Anmeldelser og noter
Forfattere: Forskellige Forfattere
Tidsskrift: kierkegaardiana (1955-06-08)

## DIAPSALMATA

Christtreus Bogtrykkeri i København har  udsendt  en  bibliofil  Udgave  af  de berømte Diapsalmata fra 1. Del af Enten-Eller.  Ideen  kan  der  næppe  ind­ vendes noget imod, Udførelsen er nyde­ lig; men  havde  det  mon  ikke  været paa  sin  Plads  at  bringe  i  hvert  Fald nogle  indledende  Linier,  der  passende kunde have indeholdt en Oplysning om Titlens Betydning? Den traditionelle Oversættelse:  Mellemspil  er  jo  ganske misvisende, medens  Omkvæd  er  den rette. N.  Th.

Søren  K ierkegaard:

## PHILOSOPHISKE SMULER

Udgivet  med  Indledning  og  Kommentar  af Niels  Thulstrup.  XLIII  og  214  S.  Munksgaard,  København,  1955.

Det er forbavsende, at ingen tidligere er  kommet  på  denne  idé.  Vi  har  jo  en mængde  kommentarer  til  den  europæ­ iske  litteraturs  mesterværker,  som  ikke lader  en  tøddel  af  teksten  gå  upåagtet hen.  Den  bliver  endevendt  på  alle  led­ der  og  kanter  med  det  ene  formål  at nå  til  en  så  fyldestgørende  forståelse som  muligt.  Den  biografiske  baggrund bliver  klarlagt, virkelige eller skjulte citater  verificeret, det  litterære  værks anledning og formål undersøgt, dets struktur bestemt -  helst ud fra en midt­ punktsdannende  idé  eller  oplevelse,  og endelig  bliver  selve  værket  placeret  i forhold  til  samtiden. Det  er  forbav­ sende,  at  vi  indtil  denne  udgave  ikke

## Anmeldelser og Noter

har  ejet  en  sådan  kommentar  til  Søren Kierkegaards  værker  på  dansk.  Tyske forskere er  ganske  vist  gået i  gang med opgaven.  Men  ingen  burde  dog  være mere  egnet  til  en  sådan  opgave  end  en dansk forsker. Ingen anden end en dansk  forsker  burde  vel  bedre  kunne tolke de skjulte eller åbenlyse bånd, som knytter den  »store Danskers« værk tii  hans  land  og  hans  folk.

Niels Thulstrup har skænket os »denne første danske indledede og kom­ menterede Udgave  af Søren Kierke­ gaards Philosophiske Smuler« (208). Teksten fylder i den smukt trykte udgave 106 sider.  Dertil  kommer  en fyldig  indledning  på  43 sider  og  96 sider  kommentar.  Teksten  er  gengivet efter  Drachmanns  2.  udgave  i  de  Sam­ lede  Værker,  IV,  2.  udg.,  1923.  Dog  er afvigelser,  som  findes  enten  i  original­ udgaven  eller i S. K.'s egenhændige manuskript  eller  i  concepten,  anført  i et tekstkritisk apparat. Man  er  også taknemmelig  for  et  udførligt  person­ register.

Den  historiske  indlednings  alminde­ lige  del  tager  sit  udgangspunkt  i  den lessingske problematik og fører den tilbage  til  Leibnitz'   distinktion  mellem fornuftsog  erfaringssandheder.  Der­ efter følger en knap og klar fremstilling af  Kants,  Fichtes,  Schleiermachers,  Hegels, Strauss*  og  Feuerbachs  religions­ filosofiske systemer. I indledningens specielle  del  placeres  værket  i  S.  K.'s øvrige  produktion,  især  dog  i  sammenhæng  med  hans  religionsfilosofiske  stu­ dier  i  årene  1842-43.  Derefter  følger en redegørelse for kompositionen og tankegangen i Philosophiske Smuler, samt en undersøgelse af pseudonymitetsproblemet.  Der  vises  her,  at  pseudony­ met  ( =  Johannes  Climacus)  i  dette  til­ fælde  udtrykker  S.  K.'s  egen  anskuelse. Det  godtgøres  på  overbevisende  måde, at S. K.'s sprogbrug  og  hans  skrifts opbygning ganske vist er præget af idealismen,  men  at  dette  ikke  betyder, at  han  står  i  et  indre  afhængigheds­ forhold  til  den.  Han  har  blot  som  psy­ kologisk fremgangsmåde benyttet sig af sin  modstanders  udgangspunkt  og  ter­ minologi  for  derigennem  at  vise  kri­ stendommens  forskellighed  fra  den. I et sidste  afsnit  omtales  kort  skriftets modtagelse  og  senere  skæbne.

