Karl Marx var en tysk filosof (I)
Forfattere: Jørgen Holmgaard
Tidsskrift: kok (1986-12-28)

## J0 rgen Holrngaard

## Karl  Marx  var  en  tysk  filosof

## (I)

"En historisk set eller tidlast  oprindelig tilstands billede af lykkelig identitet  mellem subjekt og objekt  er imidlertid romantisk; til  tider  projek-

tion af Izngslen, men i dag kun lagn".

"Ingen hojere form for samfund er for ajeblikket konkret synlig: derfor har  alt,  hvad  der  opfarer  sig  som  om  det  var  inden  for  rcekkevidde, noget regressivt over sig "  .

Adorno,  1969

## Fra  varefetichismen  til  de  decentrale  profitcentre

Når de har det akonomisk godt, er de akademiske mellemlag samfundskritiske og oprarske. Når de har det akonomisk skidt, er de fredelige og fromme. Sådan kan det umiddelbart tage sig ud, hvis man i et anfald af  historisk  bevidsthed  kaster  et  blik  på de  sidste tyve  års  udvikling i

denne sociale gruppes liv.

I  slutningen af  1960'erne og begyndelsen  af  70'erne gik studenterne direkte  fra  eksamensbordet  til  jobs  i  en  velbeslået  offentlig  sektor. Reallannen,  de  fik,  lå  30-40%  hajere  end  de  tilsvarende  offentlige lanninger idag. Studiegzld var bagateller, der ikke blev talt meget om.

Den forhindrede ingen, der havde den slags lyster, i at kabe hus og bil.

På universitetet  havde de som studenter besat  og demonstreret mod "onde  Helge "  , den  borgerlige  undervisningsminister,  der  med  1  97  1 -styrelsesloven indfarte nogle begrznsninger for den initiativrige studenterungdom. Det blev dengang oplevet som et halvfascistisk tvangstiltag. På flere  institutter  var  det  nemlig  blevet  studenterne, der i  realiteten stod for forretningerne:  zndrede studie- og eksamensordninger og skaffede nye stillinger til huse, som de mest energiske, der meget passende netop var ved at blive kandidater, så sagte og som regel fik. Det blev de dog ikke mindre kritiske af. Nogle steder stod den ny kritiske undervisning, den såkaldte "fagkritik", langt stzrkere end fagenes traditionelle discipliner, der skamfuldt sygnede hen under kritikken. 1

Dengang  talte  og  skrev  man  meget  om  fremmedgarelse,  tingsligprelse  af  de menneskelige relationer, varefetichisme,  om den  tvangs- mzssige afhzndelse  af  arbejdskraften,  om mervzrdiproduktion  og om den borgerlige stats undertrykkelsesapparater.

Her  midt  i  80'erne er  det  den  borgerlige  regering  og  ikke  studenterne, der dikterer studie- og eksamensordninger.  Nu er der ingen jobs at vælge imellem for de nyuddannede humanistiske kandidater. De kan hajst  vzlge  mellem  frivillighed  i  Privatbanken  eller  tvangsinddrivelse via  Danmarks Hypotekbank, når de skal finde ud af, hvordan de af en arbejdsloshedsunderstattelse på en  halv  arbejderlon  skal  få afviklet  en studiegdd på 1/4 mio. med pålabende renter og rentes rente. Nu går de  lange  vinteraftener  heller  ikke  mere  med "Kapital " -1zsning  og -studiekredse,  men  med  amerikanske  TV-film, hvor  der  bliver  gjort noget  ved  sagerne.  Profit  er  ikke  mere  en sanselig-oversanselig  fetich, der  fordrejer  hovedet  på en  bevidstlas befolkning.  Den  er  et  plusord, som  humanisterne  må lzre at sige og  holde  af  uden  at  skamme sig. Ellers kommer  de ikke med  på det hold  af  lykkelige, som fra arbejdslosheden  rykker  ind  i  det  private  erhvervsliv.  Som  informationsmedarbejdere, tekstforfattere, brugerkonsulenter, der skal lzre kunderne at kabe  og  forbruge  varen.  Eller  som  personaletrznere  og  uddannelsesplanlzggere, der skal lzre de ansatte at handle kundevenligt  og resultatorienteret.  Eller  som  eksperter  i  virksomhedskommunikation, der skal  forklare  medarbejderne  gevinsten ved  at  arbejde  i  et  decentralt profitcenter og ikke bare på et kontor. Kvalifikationerne er nemlig gode nok, det er kun  holdningen,  der skal  zndres.  Selv om man eventuelt skulle vzre blevet gammeldags fagkritisk skolet i f.eks. massekommunikationsanalyse, behover det ikke vzre nogen katastrofe. Hvad der i sin tid blev udtznkt som redskaber til arbejderklassens bevidsthedsmzssige befrielse, kan sagtens bruges i Gutenberghus' produktudvikling.

Nu  harer  man  aldrig noget  om  fremmedgorelse  og  tingsliggorelse, om den tvangsmzssige  afhzndelse af  arbejdskraften,  om mervzrdi og alt det  andet. Og det skont det nu forekommer  at vzre betydelig mere meningsfuldt  at  tale  i  de  baner.  Kort  sagt:  det  ser  ud,  som  om  de akademiske mellemlag kun er samfundskritiske og oprarske, når der er

mindst grund til det.

Omsvinget er ikke noget dansk fznomen. På campus i Berkeley, der i 60'erne  og begyndelsen af  7O'erne  var et supermarked for politisering og venstreorientering, tilbydes der fra  de opstillede boder  nu kun  nyreligios  frelse,  astrologi  og  helsekostfilosofi.  Og  de  lokale  aviser  tog  ikke fejl, da de far sidste przsidentvalg slog fast -hvis nogen  skulle vzre i tvivl -, at  det  store  flertal af Berkeley-studenterne  sluttede  op  om Reagan.  I  de parisiske universitetsboglader  i latinerkvarteret  ligger de marxistiske skrifter og imperialismepamfletterne tilbage som uszlgelige udsalgsrester. I stedet bugner bordene med psykolitteratur. Lou Andreas-Salomés  pikante  privatliv  med  de  store  kulturpersonligheder  i  det civilisationstrztte  Europa  far  1. verdenskrig  har  aflast  Rosa  Luxembourg~ revolutionsteori som noget, man kan interessere sig for.

Nu vil  det vzre meget forkert at klandre de intellektuelle for at vzre specielt lasagtige, vindbeutleriske.  Tvzrtimod bar de roses, for de g0r sådan blot det, at de nogen tid far andre sanser og formulerer det, der senere  bliver  bredt  accepteret.  Ja,  måske  farer  de  i  en  eller  anden forstand nzsten udviklingen an. Det kunne virke stærkt, da nogle af de gamle klassekampsforkæmpere med baggrund i universitetsmarxismen i den  politiske  debat  gjorde  sig  til  talsmznd  for  indkomstpolitik  og lantilbageholdenhed2 og i Berlingske Tidende blev rost  derfor.  Men et år efter er det uden for et musealt mindretal svært -fra VS  til Socialdemokratiet -at finde politikere, der ikke går ind for en realistisk okonomisk  politik  på dette grundlag.  Alle  på venstre side kan  nu  leve  med NATO og EF, alle kan gå ind for  0 D  i en eller  anden form, og alle mener,  at  eksporterhvervene og  konkurrenceevnen  skal  styrkes, for  at udlandsgzlden kan blive betalt.  Engang var  VS-politikerne i tvivl, om folketinget  overhovedet var  et  sted,  hvor  det  var  politisk  relevant  at arbejde. Nu  argumenterer den bedst begavede VS-ordfarer -også med universitetsmarxistisk baggrund -for  en  bred  venstreflajsregering.  Og retorikken er ikke som i gammel socialisme noget med retfzrdighed og samfundseje, men  noget  med  flothed:  "Hvor  ville  det  være  flot,  hvis den regering ville.. . .  " Med dette genkommende motto oplines en socialistisk regerings program med vægten lagt på medindflydelse, beskæftigelse,  omfordeling  og  parcelhu~e.~ "Meget  velformuleret"  sagde  den borgerlige undervisningsminister herom.

