterne", som tager selve spørgsmå­ let om, hvorvidt sproget er født organisk ud af  ver­ dens formdannende processer eller ej, op til diskussion.  Sigende  for  hele  samlingen  er  det  igen digtets  form og reception,  der  er  afgørende.  ,,næt­ terne" er  det sidste bogstav-digt i samlingen og  det digt,  hvor sproget kommer til verden i alfabets kos­ mogoni. Digtets afslutning - ,,najadernes navne for det at være vandaks / og hviske najadernes navne i vinden",  side  61 - udtrykker  helt  tydeligt  opfattel­ sen  af,  at  sprog  og  verden  former  sig  analogt med hinanden.  Som bogstav-digt lægger  "nætterne" sig ydermere i forlængelse af den ophobningsfigur, der, som nævnt ovenfor,  lader  læseren af alfabet føle  de processer,  der  former  verden.  Umiddelbart  er  der derfor ikke nogen tvivl i  "nætterne" om,  at sproget opstår som en organisk videreudvikling af de form­ dannende processer,  der også virker i verden.

Læser  man  nærmere  er  digtet  ikke  kun  en  side­ ordnet ophobning  af  fænomener.  S yn taktisk  består det dels af en række anaforiske konstruktioner, dels af  en  række  h yp otaktisk  indsatte  delsætninger,  og udgør således en  enkelt,  sammenhængende helsæt­ ning, hvor de nævnte fænomener indsættes i forhold til,  inden  i  eller  kausalt  forbundet  med  hinanden. Som følge  af  denne  strukter  er  digtets  indledende "nætterne findes" og de mange "navne", det senere nævner ikke kun sideordnede elementer, men også øverste  og  nederste lag i  en h yp otaktisk niveauind­ deling. Også det ligger i god forlængelse af samling­ ens  eget poetiske ideal - sproget som en analogi til verden "inden i" verden,  som beskrevet ovenfor.

Men  digtets  centrale  midterpassage  vender  med sin brug af ordene "uden" og "ingenting" op og ned på ovenstående tolkning.

## uden at

naos, det inderste rum som er cellens vil røbe om frøet i en indvendig himmel samler bevidsthedens grænser i et punkt et blomstrende punkt hvori som lidt solskin istiderne findes, istiderne findes

hvori som lidt ild insekternes vingeløse Nike findes og der hverken er sejr eller nederlag til, kun ingentings trøst; navnenes trøst, at ingenting kaldes ved navn, at navnløshed kaldes ved navn,

at navnene findes (side 60-61)

En mulig parafrase er følgende: navnene findes i det blomstrende  punkt,  der  (vistnok)  er  bevidstheden, og som vokser ud af et plantefrø. Cellens inderste rum vil ikke  røbe  om  dette punkt  findes  eller  ej. Digtets for­ melle opbygning og dets semantiske indhold videre­ giver  derfor  to forskellige bud på forholdet mellem sprog  og  verden.  Følger  vi  det  vektoriserede  nu, som  også  "nætterne"  installerer  i  læseren, synes navnene  at  vokse  organisk  ud  af  den  sideordnede ophobning,  der  i  videre  forstand  udgør  hele  sam­ lingens  kosmogoni. Men  hæver  vi  os  ud  af  denne læseposition og læser digtet som den afsluttede hel­ sætning,  det vitterligt også er,  snor det besværgende "findes"  sig  rundt  om  sig  selv,  og  efterlader  en grundlæggende  tvivl  hos  læseren. 1 3 I  den  forstand underminerer  "nætterne" endog alfabets egne poe­ tiske præmisser:  vi kan ikke vide, hvordan sprog og verden hænger sammen, men blot tro. Cellerne af­ slører ikke for os, om sprogets første kim skal findes i cellerne selv - eller ej.

Systemerne i alfabet, hos Inger Christensen, i systemdigt­ ningen

Gennem deres opbygning og gennem den måde de påvirker  læseren iværksætter systemerne  i alfabet samlingens bud på verdens beskaffenhed. Dette bud betoner tiden over rummet. Verdens grundlæggende karaktertræk er i alfabet et  tidsligt  forløb;  en  særlig vækstfigur, der  hverken kan reduceres til en cyklisk gentagelse eller til  en  lineær  progression,  men  som alligevel  er  kendetegnet  ved  en  form  for  momen­ tum, der driver den fremad. Af mangel på bedre må man kalde denne figur for en kvalitativ  vækstfi gur .