Denne  indledning forekommer  an­ melderen at være et mesterværk en miniature. Den er grundig, klar og knap,  og  den  ledsages  af meget  fyldige litteraturangivelser, der kan føre én videre. Den tilfredsstiller både den litterære og den religionsfilosofiske læser.  Blot  kunde  man  have  ønsket,  at udgiveren  havde  vist  lidt  større  forsig­ tighed  med  for  kategorisk  at  identifi­ cere  S.  K/s  anskuelser  med  det  Nye Testamentes. Om  denne sag er der næppe  enighed  blandt  forskere.

Udgiveren  må  jo  ikke  glemme, at S.  K.'s  opgør  med  idealismen  sker  ud fra  reformatoriske  forudsætninger,  som naturligvis  har indflydelse  på  under­ søgelsens resultat og gangen  i bevis­ førelsen. Det er jo ikke rigtigt, at S. K.'s opgør  med idealismen er det eneste mulige  på  kristen  basis.

I  den  egentlige  tekstkommentar  (s. 111-207) er der nedlagt et imponerende arbejde.  På  ganske  få  undtagelser  nær er  alle  citater  verificerede.  S.  K.  var  jo en  meget  belæst  mand.  Hvilken  myre­ flid har ikke været nødvendig for at gå de  mange  klassiske  og  moderne  tekst­ steder  efter  og  finde  ud  af  de  indvik­ lede  afhængigheds-  eller  modsætnings­ forhold til  den  romantiske filosofi, især Hegel  og  Schelling  og  til  deres  danske disciple.  Selv i  denne udgave vil teksten dog volde også den opmærksomme læser mange  vanskeligheder.  Men  Thulstrups kommentar betyder en stor lettelse. Som  en  god  gartner  gør  han  alt  for  at planten  kan  vokse  -   ved  egen  kraft. Kierkegaardforskningen  er  med  denne udgave kommet et stort stykke fremad. Man  må  ønske,  at  S.  K.'s  andre  van­ skeligt tilgængelige religionsfilosofiske skrifter snart vil få en lignende grundig, nøjagtig og pålidelig  kommentar  fra den  lærde  og  belæste  forskers  hånd.

H . Roos.

## BREVE OG AKTSTYKKER VEDRØRENDE SØREN KIERKEGAARD

udgivne  paa  Foranledning  af Søren  Kierkegaard  Selskabet  ved  Niels  Thulstrup.  I-II. Munksgaard  1953-54.

Det tjener Søren Kierkegaard Selska­ bet til megen ære, at det har haft initia­ smukke og overordentlig publikation, som  på  sine næsten store sider rummer en udgivelse  af  alle  kendte  breve  og  akt­