Således forsvinder gamle frontstillinger og aflases af uenigheder på et andet plan. På det kulturpolitiske område var dagspressens felttog mod Gyldendals angiveligt marxistiske litteraturhistorie  formentlig det sidste storre slag af  typen fra den politiske tid. Til erstatning for den afdade litteraturmarxisme  byder  dagen  og  dagspressen  i  stedet  på  f.eks.  en Carsten Jensens vrisne, kulturradikale og let pessimistiske kvikhed.  Det er en skribent, der ikke bryder sig om den halvfede, middagsbavsende, småborgerlige  gennemsnitsdansker. I  hvilket  omfang  publikum  kan goutere  den  kritiske  pen,  er  tilsvarende  heller  ikke  et  spargsmål  om politik, men et spargsmål om smag.

Der er sket en hel del, og hvad  kan det skyldes? 68-oplevelsen af, at verden  nu var  ny,  og at intet  mere kunne  blive,  hvad  det  var, er nok blevet  bekrzftet,  men  på  en  noget  anden  måde,  end  man  dengang forestillede  sig.  I  stedet  for  at  granske  i  68-oprarets  aldring  ud  fra Forskellige modeller -aktion-reaktionsmodellen, generationsskifte-molellen,  den  akonomiske krise-modellen  m.fl. -kunne  det  måske være ige så interessant  at overveje, hvorfor det og den folgende politisering ~verhovedet  opstod. De falgende kapitler  vil kredse om dette spargsmål ned szrlig fokus på en undersagelse af de forestillingstyper, der opstod under  udviklingen  af  den  kritiske  human-  og  samfundsvidenskab  i årene  efter  68.  70'erpolitiseringen  var  langthen  en  revitalisering  af zldre traditioner. Er man på sporet af dem, kommer man snart et godt stykke tilbage  i  det  19. århundredes åndshistorie.  Karl  Marx  var som bekendt en central figur i 1970'ernes  bevidsthed, og en szrlig opmzrksomhed vil  blive viet  dette fznomen. Da  der til  disse  Ands-  og videnskabshistoriske tilbageblik bliver fajet forskellige socialhistoriske og iszr psykologiske betragtninger  over  68-bevzgelsen, tenderer  fremstillingen som helhed mod det kalejdoskopiske. Tiden er heller ikke for  "gesamt" -konstruktioner.  At  de mange enkeltdele måske kan fajes sammen til et hele skal dog ikke udelukkes.

## Andelig  og  materiel  voeljioerd

Forhistorien  til  68  harte  allerede  til  7O'ernes egne  interesseområder. Gennem mange fagkritiske specialeafhandlinger og undersagelser  blev der ret  tidligt  opbygget en slags historieskrivning, der gennem variatio4 nerne  tog  samme  retning. Man  gik  tilbage  til  velfærdens  indtog  i Danmark i 1958 og påviste derfra et bredt spekter af sociale zndringer, som  fulgte  i  labet  af  60'erne: industrieksporten  blev  starre  end  landbrugseksporten,  arbejdslasheden  forsvandt,  reallannen  steg,  kvinderne kom ud på arbejdsmarkedet  som  aldrig far, den offentlige sektor ekspanderede  eksplosivt,  uddannelsessystemet  boomede,  den  sociale  rekruttering  til  de  hajere  uddannelser  blev  bredere,  og  kvalifikationskravene zndredes. Videre kunne man falge, hvordan normer og idealer blev moderniseret. Der kom en seksuel frigarelse og en bredere kvindefrigarelse, iszr blandt  de kvinder, der kom med på det store uddannelsestog, der satte igang. 5

Forestillingerne  om  kausalsammenhaengene  bag  60'ernes samfundsaendring blev hyppigt akonomisk orienterede i den fagkritiske litteratur. Det var iajnefaldende, at det sociale og ideologiske skred i tingene kom efter  og i vidt omfang ret  direkte som falge af  den akonomiske vaekst, der startede i Danmark i 1958. Dynamoen i vzksten syntes at vzre den "  , og nogle gik så vidt  som  til  at mene,  at farst  i  1960'erne var  kapita-

stigende industrieksport. Man talte om  "den 2. industrielle revolution lismen slået igennem i Danmark.

Disse  tankegange  var  nzrliggende.  Men  synspunktet  var  nok  for snzvert.  Mange forhold  styrkede den  internationale orientering:  politisk  Vietnam-krigen,  interessen for  den  3.  verden,  akonomisk vareimporten,  EF m.v; og  fagligt  strammen  af  udenlandsk  faglitteratur  fra Marcuse til  Negt/Kluge.  Alligevel  var  7O'ernes marxistiske  analyser  af 60'ernes  danske samfundsudvikling uhyre traditionelle i deres national- afgrznsede synsvinkel. I virkeligheden var det danske 60'erskifte parallel  til  en rzkke lignende velfzrdsstatslige udviklinger i vestlige  lande, hvor kapitalisme og indstrialisering allerede i hundrede år havde vzret altdominerende realiteter.

60'erskiftet var en omstilling til et nyt, ukendt hojt forbrugsniveau og til  en omfattende liberalisering af  holdninger og handlingsmuligheder. Og  det  var  en  overgang  til,  at  de  sociale  gruppetilhorsforhold -til 'ungdommen',  'teen-agere',  'de studerende' etc. -kom  til  at  spille en langt storre rolle end familietilhorsforhold, traditionernes og institutionernes  tunge  åg.  Livsstilen  blev  på  alle  niveauer  mere  "markedsori-

enteret " end nogensinde for.

Studentereksamen og  hojere  uddannelse,  som  folk  tidligere  havde slidt og lidt afsavn for at få adgang til, blev i lobet af  få år et godtkobstilbud, som man kunne tage, hvis man ville have. Og de forbrugsgoder, som man tidligere stræbsomt måtte spare til i mange  år -huse, biler, rejser -kunne man nu kobe p&amp;  afbetaling med et par statsgaranterede studielån som startkapital. Kort sagt, den nodvendighed, som tidligere havde vzret rationalet  for flid, traditionalisme i livsstil og almindelig indordnen sig, mistede sit greb.

Det blev lettere at leve, i hvert i forhold til autoriteter og tvangsforhold,  såvel ydre  som  indre.  Lystimpulser behovede  ikke  mere  undertrykkes som  for.  De  blev  i stedet  drivkraft  i  allehånde eksperimenter: med  kollektive  boformer,  med  frie  parforhold,  med  blode  og  hårde stoffer.  Og  de blev  motoren  i et grådigt  'psykedelisk'  medieforbrug af lyd og lys, beatmusikkens gyldne morgenrode. Fantasien skulle til magten, og hos  Marcuse kunne man finde den teoretiske rehabilitering  af den polymorfe driftstilfredsstillelse, som hos Freud kun forbandtes med perversiteterne, partialdrifternes ulydighed mod genitalitetens primat.6

Det  var en ombygning af  i~dividualiteten, der fandt sted. Det  zdle embedskulturideal  om  de  &amp;kaldte  lavere  tilbojeligheders  hierarkiske indordning  under  de  hojere7 matte  vige  for  en  lysternes  horisontale ligevzrdighed.  Til  erstatning  for  de  gamle  sociale tilhorsforhold forlangte  man  et  generelt  socialt  sikkerhedsnet  spzndt  ud.  Det  gav  en mobil fornemmelse af at flyde ubesværet omkring i et samfundsmæssigt kontinuum  uden  mange  grznser.  Der  var  ikke  noget  mzrkeligt  i,  at hidtidige opdelinger af  tilvzrelsen i offentligt og privat, intimsfzre og socialsfzre,  arbejde  og  fritid  i  begyndelsen  af  7O'erne blev  et  overalt genkommende kritikpunkt mod det eksisterende samfund. Fra bolig- og produktionkollektiverne til  den  universitzre  fagkritiks intense beskzftigelse med Habermas' og  Negt/Kluges offentlighedsteorier  var forestillingen om sammenhzng, kontinuitet en fzlles fascination. 8

Frigorelsen fra den sociale og den indrepsykiske tvang gav ikke kun nydelsesfuld  mobilitet,  men  også  en  ny  sårbarhed  og  afhængighed. Tidligere havde en vis psykisk  pansring været  en elementær overlevel- sesnadvendighed. Nu skulle den med flid aflzgges. Farst gennem frivilligt  tvungen og  senere  videnskabeligt  gennem  Wilh. 1 o Reichs  analyse  af  karakterpansrets  sammenhzng med  kapitalismen blev  alle  overbevist  om  afvzbningens  nadvendighed.  I  stedet  for  en stadende selvafgrznsning blev  en demonstrativt selvnegerende gruppesolidaritet miljanorm på den progressive universitetsflaj. Og i stedet for sublimerede lystgevinster opnået gennem langsigtet  handlingsplanlzgning og  afkaldsprzget  arbejdsindsats  blev  den  legitime  lyst  nu  hentet fra  falelsen  af  sensorisk  kontakt,  af  at  man  befandt  sig i  det  sociale fluidum og uaggressivt spejlede sig i det ligedannede.  Samtidig med at frigare  fra  tvang,  stivhed  og  afgrznsning  farte  den  zndrede  vzren derfor  også  til  en  ny  afhzngighed.  Fornemmelsen  af  sensorisk kontinuitet  kunne ikke  brydes uden  at udlase  ubehagelige  fornemmelser  af kulde,  tomhed.  Et  vakuum,  der  uden  lange  afbrydelser  skulle  fyldes med stof  af  en slags. Men  i velfzrdssamfundet  er forsyningerne også i orden.