Som en  del  af  systemernes/verdens  fremvækst  i alfabet udskilles først kulturen og siden sproget/  digt­ ningen  som  to  adskilte  lag,  der  lægger  sig  ovenpå verden, og som ideelt - men nok ikke i praksis - for­ mer  deres  forløb  analogt  med  naturens  formdan­ nende processer. I den usikkerhed, der ligger i for­ holdet  mellem  naturhistorie, ,,kultur"historie og digtning finder alfabet sit eget poetiske projekt, lige­ som den er udgangspunktet for den - noget almene - skitse  til  en  etik  og  den  - igen  noget  almene samfundskritik,  man  finder  i alfabet. Det  er  på den anden  side  også  denne  ontologiske  "vaklen",  der medfører samlingens sorte udgangstone og nagende tvivl på sit eget projekts mulighedsbetingelser.

alfabets brug  af  systemer  og  samlingens  ontolo­ giske  "udsagn"  stemmer  meget  godt  overens  med de mere filosofiske og samfundskritiske refleksioner, man finder i Inger Christensens essays. Det betyder imidlertid  ikke  at alfabets foreslåede  ontologi  kan sættes lig  med  hvad  Inger  Christensen  skulle  eller ikke  skulle  mene  om  verden,  hvilket  et  blik  mod hendes  andre  system-prægede  samlinger  kan  vise: Sommeifugledalen er  formelt  organiseret som,  og  af­ tegner i sit indhold en form for monadologisk onto­ logi, der helt klart vægter rummet over tiden; 1 4 dets mange lokal-systemer og lab yr intiske struktur afteg­ ner  en  vision  af  verden  som  et  ikke-hierarkiseret netværk; Brev  i  april viser  formelt  hen  til  og  om­ handler gennem sit mor/barn tema en vision,  hvor verden udfolder og sammenfolder sig i et roligt, cy­ klisk  mønster. 1 s  Som  resten  af  Inger  Christensens digtning  er alfabet en  art  forsøgszone,  en  eksperi­ mentel  ontologi  eller  "erstatningsuniverser",  som hun selv kalder dem. 16 Ikke et "verden er", men et ,,tænk hvis  ...  "

Fælles  for  de ovennævnte samlinger er imidlertid den  måde  og  det  formål,  der  kendetegner  deres brug af systemer. Systemernes formål - deres betyd­ ning - er  i  alle  digtsamlingerne  at  lade  "noget  an­ det" komme til orde,  som  hverken er sproget eller det l yr iske  subjekt,  og  strategien  er  i  alle fire  sam­ linger  at  lade  systemerne  udgøre  en  art  taktil  stra­ tegi overfor læseren.

Dermed også antydet at den måde,  Inger Christen­ sen bruger systemer i digtningen på, placerer hende som en  outsider  i  den  danske  systemdigtning,  i  al fald så længe man følger de genredefinitioner, Stef­ fen Hejlskov Larsen fremlagde i sin klassiske System­ digtning. Modernismens 3. fase. Hejlskov Larsen kobler entydigt systemdigtning og skrifttematiserende digt­ ning  til  hinanden,  og  læser  først  og  fremmest  bru­ gen af systemer som en kritik af traditionens l yr iske subjekt og den traditionelle,  ,,inderlige"  læsning af den l yr iske genre. Fokus ligger på forholdet mellem skrift  og  bevidsthed,  og  systemernes  betydning  er først og fremmest at blokere for en indholdsoriente­ ret  læsning.  Og  i  denne  definition  passer,  som  vist ovenfor, alfabet kun dårligt ind - samlingen er ikke først og fremmest skrifttematiserende,  og systemer­ nes formål er ikke  først og fremmest at blokere for en indholdsorienteret læsestrategi.

Hejlskov Larsens bog blev skrevet ro år før alfabet udkom; der er derfor ikke noget underligt i, at hans definitioner kun dårligt passer på samlingen. Set i et bredere perspektiv er bogen alligevel utilstrækkelig, først og fremmest  fordi systemdigtningen  bliver blandet sammen med to andre l yr iske undergenrer den  skrifttematiserende  digtning  og  den  konkrete l yr ik  - som systemdigtningen nok overlapper,  men ikke  er  identisk  med.  På trods  af  alle  de  kvaliteter, der er i Systemdigtning. Modernismens 3. fase, synes det altså på tide  at  tage Hejlskov  Larsens  definition  op til revision. Det ligger  imidlertid uden for denne ar­ tikels  rammer,  og  det  er  i  det  hele  taget  et  åbent spørgsmål om brugen af systemer i digtningen skal ses som et konstitutivt træk  ved en genre eller sna­ rere skal opfattes som en blandt flere l yr iske teknik­ ker, der er dukket op efter modernismen,  men som i  øvrigt kan bruges på mange forskellige måder. Jeg vil derfor slutte med blot at skitsere et forslag til en systemdigtningens  typologi.