tiv og kraft nok til at foranstalte denne værdifulde 500 kommenteret stykker  vedrørende  Søren  Kierkegaard. Det  kan  uden  videre  siges,  at  man  har skabt  et  standardværk,  som  vor  historiske  litteratur  ikke  har  mange  paral­ leler  til,  og  som  vil  lette  Kierkegaarti­ lforskningen, især  da  den,  som  drives under  historisk  synsvinkel,  meget  bety­ deligt.  Selvsagt  må  man  -   når  man  vil skrabe  bunden  for  alt  kendt  stof  og samle  det  pa  eet  sted  -   komme  til  at trykke  breve  og  akter,  som  har  været kendt og benyttet længe (dokumenterne vedrørende  forlovelsen  f.  ex.),  og  som har  været  trykt  indtil  flere  gange  før; men ingen skal påstå, at det er overflø­ dig  luxus  at  trykke  dem  op igen.  Kierkegaard-forskningen har bevæget sig ad så mærkelige og tilfældige baner her til  lands,  at  tiden må siges  at være inde til  virkelig  at  skabe  en  publikation,  der samlende  omfatter  alt  kendt  materiale, og  det  må  prises,  at  selskabet  har  haft mod  til  at  skabe  en  virkelig  håndbog uden  småligt  hensyn  til,  at  meget  af stoffet  var  velkendt  forinden.

Det  første  afsnit  rummer  personlige dokumenter, fra dåbsattest til testa­ mente.  Det  mest  interessante  er  uden tvivl  her sygejournalen;  den har jo nok været  benyttet  før,  men  aldrig  været kendt i sin helhed, og ved man lidt om, hvad den har været brugt  til  af besyn­ derligheder, må det kaldes et stort plus, at  den  nu  foreligger  in  extenso.  Det sidste  afsnit  gengiver  de  Kierkegaarddedikationer,  udgiverne  har  kendt;  det er vel det mindst interessante, og det er iøvrigt heller ikke fuldstændigt, der findes  flere  dedikations-exemplarer end de  her  nævnte.  Tilmed  er  de  fleste  af dedikationerne ret ligegyldige, morsom­ me  er  i  virkeligheden  kun  de  af  dem, der er rettet til skuespillere. Men hoved­ interessen  samler  sig  om  de  312  numre omfattende  brevstoffet; mere  end  en trediedel  af  dem  er  hidtil  utrykte,  og det er naturligvis dem, man særlig kaster sig over. Der  er først en del familiebreve mellem Kierkegaard og navnlig familiens yngre medlemmer. Den  almene  betydning  af  disse  breve er  vel  gennemgående  ringe,  men  mens Kierkegaard  ikke  just  afslører  sig  fra sin mest tiltalende side som brevskriver, navnlig  ikke  når  det  gælder  »højtstå­ ende«  personligheder,  må  det  siges,  at disse »onkel-breve« virkelig er helt igennem henrivende og yderst char­ mante. Som  exempel  på  den  udsøgte blanding af næsegrus underdanighed og let ironisk forbeholdenhed, som Kierke­ gaard ofte lægger for dagen i sine breve, kunde  man  instar  omnium  nævne  bre­ vene til H. N. Clausen; langt  mere naturlige  og  nok  så  interessante  er  bre­ vene til  Kolderup-Rosenvinge, til hvem et par hidtil utrykte også offentlig­ gøres,  men  det  vigtigste  og  mest  spæn­ dende  i det  hidtil utrykte  stof  fore­ kommer  mig  at  være  den  ganske  store samling  af  breve  mellem  Kierkegaard og Rasmus Nielsen; navnlig af den sidste  får  man et sympatisk indtryk,  og i  al  deres  kortfattethed  yder  brevene et  godt  bidrag  til  at  få  uddybet  for­ holdet -tornefuldt som det blev -mellem de to og til bedre at få placeret Nielsen  i  halvtredsernes  og  tredsernes åndsliv. Desuden  bør  man  nævne  et par  interessante  breve  fra  Boesen  mel­ lem  de  hidtil  utrykte,  og  da  navnlig tre  breve  fra  H.  P.  Kofoed-Hansen;  de er  fremragende  bidrag  til  vor  alminde­ lige  kirkehistorie.