## Made i n

## U.S.

Stoffet,  iszr  mediestoffet,  til  den  nye  livsstil  kom  fra  udlandet,  USA farst og fremmest. I lidt forskelligt farvede varianter var det 'den  samme stil vestfra, der blev  suget ind  af  den ekspanderende studenterungdom overalt  i  de  europæiske  lande. Det  danske  forhold mellem  landbrugseksport og industrieksport, vzksten i den offentlige sektor m.v. var den lokale  udgave  af  Vesteuropas akonomiske boom  i  60'erne. Men  denne akonomi formede ikke fornyelsen i bevidsthed og livsstil, omend den var

den nedvendige forudsztning.

Den  synsvinkel  kan  anlzgges,  at  de  europziske  68-udviklinger  i virkeligheden var  toppen  af  en social og kulturel balge, som startede i USA så tidligt som omkring  1950. Den velfærd, som i 60'erne overvzldede danskerne, var  i USA  levende virkelighed  10-15 år far. Tidligere krisetiders  småborgerlige  strzberpsykologi  og  strikse  normsystem  sad ikke i rygmarven  på den  amerikanske  5O9erungdom,  som den gjorde i forældregenerationen.  Alene  den  lethed,  hvormed  forbrugsgoderne -biler, fjernsyn m.v. -blev erhvervet under efterkrigstidsvelfzrden, tog i sig selv luften  af  den sociale nadvendighed  som et benhårdt vilkår. En mindre  stræbsom,  laissez-faire-przget konsum-  og  fritidsideologi  tog toppen  af de  normer,  som  de  zldres  tæring-efter-nzring-holdning holdt  liv  i.  Men  50'ernes USA  var  ikke  nogen  oprarstid.  Dedl  var koldkrigsklimaet  for  barsk  og  den  puritanske  seksualmoral  for  stzrk. Hvis  man ser  efter i mediernes  verden  fra den intellektuelle  kultur  til ungdommens film og musik, finder man alligevel et univers i bev~gel- se.

Var  man  i  årene op  til  1950 rimeligt  avanceret  i  sin  forestillingsverden,  blev  man  med  eller  mod  sin  vilje  fascineret  af  psykologiske eksperimenter,  hvori  traditionelle  moralske  normer  blev  sat  på  spil. Orson Welles, der i Citizen Kane (1940) profetisk havde analyseret den klassiske  amerikanske  tycoon-psykologis indre  sammenbrud, indkredsede i The Woman  from  Shanghai (1947) en subjektivistisk amoralisme under fremmarch i de nyrige mellemlag. Filmens slutscene med skyde11 riet  i  spejlkabinettet -a  funhouse  mirror-room -pegede  ikke  kun tilbage til den ekspressionistiske stumfilms 20'ertypiske oplevelse af pers~nli~hedso~lcasnin~'~' men  nok  så  meget  fremad  mod  narcissistiske identitetproblemer i et moralsk ingenmandsland.

Det  var  også et  tidstolkende  scoop,  da  en  intellektuel  triviforfatter som Patricia Highsmith med Strangers on a  Train (1949) -filmatiseret af  Hitchkock i  1951 -begyndte sin lange r ~ k k e af fascinerede studier i den  lystfulde  almagtsudfoldelse  at  slå  irriterende  fzdre,  koner  m.v. ihjel, med særlig vzgt på, hvordan den uhzmmede subjektivisme gradvis baner sig vej frem gennem personlighedens konventionelle moralske hzmninger.

I  disse  tidlige  udgaver  blev  efterkrigstidens  indrepsykiske normflytning tematiseret  som noget  kriminelt.  Denne optik lå alene i genrevalget. Men på lamgere sigt og i de mindre kodeksregulerede afdelinger af kunsten  kunne den kriminalistiske synsvinkel naturligvis ikke anlzgges. Da be-bop-jazzen  i midten og slutningen af 40'erne brcad med swingmusikkens glatte  harmonik  og  danserytme skete det  uden  dårlig samvittighed.  Man  regredierede  til  en  barneglad  og lidt  aggressiv  non-sense (Dizzy  Gillespie: Oop-pop-a-da og 001-ya-koo (1947), Jump-did-le-  ba og I n  the land  of  00blu-dee (1949)), og i det forrevne lydbillede blev subjektive konflikter og fcalelser selvbevidst b l ~ s t op og ud. Selvbevidstheden voksede og blev intellektualiseret  i  50'ernes  eksperimentelle jazz; der blev  passeret milepzle på vej ud i et nyt psykisk land. Cool refleksion, distance og subjektiv selvudspiling.

Det kan virke harmlcast, når den kommercielle populzrmusik  fornyr sig.  Men det kan godt vzre betydningsbzrende, og det kan vzre led i et bredt socialt miljcas psykologiske fornyelse. Der lå i rock'n'roll-musikkens gennembrud, i Elvis  Presleys frivole hoftevridninger, i hans stereotypt  vekslende  mopsethed  og  Hawaii-smil  en  usofistikeret  ungdoms krav på at forbruge af livet uden fcarst  at vzre blevet jordncaddefarmer eller  tankstationsejer. " Hail, hail  rock'n'roll, deliver me from the days of  old", sang Chuck Berry.  Protesten, hvis  man kan kalde den det, er vag og diffus. Man der bliver overalt profileret et generationsskifte med en her-og-nu-holdning som  alternativ  til  de mange og  lange omsvcab, fra  seksualitet  og  påklzdning  til  moral  og  livsstil.  Det  er  det  glade budskab,  der  lyder  sidst  i  5O'erne.  Men  vejen  var  banet  i  de  forudgående  år  af  mere  anderumpeagtige,  mere  desillusionerede protester mod  "hele lortet".  I  The  Wild  One  (1954, da.  Vild  ungdom) får en såret fanden-i-voldsk  Marlon Brando sammen med motorcykelgutterne sat den amerikanske lillebyborgerlighed på den anden ende. Umiddelbart laver de ballade, fordi de keder sig, nzrmere betragtet fordi de vil have  oplevelser,  nærvzr,  i  stedet  for  selvtilfreds  besiddelse,  lov  og orden, tzring  -efter  -nzring . James  Dean-filmen med  den  sigende titel Rebel  Without  a Cause (1955,  da.  Vildt  blod)  elaborerer  konflikten blandt  college-ungdom. Forzldregenerationens  materialisme  skrottes, og  med  en  kraftig  undertone  af  krznkethed  foregår  afslaringen  af forældrenes falelsesmzssige ligegyldighed bag facadementaliteten.  Forzldrene  er  ligegyldige  levninger.  Det  er  de  jzvnaldrende  unge,  alle væsentlige relationer går til.  I stedet for hysterisk skrigende madre og latterlige  (far  med  forklæde),  strenge  (far  som  autoritzr  bisse)  eller egoistisk fravzrende fzdre szttes ungdommens "zgte " falelser: mandtil-mand,  dreng-til-pige og  forzldre-til-barn. Traditionelle  vzrdier , men  indtil  realitetsprincippet  ankommer  i  politiets skikkelse  udfoldes drammene i en diffus utopisk legeverden hinsides den sociale nadvendighed.