Ser man på den danske systemdigtning i tresserne er den kendetegnet ved en særlig tør, billedfattig og minimal skriftpraksis. Målet er klart: teksterne skal tømmes  for  betydning;  digtningen  retter  sig  mod den tidligere modernismes tro på digtet som rum for særlige dybe eller autentiske erfaringer.  I stedet ud­ gør de sproglige systemer bevidsthedens grænse, og det  forstås  i  udpræget  grad  negativt:  bevidstheden har  ikke  adgang  til andet  end sproget,  har  blot ad­ gang til sproget, der derfor kan opfattes som murene i  et  fængsel,  som  det  er  umuligt  at slippe  ud  af,  og som man højst kan bygge om på. Systemernes repe­ titive spor i teksterne henviser læseren til dette "ne­ gative"  poetologiske  standpunkt,  og  har  i  den for­ stand  først  og  fremmest  en afslørende,  ideologikritisk funktion  de  afslører  fiktionen  om  subjektet  og digtningens  forankring  i  en førsproglig  verden,  og kobler  sig  i  den  forstand  til  hele  neo-avantgardens projekt.

Helt anderledes er det hos den franske litteratur­ gruppe OULIPO - en forkortelse af Ouvroir  de Lit­ terature Potentielle - og deres danske aflæggere i tids­ skriftet Øverste Kirurgiske. Også her er sproget løsrevet  fra  en  førsproglig  livsverden,  men  ifølge OULIPO  er  den  menneskelige  bevidsthed  under alle  omstændigheder ude  af  stand til  at  afdække  al det betydningspotentiale, der  immanent  ligger i sproget.  Sproget  er,  kort  sagt,  langt  større  end  den menneskelige bevidsthed, rummer langt flere mulig­ heder end dem vi bruger til daglig og  indtil nu  har brugt i litteraturen. De forskellige systemer (system­ typer)  opfattes  derfor  som  redskaber  snarere  end som egentlige, betydningsbærende udsagn. De er vi­ denskabelige sonder, der formår at hente mærkvær­ dige  tekstkonstruktioner  hjem  fra  sprogets  uudfor­ skede  og  mindre  menneskevenlige  egne.  Herefter kan vi så undersøge dem,  analysere dem,  men først og fremmest forundres  over  at sådanne  tekster  kan være til.  Man kunne kalde det en ludisk systemdigt­ ning.

Den  italienske  forfatter  Italo  Calvino  viser  med de diskrete kombinatoriske systemer i sine sene ro­ maner (Palomar, De usynlige byer) en helt tredje måde at  bruge  systemer  i  litteraturen.  Målet  synes  her først og fremmest at sikre,  at alle principielt mulige tilgange til  det  valgte stof (byen som fænomen, det moderne liv) bliver forsøgt og sikres lige stor vægt. Målet er - som  hos  OULIPO-gruppen - at undgå

klicheerne,  den  litterære  og  kulturelle  doxa,  men her  for  at  nå frem til det,  Calvino  i  sine essays  kal­ der den "uskrevne verden". Systemerne bruges som redskaber,  med  det  mål  at  sikre  en  form for  fæno­ menologisk  variation  i  undersøgelsen  af  verden.  Et andet  eksempel på en sådan fænomenologisk system­ digtning er den amerikanske forfatter Lyn Hejinians mærkværdige blanding af  systemer og  selvbiografi i bogen My Life.

Endelig kan Inger  Christensens og Klaus Høecks seneste digtsamlinger  stå  som danske eksempler på en digtning, hvor systemerne først og fremmest skal gestalte  mime - naturens  processer.  En  form  for natuifilosofisk brug af systemer i digtningen, om man vil.