Om selve udgivelsen er at sige, at den er  mønstergyldig,  og  til  kommentaren har  udgiveren  sikret  sig  så  kvalificeret bistand,  at  den  opfylder  ethvert  rime­ ligt  krav.  Selvsagt  kan  det  diskuteres, om  den  ikke  sine  steder  er  lovlig  bred; andre  steder  lades  man  en  smule i  stik­ ken.  Det  er  mit  indtryk,  at  hvor  kom­ mentarstoffet  står  i  relation  til  Kierke­ gaard  selv, hans skrifter, papirer  og personalhistorie, er den ypperlig og uovertræffelig; hvor det gælder den almindelige  historiske  baggrund  kunde der  være  et  og  andet  at  føje  til;  og  jeg vilde have fundet det rimeligt, om man f. ex.  havde  ladet  en  medicinsk  sag­ kyndig  give  en  virkelig  kommentar  til sygejournalen,  ikke  blot  ladet  sig  nøje med et citat af Hj.Helwegs mere almin­ deligt  holdte  vurdering  af  den.  Men  de små  kritiske  bemærkninger,  man kunde gøre, vil under alle omstændigheder blive  endda  meget  små  og  helt  drukne i  den  anerkendelse  selve  arbejdet,  utro­ lig  flittigt  som  det  er,  på  at  sætte  akt­ stykkerne  ind  i  en  tidshistorisk  ramme så  afgjort  fortjener.  Der  bliver  i  grun­ den for en recensent intet andet tilbage end  at  udtrykke  sin  taknemlighed  og beundring  overfor selskabets initiativ og  udgiverens  energi  og  duelighed.

P.  G. Lindhardt.

Helmut Thielicke :

THEOLOGISCHE ETHIK, II Bd. Entfaltung  I.  Teil.  Tübingen  1955,  644  pp. J.  C. B. Mohr  (Paul  Siebeck).

Beklageligvis  er  det  endnu  ikke  mu­ ligt,  som  forudset  i  Omtalen  af  Bd.  I af  Helmut  Thielickes  Etik,  at  foretage nogen  endelig  Vurdering  af  det  lærde og  velovervejede  Værk.  Det  nu  foreliggende Bd. II indeholder ikke hele den »specielle  Del« af  Etikken,  men  skal efterfølges af  i  hvert Fald  endnu  et Delbind.

I  nær  Tilknytning  til  Principlæren, der  blev  meget  udførligt  fremstillet  i Bd. I, gaar Forfatteren her over til Etikkens  praktiske  Del;  men  selv  om han  behandler  de  gængse  Emner,  saa er  baade  Behandlingsmaaden, Problem­ løsningerne  og selve  Maaden  af formu­ lere  Problemerne  paa  original  og  fore­ kommer  i  flere  Henseender  frugtbar. Ligesom i det næsten samtidige Værk af Walter  Kiinneth Politik  zwischen  Dä­ mon  und  Gotty   eine  christliche  Ethik des  Politischen bestræber  Thielicke  sig her  paa  en  Fastholden  af  genuint  paulmsk-lutherske Anskuelser.  I  den videre Udførelse  er  han  dog  stort  set  sin  egen Herre.

Den  etiske  Problematik  for  menne­ skelig Handlen viser  sig, siger Thielicke, ikke  blot  ved  at  vi  konfronteres  med Normer,  men ved Mødet med den fak­ tiske  Virkelighed.  Denne  Virkelighed, som  ethvert  Menneske  uden  videre  og uundgaaeligt befinder sig i, maa  da gøres til Genstand for en teologisk Analyse. Udgangspunktet for denne maa  bestandig  være,  at  denne  Verden befinder sig mellem Syndefald og Dom. Det  vil  sige,  at  man  ikke  i  det  teologi­ ske  Arbejde  kan  udgaa  fra  Normal­ situationer,  men  fra  Grænsesituationer. Herved  afværges  ogsaa  Faren  for  en pseudoluthersk  »Vaabenstilstand«  mel­ lem  Gud  og  Verden.  Endelig  maa  Ud­ valget  af  Situationsmodeller  foretages med  Henblik  paa,  om  de  er  paradig­ matisk  anvendelige  til  Udvikling  af  de etiske  Grundproblemer,  dvs.  de  udvæl­ ges under teologisk, og ikke f. eks. under  fænomenologisk  Aspekt.  De  teo­ logiske  etiske  Problemer,  saaledes  som de  er  fremstillede  i  Principlæren  søges tydeliggjort  ved  Eksemplifikation  paa bestemte Livsomraader. Dette er saa selve Indholdet af det foreliggende Bind. Først  behandles Forholdet mellem Jeg'et og Verden, derpaa følger en meget bred Gennemgang af de forskellige Typer af Konfliktsituationer,  hvorpaa  Thielicke gaar  over  til  at  behandle  Menneskets Forhold  til  Verden  og  Bindet  slutter med  et  stort  Afsnit  om  Kirken  under etisk  Aspekt.