Fra  50'erne er beatnikpoeternes modernistiske subjektivisme i liv  og sprog  det  mest  genkendelige  fortryk  til  60'ernes beat-  og  stofkultur. Men det var ikke det eneste. Læst historisk forekommer der at være en bredere  sammenhzng på færde i de holdnings- og stilzndringer, der kan iagttages rundt omkring i medieverdenen. De foregår på en række forskellige  niveauer,  tidsmzssigt og  socialt  forskudte,  og  vigtige  indholdsforskelle er der naturligvis også. Men der resterer en fzllesnzvner bestående af  et  opbrud  fra  en forzldregenerations arbejdsorienterede og moralske adfzrds- og vurderingsnormer, en kraftig opprioritering af subjektive og umiddelbare behov og en tilsvarende nedskrivning af flid, sparsommelighed, malrettethed og en dertil  harende  tzring-efter-næ-

ring-ideologi. En teleologisk bevidsthedsform er under afvikling.

## Med  Riesman fra  50'erne til  60'erne

Ideen  om  sådanne socialpsykologiske udviklingstendenser er  ikke  helt grebet  ud  af  luften.  Allerede  omkring  1950 mente  sociologen  David Riesman  i  de  hajere  middelklasser  i  de  starre  byer  i  USA  at  kunne iagttage et skifte i ungdommens dominerende karaktertyper, en overgang fra  "indrestyrethed" til  "ydrestyrethed".13 Uden  at gå ind i påtrzngende  moralske  vurderinger  indkredsede han  en  rzkke  centrale forskelle mellem hidtidig og fremtidig socialpsykologi. På den ene side individer  af  årvågne forældre  indkodet  med  arbejdspsykologi,  stærk pligt-  og  samvittighedsstyring,  indrettet  til  i  forholdsvis stor  uafhængighed  af  andre  at  holde  en  fast  kurs  mod  fjerne  mål  i  den  sociale fremtid.  På  den  anden  side  moderne,  socialt  åbne typer  uden  indre arbejdstvang og strikse overjegsfunktioner,  hele  tiden  afhzngige af  en t z t   social  interaktion  og  af  bekrzftelse  fra  omverdenen,  men  også netop derigennem udstyret  med  hyperfalsomme  antenner over for  andre  mennesker.  I  stedet  for  forzldrene  som  centralt  referencepunkt justerer  de normer  og  adfzerd i forhold  til  kammeratskabsgruppen  og til  massemediernes  idealtyper.  Den  farste  type  szettes i  sammenhzng med  en  social situation,  hvor  strzberpsykologien  er  nadvendig  for  at fare  op  i  samfundet  til  social  anerkendelse  og  materielle  goder,  den anden  med  et  forbrugs-  og  fritidssamfund,  hvor  basisgoderne  er  let tilgzngelige.

Riesman  opfatter udviklingen  fra  den  farste til  den  anden af  de  to socialpsykologiske  typer  som  en  dybtliggende  tendens  i  de  moderne samfund, ikke som en tilfzldig korttidskonjunktur i en afgrznset del af det  amerikanske samfund.  Han forbinder  den med  demografiske tendenser  (stagnerende befolkningstal) og med overgangen fra industri- til servicesektorens  dominans. Det, man nu kalder informationssamfundet,

falder også sammen med flere af hans bestemmeler.

Der er derfor heller ikke noget mzrkeligt i, at Riesmans beskrivelser af socialpsykologi,  socialiseringspraksisser  og medieforbrug får voksende evidens,  jo  nyere  en  periode,  man  anlzegger  denne  optik  på.  Fra  i 50'erne at have vzret gradvise  zndringer,  der kunne registreres,  men uden  at  have  massive -og  da slet  ikke  politiske -konfrontationer  til falge, kom det i 60'erne til et mere omfattende holdningsgennembrud. Det var den samme langtidstrend, men i en ny fase, der farte op til og kulminerede i ungdoms- og studenteroprar, hvor de gamle mznds USA åbenlyst blev  kasseret  af en selvbevidst generation, der helt  anderledes end 50'erungdommen falte at have verdenshistorien med sig.

Ændringerne i  adfzrd, klaededragt og medieforbrug  var  lige så sigende som barrikaderesolutioner.  Pigerne i den forende ungdomskultur sprang ud af de stramme, korte kjoler og.lod det opsatte hår falde. Med udslået  hår og hyldet  i farve- og folderige bomuldsgevandter  samledes man for  at sidde i  timelang  trance vuggende  til  indisk  bambusmusik. Drengene feminiserede sig med langt hår, apostelskzg og flower-powerskjorter.  Til  gengzld  blev  den  mindskede  k0nsforskel  i  adfzrd  og påklaedning  modsvaret  af  en  åbenlys  seksualisering.  Puritanisme  og dobbeltmoral havde virkelig dårlige dage under den ny  åbenhed, som i lobet  af  forblaffende  kort  tid  gjorde  tidligere  tiders  stræbsomme  og tilknappede  individualisme  hablast  passé.  Woodstock, Altamont  og lignende mammutarrangementer, hvor  hundredetusinder  unge  konsumerede musik, sov, spiste, elskede og flad sammen i en euforisk masse- falelse var historiske hajdepunkter for den nye socialpsykologi, der brod igennem.

Alt,  hvad  der tidligere  havde  vzret  "in" var nu  "out". Den generation, hvis hele  tilvzrelse  byggede på forbrug og overflod, kasserede på bedste  forbrugervis  alle  de  holdninger,  som  havde  vzeret  psykologisk brzndstof  i  opbygningen  af  velstanden.  Den  hidtil  mest  energifrådsende  og  bilkarende  generation  vendte  sig  forarget  mod  forureningsfalgerne  af  det  buldrende,  fossile brzndstofforbrug, som den  alligevel rask deltog i. Alt, ,hvad der kulturelt  og ideologisk negerede den tradi -tionelle gammelmandsamerikanisme blev populzrt , ikke mindst den 3. verden.  Med  ragelsespinde,  eksotiske rekvisitter og med  Che  Guevaraemblemer som  halvironiske helgenbilleder  besvor  man det  imperialismens  Babylon,  som man boede  i. Den  amerikanske militzermagt, der hidtil  havde  banet  vejen for  frihedens  udbredelse  over jorden,  blev nu oplevet  som  dollar-imperialismens brutale  baddel.  Og  i  en  mzrkelig alliance  bankede  den  forkzlede  californiske  campusungdoms  hjerter for  den  nordvietnamesiske  krigskommunismes asketiske oldingeledere, med hvem studenterne i psykologisk henseende havde mindre til fzelles end med den trobriandiske urbefolkning på Ny  Guinea.

## Vietnam -

## et  socialpsykologisk  scenario

Vietnamkrigen var nok den vigtigste enkeltfaktor i den konfrontative og politisk radikale karakter, som det amerikanske studenteroprar fik. Og det  var'  slående, hvor parallelt militansen og bredden  i bevzgelsen  tog af  i  takt  med  den amerikanske  tilbagetr~kning fra Vietnam. Vietnam var  rigtig nok  et lille fattigt  asiatisk land, som  Onkel  Sam pravede  at bombe  til  fajelighed,  og  det  var  umiddelbart  og  åbenlyst  afskyeligt. Men  hvad  der egentlig  var  involveret af  magt-, militær- og nationalpolitiske interesser i det  indokinesiske krigshelvede var  naturligvis  ikke hovedsagen og iavrigt ganske ubekendt for ungdommens antikrigsopinion. At krigen og myrderierne skulle fortszette med nzrmest uformindsket styrke efter amerikanernes og kapitalismens udtog fra området, var en  fuldstzndig  vanvittig  og  utznkelig  forestilling  i  Vietnam-årenes verdensbillede.  Vietnam-opinionen var  farst  og fremmest  et  socialpsykologisk  fznomen, et  scenario,  hvor  de  store velfzrdsårgange ud  fra deres nye psykologiske indretning og behov gjorde op med de gammelkapitalistiske  generationers  mere  hensynslase  og  barske  adfzrdstype, udenrigspolitisk såvel som i den hjemlige livsstil.

Det  var  i  den  forbindelse  en  ironisk  detaille,  at  det  netop  blev  en administration  af  liberal-demokratisk tendens -med  efter  amerikansk politisk  målestok  "venstreorienterede" typer  som  L.B.Johnson  og  Ro- der i farste omgang blev sat til at spille skurkerollen i bert McNamara -dette gigantiske psykodrama.