Ovenstående skitse er ikke mere end det - en skitse. Jeg er ikke blind for, at grænserne mellem de fire ty­ per kan være flydende, især den ideologikritiske og den  ludiske  systemdigtning  har  det  med  at  blande sig  med  hinanden.  Skitsen  behøver  heller  ikke  at være  udtømmende; måske kan fremtidig digtere fo­ restille  sig  andre  måder  at  bruge  systemer  i  digt­ ningen  end  de  her  nævnte,  måske  findes  der  ek­ sempler  på  andre  typer  af  systemdigtning,  som  jeg ikke kender til.

Men  med  ovenstående  typologi  og  den  her  for­ søgte  tolkning  af alfabet in  mente  kan  sammenkob­ lingen af systemdigtning og skrifttematiserende digtning, som har været dominerende i genrens kri­ tiske reception, ikke længere opretholdes. Om det så er  tilrådeligt - og  muligt - overhovedet at definere systemdigtningen som  en  genre,  eller  om man  hel­ lere skal se på systemerne som en l yr isk teknik, for­ bliver  et åbent  spørgsmål.

## Litteratur

Abild,  Birgit og  Lisbeth Bonde:  ,,angst  og  system i  'alfa­ bet"'. I Litteratur og samfund, København  1983

Bødker, Mariann:  ,,  Ormenes tisken". I Digtning  fra  Boerne til 9oerne, red.: Anne-Marie Mai, Borgens Forlag, Køben­ havn 1993

Christensen, Inger: det. Gyldendal 1969

- -: Brev i april. Brøndum ASCHEHOUG 1979
- -: alfabet. Gyldendal, København 1981
- -: Del af labyrinten. Gyldendal 1982
- -: Sommeifugledalen. Gyldendal 1991
- -: ,,Som øjet der ikke kan se sin egen nethinde". I Udsagn. En  mosaik  om  matematik, red.:  Torben  Christoffersen  og Henning Clausen, Matematiklærerforeningen 1992
- -: ,,Silken,  rummet, sproget, hjertet". I Sprogskygger, red.: Lis Wedell Pape, Århus Universitetsforlag 1995

Holk,  Iben:  ,,Fra  lab yr inten".  I Tegnverden, red.:  Iben Holk, Centrum 1983

Jensen,  Lisbeth  Møller:  ,,Moderen  og  modernisten".  I Tegnverden, red.: Iben Holk,  Centrum 1983

Jørgensen, Bo Hakon:  ,,Eskatologiens fascination". I Den Blå Port nr. 4,  1986

Larsen,  Steffen  Hejlskov: Systemdigtningen.  Modernismens tredje fase. Munksgaard 1971

Lyngsø, Niels: ,,Mimesis: mimicry, mise-en-ablllle". I Kri­ tik 125-126,  Gyldendal 1997

Nexø,  Tue Andersen:  ,,Systemer  i  digtningen".  I  KUL­ TURO.  Tidsskrift for moderne kultur nr 6. Institut for Litte­ raturvidenskab, Københavns Universitet,  1997

Pape,  Lis  Wedell:  ,,Tælleværker:  om  tal  som  system  i Inger  Christensens  poetiske  praksis".  I Kvinder,  Køn  og forskning årgang 2,  nr  1,  1993

- -: ,,En slags genoptræning i forvandling" - interview med Inger Christensen. I Spring.  T idsskrift for moderne  dansk lit­ teratur, nr 4-93, Forlaget Spring 1993
- -:  ,,T ilstande. Inger  Christensens essayistik". I Sprogskyg­ ger, red: Lis Wedell Pape, Århus Universitetsforlag  1995
- -:  ,,System-verden - subjekt  og system hos Inger  Chris­ tensen og Per Højholt". I Synsvinkler nr 12,  Odense Uni­ versitetsforlag  1995

Zereunith,  Keld:  ,,Alfabetisk  entropi".  Side 179-192  i Tegnverden, red.: Iben Holk, Centrum 1983

## Noter

- I. Inger  Christensen  "silken,  rummet,  sproget,  hjertet", side 9.
2. Et af de mere markante fejlgreb i forhold til systemdigt­ ningen som genre er at  sætte lighedstegn mellem dennes systemer og de "systemer", der findes i sproget. Det siger sig selv,  at systemdigtningens  formelle procedurer  i visse tilfælde henviser til sproget og dets indbyggede karakteri­ stika,  men  de  gør  de  ikke  nødvendigvis,  og  de  er  under alle  omstændigheder  ikke  lig  med  eller  forbundet  til ,, sprogsystemet".
3. Se fx. Iben Holk "Fra lab yr inten", i Tegnverden.
4. Inger  Christensen  "Som  øjet der ikke kan se sin egen nethinde", side 102-103  .
5. Det kan undre at  ingen før  har  afdækket  de  formelle procedurer  i alfabet. Det er  ikke  desto mindre  tilfældet;  i langt de fleste analyser af samlingen konstaterer man blot