Thielicke  nævner  baade  i  det  foregaaende og i dette Bind adskillige Gange  Kierkegaard.  Der  er  dog  ingen Steder Tale om mere end flygtige Berø­ ringer,  og  noget  dyberegaaende  Opgør med  de  etiske  Problmer,  som  Kierke­ gaard  rejser  i  Forfatterskabet,  er  der ikke  Tale  om  hos  Thielicke.

N.Th.

M ax Scheler:

## GESAMMELTE WERKE Bd. 5

Vom Ewigen im Menschen, 4. durchgesehene AufL,  hrsgg.  von  Maria  Scheler.  Bern  1954 488  pp.  (Francke  Verlag).

Den  samlede  Udgave  af  Max  Schelers  Værker udkommer i  et noget lang­ sommere Tempo end planlagt. Man har valgt  først  at  genudgive  hans  berømte Skrifter og vente med de hidtil utrykte Afhandlinger  o.  lign.;  men  dette  Prin­ cip kan ikke anses for ubetinget heldigt. Saa  betydningsfuldt  det  end  er,  at  de klassiske og skelsættende  Værker  fra Filosofiens  Historie,  ogsaa  den  nyeste, er  tilgængelige  i  paalidelige  Udgaver, saa vigtigt er det ogsaa at  fremme Forskningen ved Fremlæggelse af hidtil ukendte Arbejder. Schelers religions­ filosofiske Hovedværk Vom  Ewigen im  Menschen ,  der  første  Gang  udkom i  1921,  hvori  det  mest  betydningsfulde er  Postuleringen af et materielt religiøst Apriori,  er  formodentlig  saa  kendt,  at det kan anses for overflødigt her at gaa nærmere  ind  paa  det.  Udgaven  er  for­ trinligt  tilrettelagt,  langt  bedre  end  de tidligere, som Scheler selv stod for. Med Spænding maa man afvente Bd.  1, der  forhaabentlig  vil  muliggøre  en nøj­ agtig Undersøgelse af Schelers Discipel­ forhold  til  Husserl.

N . Th.

Liselotte  Richter:

## SCHÖPFERISCHER GLAUBE IM ZEITALTER DER ANGST

Wiesbaden  1954,  Hermann  Glock's  forlag.

Et  sympatisk,  og  i  denne  tid  meget aktuelt  thema  lover  Professor  Liselotte Richters  bog  at  behandle.  Men  vi  er et videnskabeligt  værk,  vi  har  foran  os; mere  om  en  andagtsbog,  og  indtrykket

straks klar over, at det ikke er allerede bogens lille format vidner nær­ forstærkes  ved  de  mange  »meditations­ tekster«,  som  takket  være  kursiv  hur­ tigt  bemærkes.

Forfatterinden finder i den »ska­ bende tro« den eneste medicin  mod aandelig destruktion i angstens tid. Gennem  henvisning  til  mystikere,  filo­ soffer og  kunstnere  vil  hun  tydeliggøre den  skabende  tros  helbredende  magt. Opgaven  er  lagt  bredt  an;  mon  den virkelig  kan  løses  paa  denne  maade,  og paa kun  182 smaa sider?  Fra begyndel­ sen til  slutningen  præsenteres læseren for  en  overvældende  mængde  navne; det er  som  om  det  ene  føder  det  andet, associationer  vækker  associationer,  dog kun  hos  den  kyndige,  thi  han  er  den eneste,  der  uden  videre  kan  forbinde en  mening  med  dem.  Kierkegaards  ud­ sagn  beraabes  hyppigt  som autoritet. Citaterne,  der fylder omtrent en trediedel  af  bogen,  har  ingen  kildehenvisnin­ ger;  de  anføres  heller  ikke  til  studium, men til at meditere over.  Der er bredde i  bogen,  der  røber  den  lærde  forfatter -   Dr.  theol.,  Dr.  phil.  og  ord.  professor i  filosofi  -   som  titelbladet  allerede  for­ tæller.