Den kraftige  psykologiske investering i disse  års begivenheder gjorde dem naturligvis  ikke politisk betydnings- eller virkningslase.  Vietnamforlabet -USAs  farste militzre-politiske nederlag  nogensinde -skabte ny  proportioner  i  international  politik,  ligesom  det  omvendt  var  et formidabelt  resultat  af  den  verdensoffentlighed,  som  gennem  Cubakrisens  erfaringer,  den  globale  atomkrigsfrygt  m.v.  havde  begyndt  at lade sig hore i labet af 60'erne. Men disse og andre perspektiver til trods havde Vietnam-kampagnen ikke det politiske indhold, aktivisterne troede. Klassekamps- og imperialismetankegangene, hvis retorik bredte sig i  studenterbevzgelsen  langt  ud  over  de  små marxistiske  miljaer,  der hidtil  havde  eksisteret i  USA,  kunne  holdes  i  live,  så lznge  Vietnam eksisterede.  Og  det  skant  den  empiriske  amerikanske  arbejderklasse både gik ind for Vietnam-krigen og mod klassekamp. Men da farst den beskidte krig var forbi, gik driften snart af både den politiske bevzgelse og den offensive livsstilfornyelse -fra beatmusikken  til cakofeminismen. Ikke fordi  de gamle  mznds  USA  havde  sejret,  tvzrtimod.  Men  fordi fronterne mellem  det  nye  og det  gamle havde jzvnet  sig så meget,  at revolutionsstemningen  fra  de  store  år  nodvendigvis  måtte  dufte  af. Allerede  omkring  1970 var  den traditionelle  amerikanske  idealverden ved  at  krakelere  i mediernes  konjunkturfolsomme  fiktionsverden.  Den hoje,  bredskuldrede,  selvsikre, om nadvendigt  hårdtslående, hvide heman-filmhelt blev  i stigende  grad  aflast  af  kvinder,  tvivlere, intellektuelle,  halvlanghårede  typer,  etniske minoriteter  m.v.,  når  TV-fiktio14 nerne skulle beszttes  med  identifikationsfigurer. Til stor  sorg for  et talstzrkt midaldrende,  mandligt  seerpublikum  på landet og i byernes lavere  sociale lag blev  networkenes udbud  af  TV-westerns minimeret. Til  gengzld  kom  en  boomende  krimibalge  i  Tv-serierne,  hvor  de ekspanderende  kabedygtige  mellemlagsmiljaer  omkring  de  store  byer kunne leve sig ind i den moderne krimis moralske ambivalens og relativisme,  dens  tvivl  på autoriteter  og  entydige  adfzrdsidealer.  Med  forskellige,  tidsbetingede  forskydninger  ankom  et  stort  mellemlagspublikum nu til de problemer, som Welles, Highsmith  og Hitchkock havde loftet sloret for omkring 1950.

De  politisk  bevidste  Vietnam-aktivisters  @ko-socialistiske utopia  var naturligvis  ikke  indtruffet.  Men  ungdomskulturens  subjektivistiske og sårbart-aggressive  supermarkedspsykologi var  i  sociologisk bred  målestok  blevet  gennemsatte  realiteter. Og  tendensen  fortsatte  i  den  ny 70'er-ungdom,  uanfzgtet af  at oprarsårenes politiske overbygning blzste  af.  En  halvhjertet  ny-moralist  som  Christopher  Lasch  beskrev  i slutningen af 7O'erne  fænomenet under betegnelsen "narcissisme "  . 15

## 60'erholdninger i Danmark

Hvilket forhold har nu hele denne historie til den danske 68-generations politisering? Hverken i Danmark eller andre steder i Europa lob udviklingen  i  50'ernes  og  60'ernes ungdomskultur  helt  parallelt  med  den amerikanske. Den velstand, som amerikanske 50'ertyper havde lagt bag sig som forudsat selvfolgelighed, var for deres fattige europziske fztre dengang endnu et febersyn i en fjern  horisont.  Via  film og musik  fik man billeder, der nzrede en sod forventning om en fremtid med biler, supermarkeder,  rode  boffer  og  beach-liv.  Men  hvis  man  ville  ud  af f.eks.  den  danske  leverpostejstilvzrelse  og  i  virkeligheden  smage  fornemmelsen  af  at  glide  op  og  ned  ad  de  palmekransede  strande  med armen ud  af vinduet  på en lysegron Chevy Convertible, så måtte man selvfolgelig over dammen. Herhjemme stod det dengang på en cykelud-

flugt sondag eftermiddag til Amager Strandpark.

Da bilerne, parcelhusudflytningen og mayonaisevelfzrden flod frem i Danmark i starten af  60'erne, var  det kun menigmand, der tog for sig

af retterne med god samvittighed og åbenlys fornojelse.

De  intellektuelle  lag  havde  af  indlzrt  nodvendighed  og  gammel tradition  gennemgående en  asketisk  holdning  til  de materialle goder. Mens  de  tidligere  havde  vzret  bekymrede  over  standarden  af  befolkningens  åndelige liv, blev de under velfzrdsboomet  tragisk overbeviste om,  at  folkets skrobelige sans for  de  åndelige vzrdier  nu endegyldigt druknede i materialisme. De unge kulturradikales revyer Gris på gaflen og Frihed  det  bedste guld og film som Naboerne og Week-end var  på én  gang pågående moderne, flabet frigjorte og samtidig fundamentalt przget  af en asketisk antimaterialistisk formynderforfzrdelse  over forbrugerisme  og  popkultur.  Dobbeltheden  gik  igen  i  den  modernistiske lyrik. Det sprzngte sprog signalerede en opjusteret bevidsthed om traditionalismen~  endeligt  og  modernitetens  vilkår. Og  alligevel  hortes nzsten.  overalt enten et lydeligt vemod eller en rasende smerte over den materialistiske  massekulturs  usentimentalt  profane  tingsliggorelse  af mennesket.  Kun hos en Rifbjerg kunne der i ly af ironien også snige sig en folelse af  befrielse  igennem:  "Tom, saligt  tom  er verden  for  andet end  ting" (Konfrontation, 1962).  Også  i  de  intellektuelles  voksende venstreflojspolitisering,  i atomkampagnen og SF, fandtes et stzrkt element  af  en  i  sin  folelsestype  gammelagtig  moralsk  protest  mod  den moderne verdens tilstand.  Det var  i de  år Villy Sorensen udgav  Marx' ungdomsskrifter,  hvori en lignende f0lelsesprotest mod  1800-modernitetens indmarch i det kapitalistisk jomfruelige Tyskland var på fzrde.

Både i den lyriske 60iermodernisme og den samtidige kulturkritik  af nyradikal art var  der i udpræget grad en traditionel  indrestyret psykologi på spil.  Under  det  sammenstyrtede  sprog lå som  regel  en  intakt, afgrznset egostruktur, hvor smerten sivede ned, ligesom der i hele den radikale  distance til samfundet omkring lå en kolossal, selvbevidst jegfolelse,  en  holdning  af,  at  man  forvaltede  de  store  vzrdier  på  hele befolkningens vegne,  og  af  at man hzvet  over flertallets umiddelbare materialistiske behov kunne styre mod de fjerne mål.

60'erne var  ikke  lzngere  end  endre  årtier.  Men  der  nåede  at  ske meget  på få år. Allerede mens modernister og radikale stredes med  at komme til rette med det fremrykkende Velfzrdsdanmark, formulerede en  type  som  Hans-Jsrgen  Nielsen  en  ny  folelse  til  aflosning  af  den smertefulde,  myndige,  men  nederlagsforstemte  jeg-omverden-folelse, som  den  meste  digtning  var  przget  af.  "Den  skal  ikke  vzre  et jegs erobring af verden, men snarere omvendt en verdens erobring af jeg", skrev han allerede i 1963. Konkretismens og attituderelativismens glade ja til  det  teknologiske  massekultursamfund,  hvor  medierne  globalt bandt  alle sammen i  en  sprogsystemernes grznseoplosende  kommunikeren, betegnede  en utrolig  accelleration.  I dt  tag kom  man pludselig på omdrejninger med den generelle moderniseringstendens i tiden. Den meget  moralske fslelse af  absolutte vzrdier, inderligheden,  den stzrke jeg-afgrznsning  og den livslange, traditionsbårne identitetsfolelse blev afskrevet  til  fordel  for  en  oceanisk fornemmelse  af, at man bevzgede sig ind  i  og  ud  af  udskiftelige,  principielt  lige gode  roller.  Det  var  et farvel  til  en  utidssvarende  tznke-  og  fslemåde  for  de  årgange,  hvis bevidste erfaringshorisont  ikke behovede  at gå lzngere  tilbage  end  til moderniseringseventyrets  start i 1958.