- at systemet  er til  stede i  teksten,  eventuelt  garneret med lidt causerier  over  alfabetet  og  Fibonaccis talrække. Kun Lis Wedell Pape har i sin artikel "Tælleværker: om tal som system i Inger  Christensens  poetiske  praksis" gjort et se­ riøst forsøg  på at  afdække systemerne i alfabet, og det lø­ ber alligevel ud i sandet, blandt andet fordi hun koncen­ trerer  sig  om samlingens talsystemer  (  og  heller ikke dem f'ar  hun  redegjort  udtømmende  for).  Det  skal  dog  ikke skjule at det følgende afsnit bygger videre på - og revide­ rer  - Wedell Papes artikel.
6. Reglen  b ry des  to  gange,  i  "følger  nu  søvngængerru­ ten" og "her står jeg så", to digte, der består af en strofe af 55 vers. Begge er imidlertid del af den gruppe af digte hvis  strofiske  opbygning ikke bestemmes  af  samlingens overgribende  systemer. Det vender jeg tilbage til senere.
7. Wedell Pape  "Tælleværker:  om tal som system i Inger Christensens poetiske praksis."
8. Et andet markant fejlgreb i forhold til systemdigtningen er  ideen  om,  at  de  formelle  procedurer erstatter l yr ikkens ,,traditionelle"  subjekt.  Det  er  selvfølgelig  noget  vrøvl, snarere må man sige at tilstedeværelsen af formelle proce­ durer fordobler tekstens grundlæggende udsigelse - både et l yr iske subjekt og de formelle procedurer er med til at be­ stemme tekstens endelige,  sproglige udformning.
9. Tendensen til gennem en allegorisk læsenøgle at inte­ grere samlingens formelle procedurer i fortolkningen går igen i næsten alt,  der er skrevet om alfabet. Således læser Birgit Abild og Lisbeth Bonde Fibonacci-rækken og alfa­ betet som henvismnger til den europæiske kulturs funda­ ment, og Wedell  Pape læser flere steder  koblingen af al­ fabet  og  talrække  som  en  symbolsk  kobling  af  hhv. matematik og sprog, ,,tal" og  "tale". Abild/Bonde "angst og  system i alfabet", side  ro,  Wedell Pape "Tilstande:  om Inger Christensens essayistik", side 220-221.
- IO. Wedell  Pape  kalder  i  flere  artikler  alfabetets  række­ følge for  arbitrær,  det  samme  nævner  Abild/Bonde. Jeg
- betoner derimod at vi føler alfabetets  række som motive­ ret. Forsøger man fx. at sige hvert tredje bogstav i alfabe­ tet uden - heller  ikke mentalt  - at  gennemløbe de  mel­ lemliggende, eller prøver man  hurtigt at  gennemgå alfabetet  baglæns,  f'ar  man  en fornemmelse af,  hvor ind­ groet  de  gamle  børneremser  sidder  i  os.  Wedell  Pape ,,Tilstande:  om  Inger  Christensens  essayistik",  side  221, Abild/Bonde "Angst og  system i alfabet", side IO.
- rr. Passagen refererer ikke blot til digtet  "Aufgesetzt auf den  Bergen  des  Herzens" og  den  første  Duineser-elegi. Også afslutningen af tiende elegi er med. Der er hasselens tomme rakler nemlig  et  mærkværdigt og  ikke helt  enty­ digt  symbol  på  det,  digter-martyrens  skæbne,  evt.  digt­ ningen generelt, henviser til.
12. Både Keld  Zereunith  og  Abild/Bonde finder  en  cy­ klisk,  vegetativ  og stabil  naturorden i alfabet, som de stil­ ler  op  over  for  en  (i  deres  analyser)  negativt  valoriseret kulturel orden. Jeg er ikke enig; modstillingen cyklisk na­ tur/lineær  kultur  finder  man  snarere  i  deres  medbragte begrebsapparater  end  i alfabet selv.  Zereunith  "alfabetisk entropi", side r8of., Abild/Bonde  "angst og system i alfa­ bet", side 9 og  18.
13. Hverken Mariann Bødker eller Bo Hakon Jørgensen, som begge har præsenteret analyser af "nætterne", er op­ mærksomme på den indre spænding,  der ligger  i digtets kombination af h yp otakse og paratakse. Resultatet er at de begge - trods indb yr des uenighed- læser "nætterne" som en  skråsikker  tro  på  digtningens  (og  sprogets)  mulighed for  at  genkalde  verden.  Bødker  "Ormenes  tisken", Jør­ gensen "Eskatologiens fascination".
14. Niels Lyngsø: ,,Mimesis: mimicry, rnise-en-abime."
15. Lisbet Møller Jensen:  ,,Modernisten  og  barnet",  side 156.
16. Lis  Wedell Pape:  ,,En  slags  genoptræning  i  forvand­ ling",  side 155.