Ta'-holdningen fik jo  ikke noget bredt gennemslag i de intellektuelle lag.  Med  sin offensive optimisme over  for  massekulturudviklingen  var den forbeholdt moderne, usentimentale storbytyper. Men tendensen var ikke  uden  korresponderende lighedstrzk  med  slut60'ernes akademiske interesse  for  strukturalisme.  Her  blev  traditionsorienterede,  personalistiske  og  eksistentialistiske tilgange  til  kulturfznomenerne  aflost  af abstrakte systemorienterede analyser: en teknisk beskrivelse af  kommunikation i stedet for folelse, oplevelse og personlighed, der blev efterladt som forestillnger tilhorende en forzldet metafysik.16

## Konvergens  og  divergens

Af  de intellektuelle reaktioner på de ny tilstande op gennem 6o'erne  var konkretismen  og strukturalismen  dem, der stod mest  i samklang med den  almindelige  stemning  af  modernistisk  udviklingsoptimisme.  Ligesom  den  fremskridtslystne  50'erungdom  havde  hentet  åndelig næring fra  USA -de intellektuelle  hsrte moderne jazz  og de mindre intellektuelle  dromte  med, når Grace  Kelly  og  Cary  Grant  på  "wide-screen" duvede afsted i technicolor'ens lyseblå glamour -var det også nu ameri- kanske  trends,  der  satte  retningen.  Ta'-holdningerne skattede  til  den futuristiske canadiske mediefilosof  McLuhan, til den amerikanske popart og i et eller andet omfang til de "postmoderne" amerikanske kultur17 essayister, der forsogte at indkredse den  "new sensibility". Også strukturalismen  trak  indigennem  den  franske  inspiration  på et  bagland  af 18

amerikansk teknotankegang.

Uden  at  have  nogen  direkte  forbindelse  hertil  modsvarede  denne orientering  optimistiske  teknokratiske  grundholdninger,  som  dominerede  i  den  politiske  afdeling  af  samfundet.  Så snart  50'erarbejdslosheden forsvandt, begyndte man, med det lange amerikanske efterkrigsboom og det tyske wirtschaftswunder i tankerne, at tale om den krisefri kapitalisme. Det regerende socialdemokrati  ville heller ikke pille alvorligt ved systemet, blot gore gode tider bedre. Fremtiden lå foran som en motorvej, og der syntes at vzre både benzin og hestekrzfter til at drone derudad.

I den studenterungdom, som i midten og slutningen af 60'erne strommede  ind  på  universiteterne,  havde  de  fzrreste  ganske  vist  en  baggrund,  som  disponerede  for  at  deltage  i  den  glade  med-på-vognenstemning, som  holdninger  af  ta'-typen dyrkede.  En  stor  del  af  den  af det ny velfzrdssamfund  mobiliserede intelligensreserve udgik ikke overraskende  fra  en  noget  gammelagtig,  forholdsvis  restriktiv,  provinsiel eller landlig normverden.  Pludselig befandt  den sig i storbyen eller det så småt storbylignende  Arhus,  ikke  i  en  asketisk  tagkammertilvzrelse ekspanderende socialt handlerum. Alt traditionelt og fast syntes at blive brudt op, og i de sidste år af 19 ud  mod  ny  uvisse  grznser.  Hash-kulturen var  kun  det  mest  håndgri-

viet alene til studierne, men i et voldson~t 60'erne eksperimenterede man sig i en blanding af eufori og zngstelse belige udslag.

Der  var  ikke  noget  overraskende  i, at  en  stromlinet  modernisering med den hastighed, som på det tidspunkt var nået, udloste nogle stzrke socialpsykologiske brud.  Men samfundets evne til at integrere skredet i uddannelsesungdommens  normer  og  adfzrd var  betydelig.  Hele  samfundet var i bevzgelse, også m.h.t. politik og moralsk tolerance, og en accellereret ombrydning inden for et delsystem som universitetssektoren kunne udmzrket absorberes. Der var ligeledes okonomi til at finansiere udbygninger  og opbygninger  af nye universiteter og vilje til  at eksperimentere  med  demokratiske  styrelsesformer,  hvor  i  forste  omgang  de fleste af  studenternes realisable  krav blev imodekommet. Helt op ti1 de forste  år  af  7O'erne arbejdede  den  på det  tidspunkt  umådeligt  magtfulde  studenterorganisation  DSF da også ud  fra  den opfattelse,  at det var  en teknokratisk  strukturzndring inden for systemets rammer, man

var igang med.

De amerikanske og europziske forlob var ikke parallelle. Det forhindrede alene tidsforskellen på vel  10-1 5 år m.h.  t. velfzrdsgennembrud.

Men forholdet mellem de to verdener udviste i sidste halvdel af 60'erne en  stigende  konvergens.  Den  europziske  ungdoms  import  fra  USA lignede  ikke  lzngere  i  så  haj  grad  ideologisk  ulandshjzlp.  Man  fik stadig  flere  fzlles  erfaringer ,og  fzlles  horisonter.  De  importerede mediegoder  kunne  tilegnes med  voksende  brugsvzrdi,  benovelses- og prestigeaspektet faldt i betydning. Den synkrone TV-dzkning  gjorde en international  visuel  viden  til  hvermandseje,  og  da  den  socialpsykologiske modernisering fik kropsligt udtryk i langt hår og 10s påklzdning, blev  det hurtigt  en international stil med identiske signaler. Forzldregenerationens  baldesammenklemmende,  bornerte,  przstationsorienterede, materialistiske mentalitet  var utålelig og latterlig. Og hele  "systemet", som disse gamle stattede sig til og stcattede, viste sig snart at være

ondt og farligt.

Hvor ensartet det internationaliserede studenteroprar i Berkeley, Paris,  Berlin, Kabenhavn og Arhus kunne tage sig ud, og hvor meget der faktisk var tale om et synkroniseret skifte fra  "gammelkapitalistiske"  til senkapitalistiske tilstande,  så var  der ikke desto mindre meget  forskellige psykologiske investeringer på fzrde. Mens studenteroprarets krav lå i en ret ubrudt forlzngelse af den californiske efterkrigsungdoms psyko20 logiske  baggrund  og  udviklingsretninger, var  der  i  de  europzsiek pendanter  tale  om  et  langt  starre  brud,  nogle  kolossale  "usamtidigheder"  og folgelig også meget mere psykologisk sprzngstof. Den europziske  studenterungdom  overhalede  i  slutnigen  af  60'erne velfzrdssamfundet  indenom,  og  da  den  ud  over  de  nu  allerede  selvfalgelige materialle goder  folangte en egentlig  frigarelse -fra  spontan  driftstilfredsstillelse til  demokrati -foretog den på ultrakort  tid et spring, som dereg amerikanske modstykke havde haft mange år,  ja  nzsten årtier til at  forberede.  For  mange  var  det  et  ryk  fr,a  halvfeudale  bevidsthedsforhold ind i en psykologi af  avanceret senkapitalistisk tilsnit.  At virkelig mange kom fra småborgerlige, afsavnsprzgede , men trygge forhold til  ekstremt  frigjorte,  alt-er-tilladt-agtige, men  også flydende,  utrygge livsforhold  blev  psykologisk  grobund  for  den  eksplosive  blanding  af utopisme og regressive længsler, som kom til at przge en meget stor del af det europziske studenteroprar, da det for alvor blev politiseret.

Som  antydet  kunne  man  godt  argumentere  for,  at  skiftet  fra  den indrestyrede strzberpsykologi til  den åbne,  postmoderne antennepsykologi både i USA og i Europa kunne vzre foregået relativt fredeligt og gradvis.  Uden  den konfrontative  politisering,  som  i  7O'erne endte i de italienske,  tyske  og franske  terrorgrupper.  "Systemets " fleksibilitet var  betydelig,  i  bevzgelse  som  det  var.  Og  på blot  lidt  Izngere  sigt stred  studenterungdommens  krav  om  ny  studieformer,  gruppeorientering, medbestemmelse,  kvindefrigarelse m.v. -som  det  efterhånden jo også  skulle vise  sig -overhovedet  ikke  mod  de  sociale  og  socialpsykologiske  strukturer  i  det  senkapitalistiske  samfund.21 Det  var  kun  i farste  omgangs  bulder-og-brag-lancering, kravene  virkede  revolutionzre. Naturligvis lå der en regulzr samfundskritik i de nye holdninger, men modsztningerne var ikke antagonistiske.