Oversigt over  de  forskellige systemer i alfabet. De tal, der står skrevet med fed, er synlige som strofer i digtene. 7*3 betyder at det pågældende digt har 7 strofer med hver 3  vers. De tal,  der er kursiverede er " overskrevne" af nyere underindelingsprincipper. Se i øvrigt artiklen for yderligere forklaringer.

| Afsnit/digt                                              | Fibonaccis række1.-       |                                            | 2.-              | 3. underinddeling   | alfabet(er)   | gentagne verslinier/ord                                          |
|----------------------------------------------------------|---------------------------|--------------------------------------------|------------------|---------------------|---------------|------------------------------------------------------------------|
| abrikostræerne                                           | l                         |                                            |                  |                     | a             |                                                                  |
| 2 bregnerne                                              | 2                         |                                            |                  |                     | b             |                                                                  |
| 3 cikaderne                                              | 3                         |                                            |                  |                     | C             |                                                                  |
| 4 duerne                                                 | 5                         |                                            |                  |                     | d             |                                                                  |
| 5 efteråret                                              | 8                         |                                            |                  |                     | e             |                                                                  |
| 6 fiskehejren                                            | 13                        |                                            |                  |                     | f             | "abrikostræerne findes..."                                       |
| 7 grænserne                                              | 21>>                      | 1,2,2,3,3,5,5                              |                  |                     | g             |                                                                  |
| 8 hviskningerne                                          |                           | 2,3,3,5,5,8,8                              |                  |                     | h             | "bregnerne findes..."                                            |
| 9 istiderne                                              | 55>>                      | 3,5,5,8,8,13,13                            |                  |                     |               | "cikaderne findes", "duerne findes"                              |
| IO juninatten                                            | 89>>                      | 5,8,8,13,13                                | 2*1,4*2,4*3,4*5  |                     |               | "efteråret :findes", "fiskehejren :findes"                       |
| II kærligheden et sted fragment                          | 144>>                     | 8,13,13 21-7*3 21-3*7                      |                  |                     | k             | "grænserne findes..." "abrikostræer" "abrikostræer"              |
| 12 livet midt i november sneen nu ingen panik fra et tog | 233>>                     | 13 21-4*4,1*5 21- 5*4,1 34-II*3,1 34-8*4,1 |                  |                     |               | "abrikostræer" "abrikostræer"                                    |
| 13 malmen det lagdelte lys                               |                           | 21 >> 34-II*3,1 34-6*5,4                   | 1,2,2,3,3,5,5    |                     |               | "bregner" "brombær"                                              |
| som hvis brinten det er temmelig følger nu defolianterne | nyt 377>> søvngængerruten | 55-13*4,3 55 89,89>> 2*5,4*8,4*13          |                  |                     | m d           | "hviskningerne findes..." "brom" "brinten" "cikaderne" "cikorie" |
| 14 nætterne                                              | (610)>>                   | 33(!)>>                                    | 2,3,3,5,5,7(!),8 |                     | n             | "istiderne findes..."                                            |
| her står jeg                                             |                           | 55                                         |                  |                     |               | "chrom"                                                          |
|                                                          |                           | 55-2*7,2*6,2*5,2*4,2*3,2*2,1               |                  |                     |               | "citrontræer"                                                    |
| kanalen i Gavle                                          | så                        | 89-12*4,1                                  |                  |                     |               |                                                                  |
| der er noget særligt                                     |                           |                                            |                  |                     |               | "duerne"                                                         |
| nu går drømmerne                                         |                           | 89-44*2,1                                  |                  |                     |               | ''drø111Inerne''                                                 |