## Karl Marx står op

Det  er  nu  teorien  her,  at  den  radikale  politisering,  som  studenteropraret  ledte  over  i,  udsprang  af  et  kompleks  af  specifikke politiske ikke kom med nogen hajere historisk  nadvendighed.  Og  derfor  også viste  sig  at  vzre  af  historisk forbigående karakter, selv om den i Europa holdt dampen oppe til hen

faktorer, men ikke var  systemimmanent -mod slutningen af 7O'erne.

De specifikke faktorer  befinder sig for starstedelen i USA.  Da  koldkrigsstemningen gradvis lagde sig i begyndelsen af  60'erne, og da ungdomskulturen~ nye vzrdier så småt begyndte at tegne sig som en alternativ kultur, indtraf i den falgende årrække en stribe af begivenheder, som zndrede et socialpsykologisk skifte til noget, der efterhånden kom til  at ligne et nzsten dramatisk sammenbrud for hele den  "gammelkapitalistiske " amerikanske  selvforståelse. Farst  såede  Svinebugtaffzren tvivl  om renfzrdigheden og retfzrdigheden i den gzngse amerikanske magtpolitik  kloden  over. Senere  fulgte  Vietnam-optrapningen,  der efterhånden gjorde  denne  tvivl  til  vished  for  starstedelen  i  de  yngre generationer. Og indimellem skete mordene p A   de to Kennedy'er og på Martin  Luther  King,  en  tredobbelt  voldtzgt  på tilliden  til  det  amerikanske systems indre sundhed. Yndlingsforestillingerne om det  amerikanske  demokrati  blev  grundigt  gennemhullet  i  disse  illustrative  sammenstad  med  en  anden  arketypisk  amerikansk  figur:  den  selvtzgtsagtige gunfighterindividualisme afslarede sig som beskidt vold.  Når en John Wayne af medieindustriens tunge ende blev mobiliseret til  at lave en Vietnam-hybrid til forsvar for de truede vzrdier -De gronne  baretter -virkede det ikke kun antikt, men direkte forbryderisk.

I labet af  ganske få år faldt de traditionelle  amerikanske vzrdier til konkursniveau, både  internt  og internationalt.  Vietnam-desertarer  og militzrnzgtere  blev  et  folkefzrd,  den  indre  krigsmodstand  voksede eksponentielt, og tilsidst kunne man nzrmest kun fare krig ved hjzlp af elektronik og et professionaliseret ekspeditionskorps, der for at overleve. den omsiggribende  demoralisering lå hendallet  i stoftåger starstedelen af  tiden  derovre.  På de ideologiske eksportmarkeder i Europa faldt alt gammelamerikansk  til  et  omdamme,  der  hos  de  unge  nzrmede  sig Nazi-Tysklands.  Inspirationen  fra USA  udgik  nu kun  fra  "det andet" -

USAs livsstilseksperimenter , stofkulturen,  solidariteten med den 3. ver den og forkastelsen af det kapitalistiske system.

Politiseringen af  den  amerikanske studenterungdom kunne vzre alvorlig nok i et land uden tradition for systemfjendtlig venstreopposition af  nzvnevzrdigt  omfang.  Og  de  interne  virkninger  på  borgerrettighedsbevzgelsen, som mordet  på Luther  King gav militante forgreninger -Black Panthers m.v. -, forstzrkede tilstanden af  ideologisk destabilisering og indre uro. Men da Vietnam-tilbagetrzkningen og afspzndingspolitikken over for Sovjetunionen og Kina blev gennemfart under Nixon, begyndte det igen at gå i retning af stabilisering, regeneration. Watergate-affzren, der på ét plan  var en spektakulzr bekrzftelse af  de mest  samfundskritiske synspunkters rigtighed,  blev  på  et  andet  plan vendepunktet  til  en  rehabilitering  af  systemet.  At  en  przsident  ikke kunne slippe afsted med  at lyve offentligt, og at den borgerlige presse ved  at insistere p&amp;  simple, afslarede kendsgerninger kunne fælde ham, det  virkede  på en  amerikansk bevidsthed  stzrkere end  en  hel  bunke teoretiske traktater om systemets immanente forbryderiskhed.

Men  i  Europa  gik  det  anderledes.  Det  amerikanske vzrdisammenbrud udviklede sig netop i de år, hvor Europa hurtigere end nogensinde nzrmede  sig  amerikanske  tilstande.  For  den  sensitive  studenterungdom,  der  havde  været  på  vej  ud  ad  moderniseringsmotorvejen, gav Vietnam-krigen,  antiamerikanismen  og  antikapitalismen  en  fornemmelse af, at historien var  holdt op, og en helt ny skulle til  at begynde. Hvor  man  ville  lande,  var  uvist.  Men  da moderniseringsrykket -med industriel  produktivitetsintensivering og  tempoopskruning -farte  til "vilde " strejker og arbejderuro, begyndte den klassiske idealforestilling om  den  revolutionzre  arbejder-studenter-alliance  at  tegne  sig  med 22 intens aktualitet. I  Paris i maj 6823 stod Karl  Marx op af  graven og gik endnu engang som et spagelse gennem Europa. Og det kom  til  at vare mere end ti år, far han lagde sig igen.

Videre herom i en fortsættelse af  artiklen, der vil falge i nummer 56

af Kultur B Klasse.

## Noter

- 1 De forhold, som her beskrives, vedrorer forst og fremmest et bestemt udsnit af de  akademiske fagomrader:  litteraturfagene,  psykologi,  samfundsfag, sociologi, kultursociologi, arkitektuddannelsen.  Fælles for dem er, at deres kandidater har at gore med, hvad man bredt kunne kalde legitimationsfunktioner i samfundet.  De mere administrativt embedsmandsprzegede uddannelsesretninger  -jura,  polit m.fl. -blev derimod ikke nævneværdigt berort af studenterpolitiseringen, heller  ikke de naturvidenskabelige og tekniske. Studenteroproret var udtryk for et krisepræget skift i de samfundsmæssige legitimationsforhold, det  var  ikke  nogen  krise  i  samfundets administrative og  teknisk-naturvidenskabelige funktioner. De politiserede  fagomrader var de samme i alle de lande,

- 2

der blev berort af begivenhederne. Se i ovrigt det glimrende indledningskapitel i  Alain  Schnapp/Pierre  Vidal-Naquet: Journal  de  la  commune  Etudiante. Textes et  doccuments novembre 1967-juin 1968, Paris  1969. Her overvejes en rzkke af de sociologiske faktorer bag studenteroproret.

Der  findes -endnu -ingen  egentlig  historieskrivning  om  omvzltningerne  i 'universitetsforholdene  og  studentermiljoet  i  slutningen  af  60'erne og  begyndelsen af  70'erne. Bente Hansen og Hans Henrik Jacobsen: Studenteroproret, dokumenter  og  udsagn, Kbh.  1968 og  afsnittet  om  studenteroproret  i  Bente Hansen  m.fl.: Dengang  i  6O'erne, Kbh.  1978 indeholder materialer og synspunkter. Svend Ellehoj m.fl.  (red.): Kobenhavns  Universitet 1479-1979, bd. I XIV,  Kbh.  1979 giver  med  sine  spredte  antydninger -f.eks.  om "de  nye fagudvidelser"  i humaniora -intet vzsentligt  indtryk  af  begivenhederne, selv om de måske er  de mest  dramatiske  og konsekvensrige i universitetets  nyere histore.

Den  personlige  erindring  fra  en  opmzrksom  medleven  i  tiden -herunder avislzsning  og  andet  medieforbrug -skal  ikke  undervurderes  som  kilde  til viden.  I hvert fald bliver det her en fundamental reference.

- Karen Jespersen og Ralf Pittelkow: Et  bedre Danmark, Kbh. 1985.
- Anne  Grete Holmsgaard  i Information, 30.5.1986.  Undervisningsministerens udtalelse ibid.
- Hovedvzrket, hvis man kan sige det, var Jens Brinch: Kapitalakkumulation  i Danmark  efter 1940, Kbh.  1974, Aret  efter fulgt op af et bind med diskussion og kritik  af  bogen.  En  stzrkt benyttet  kilde i mange specialeafhandlinger var Svend Aage Hansen: 0konomisk wkst i Danmark, Bind II:  1914-1970, Kbh. 1974.
- Behandlet  bl.a.  i Alice Holmgaard og Anne  Aagaard: Kvindebevidsthed  omkring den seksuelle frigorelse, Kbh.  1974.
- Se f.eks. i Eros og civilisationen, Kbh. 1970, p. 58 og passim.
- Se Aage Henriksens folte formulering  af  dette ideal  f.eks.  i artiklen "Litteraturundervisningens  f o r d l " , i Kritik 4, 1967. Henriksens antipodiske holdning -tit  indirekte udtrykt gennem de litteraturanalyserende essays -over for tidens vzrdiskifte  reprzsenterede  en  Iadig  "årgangs"konservatisme,  rundet  af  senenev~ldens kulturarv og farvet af  1950'ernes  eksistentialisme. 7
- Jurgen  Habermas: Borgerlig  ofientlighet, Kbh./Oslo  1971 (tysk org.  1962), O.Negt/A.Kluge: Ofientlighet  og erfaring, Kongerslev 1974, (tysk org. 1972). Afhandlinger,  artikler,  bager,  der  blev  skrevet  med  denne  fascination  og reference var legio. 8
- Gruppedynamik  og  "sensitrzning" var  i  en  tidlig  periode  selvskrevne foranstaltninger p A   alle studenteraktive institutter.  Hold af psykologer og psykologistuderende drog professionelt-forretningsmzssigt  omkring og instruerede 0velserne.  En  af  dem  demonstrerede  kropsligt-fysisk, hvad  der  psykologisk  var malet: man skulle lade sig falde bagover uden at gribe for sig og uden at vide, hvad  man  ville  falde  pa  ryggen  ned  i.  Heldigvis  stod  der  så  altid  en  fra gruppen,  i  hvis  arme  man  blidt  landede.  Pointen  var,  at  man  tillidsfuldt hengav  sig  til  andre,  til  gruppen,  uden  smalig,  gammeldags  frygt  for  at ramme  nakken  i  gulvet.  Et  andet,  socialt  og  politisk  aspekt  var,  at  man  i bedste  fald  kunne  fa  professoren  til  at  smide jakke  og  slips og  siddende  p&amp; gulvet med studenterne fortzlle, at han hed Hans eller Peter, og at man godt 9

10

- kunne vzre dus. Instituthierarkiet blev aldrig det samme efter en sådan ovelse, og det var just meningen.
- Wilhelm  Reichs Orgasmens  funktion,  Hvad er klasse  bevidst hed? og Fascismens massepsykologi udkom  på dansk  1972-74. For  mange  var  introduktionen  til disse  sammenhæng  Reimut  Reiche: Sexualitet og  klassekamp, Kbh.  1970, udkommet i Frankfurt a.M. samme år.
- Man kommer  til  at  tcenke på titlen John  Barth: Lost  in the Funhouse, 1968, jfr.  Jens F. Jensens artikel om postmodernismen i Kultur eP Klasse 53,  1986, s. 41.  Jensens  grundige  gennemgang af  postmodernismeforestillingens  vandring gennem  50'erne og 60'ernes USA  aftegner  ncesten  noget,  der  kunne  ligne en kulturkritikkens  parallelforlob  til  de  kulturelle  og  socialpsykologiske trends, som soges indfanget  i nærværende artikel.  De to artikler er iovrigt udarbejdet samtidig og uafhcengigt af hinanden. 11
- Se  Anders  Troelsens glimrende  artikel  om  den  ekspressionistiske 201erkunst, "Den splintrede og  monterede virkelighed"  i Sekvens.  Filmvidenskabelig Arbog, Kbh. 1980. 12
- David  Riesmans  bog The Lonely  Crowd udkom  forste gang på  amerikansk 1950. Den lidt tragisk-elegiske titel får en lille tand til i den danske udgave Det ensomme  massemenneske, Kbh. 1962.  Efter at  vcere  blevet  genoptrykt  to gange  i  1ob.et  af  60'erne  lå  den  stille  i  70'erne, men  den  er  fornylig  blevet genlanceret: det er atter blevet postmoderne  tider. Tidsforskydningen  mellem den  amerikanske  og  danske  udgave -1950-1962 -korresponderer  med  en rzekke tilsvarende forskydninger  i de ncevnte kulturfcenomener: den store interesse for Orson  Welles, Citizen Kane m.v. kom til  Danmark i 60'erne. Patricia Highsmith-interessen  og  -0verscette1serne startede  i  60'erne. Flere  eksempler kunne  nævnes.  Se  om  Highsmith  Henrik  Ljungbergs  artikel  i Jorgen  Holmgaard/Bo Tao Michëlis (red.): Lystmord, Kbh.  1984. 13
- Se om disse skift i  TV-fiktionsudviklingen Morten  Giersing: TV i  USA, Kbh. 1982. 14
- Christopher Lasch: Narcissismens kultur, Kbh. 1982 (amerikansk org. 1979). 15
- Det centrale sted for disse interesser var poetik, 1967 ff., siden 1977 Kultur B Klasse. Hvor kontroversielle  sådanne holdninger  var  for den eksiterende litteraturkritik  viste  sig,  s A snart  der  dukkede  strukturalistiske  tekstanalyser  op. Yngre kritikere som Torben  Brostrom  og Thomas Bredsdoff,  der lå åndeligt på linie med 6O'ermodernismen, nykritikken og nyradikalismen, og som stadig folte sig som fornyere, brod sig tydeligvis ikke om denne type fornyelse. 16
- Se herom interessante oplysninger hos Jens F. Jensen, loc.cit.,  p. 64. 17
- Bl.a.  den for-politiske Noam  Chomskys transformationsgrammatik. Se iovrigt om den franske strukturalisme Torben  Kragh Grodals artikel  i Morten  Giersing/Ralf  Pittelkow (red.): Litteraturkritik, Kbh 1979.
- I  det  århusianske studentermiljo syntes  cengstelsen at  blive  inddcemmet  i  en militant  kammeratlighed,  senere  i  et  politisk  frontbroderskab -Studenterfrontens tid. Ingen af disse fcenomener havde modstykker i det mere uafgrænsede, atomiserede kobenhavnske miljo.
- Det er værd at notere, at den forste campus-bescettelse i Berkeley fandt sted så tidligt som  1964 -i anledning af et rektoralt  forbud mod studenternes politiske aktivitet. 20

- 21 Man blev  allerede  pa  et  tidligt  tidspunkt  opmzrksom  p&amp;  denne  dobbelthed, bl.a.  i  f0rb.m.  de  pzdagogiske  fornyelser: det  projektorienterede  gruppearbejde  f.eks.  var maske ikke kun en progressiv, i sin tendens kollektivt socialistisk aflasning af den autoritzre, lærerstyrede undervisning. Maske var det lige s&amp;  meget en imadekommelse af, hvad den mest avancerede kapitalisme  anskede af  sin arbejdskraft. Sadanne spargsmal blev diskuteret pa den pzdagogiske venstreflaj  i  RUCs  farste  ar.  Tilsvarende  spargsm&amp;l i  relation  til  kvindefrigarelsen blev senere diskuteret  i f.eks. Elisabeth Flensted-Jensen, Susi Frastein og Anette Steen Pedersen: Mellem ofigor og tilpasning, 1-11, Arhus 1977.

22

- Tankegangen  slog sterkt  igennem  i  1848-revolutionerne. Se f.eks.  L.N.Namier: 1848. The Revolution  of  the Intellectuak, London  1944. Efter perioden med Neue Rheinische Zeitung var Marx skeptisk og tvetydig i dette spargsmal, selv  om  det  overalt  dukker  op som problem.Den  danske Fr.  Dreier var  mere troskyldig og abenlys, bade i Aandetroen og  den frie  Tmnkning og i Samfundets  Reform (1852)  propagerede  han  for  den  nadvendige  alliance  mellem intelligensen og de progressive arbejdere, cf. Dansk  litteraturhistorie, bd. VI, Kbh.  1985, p.  39 ff. I  1968 hed det:  "Studenterne -en fortrop i den internationale  klassekamp",  cf.  Bahman  Nirumand  i  Hans  Magnus  Enzensberger (red.): Studenternu och makten, Stockholm 1968 (tysk org. samme ar).

23

- Maj-opraret er godt dokumenteret i Schnapp/Vidal-Naquet op.&amp;. En dansk bearbejdning  kom  i  Klavs  Birkholms Rmolution og kontrareuolutz0n i Frankrig, maj-juni1968, i Kuray'e nr. 2-3, 1970, temanummer med titlen Kampen mod  bnarbejdet, hvor  de  "vilde" strejker i de kapitalistiske lande var hovedemnet.