Hvad er  det  egentlig,  den  »skabende tro«?  -   og  hvilken  er »angstens  tids­ alder«?  Desværre  er  det  sidste  begreb ganske udefineret; forfattere af de anførte »meditationstekster« stammer lige  fra  det  14.  aarhundrede  og  op  til vore  dage,  og  da  det  i  bogen  under­ streges,  at  de  talte  til deres tid,  maa »angstens tidsalder« strække  sig  over hele fem aarhundreder; men derved svækkes  diagnosen  betydeligt  og  bliver til en almindelighed, næsten entydig med  selve verden, med  det  profane. Dog  ser  det  ud  til,  at  forfatterinden nærmere  tænker  paa  menneskets per­ sonlige disposition  -   eller  rettere  indis­ position;  men  dertil  kan  næppe  anven­ des  betegnelsen  »tidsalder«.

Som  helbredelsesmiddel  mod angsten Stufe erweckender  Rezeptivität  zur  höheren

anbefales  »den  skabende  tro«.  »Schöp­ ferischer  Glaube  ist  voll  erst  verwirk­ licht, wenn  wir . . . von der Staffel  der  hervorbringenden  Produktivität  originalen  Glaubenslebens  auf­ steigen« (p. 18). Saa  sympatisk  tesen end  lyder,  faar  læseren  ikke  en  fuld­ stændig klar forestilling om, hvad denne tro  egentlig  er,  endmindre  om  der  tales om  en  kristelig eller  blot  en  almen­ religiøs  størrelse.  Forfatterinden  ser  en direkte  linie  i  den  religiøse  udvikling lige  fra  førsokratikerne  over  mystikere og  filosoffer  op  til  vore  dage  (p.  22), hun  adskiller  ikke  -   uden  begrundelse, -   det  almenreligiøse  fra  det  kristelige. Saaledes stiller hun uden videre Taulers trosbegreb  paa  lige  fod  med  Böhmes, med von Baaders etc., og hun gør ingen forskel mellem f.  eks.  Luthers og Rilkes Gud; men  forskellen er her, det ses netop udfra de paagældendes tilbedelse, der  retter  sig  efter  deres  tros  genstand. Fpitetet  »schöpferisch«,  der  bruges  om troen, forbindes desuden ogsaa med andre  ord,  som:  Urgrund,  Neuwerden, Seele,  Gegenwart,  Drang,  uden at vi  er helt  klar  over  meningen;  den  nærmest beslægtede  betegnelse  er  maaske,  som det  ogsaa  i  bogen  fordres,  adjektivet »lebendig«.  Det,  forfatterinden  anbefa­ ler,  er  et  selvstændigt,  levende  trosliv.

Lykkes det hende  at  overbevise  læse­ ren? Spørgsmaalet kan kun besvares subjektivt. Den  jævne  læser  kan  vist næppe  følge  med.  Det  er  maaske  for hans  skyld,  at  alle  definitioner  og  teo­ logiske  nuancer  er  udeladt,  skønt  han -   og  det  forekommer  ganske  umotive­ ret -undertiden præsenteres for et stykke  biografi  af  den  omtalte  person, mens  han  for  de  flestes  vedkommende intet er i stand til at forbinde med dem. Den kyndige,  belæste  læser  derimod vil maaske  ikke  undgaa  at  føle sig lidt generet  af  henvisninger  til  alle  sider, og  savne  klarhed,  analysen  før  synte­ sen,  præcision  i  stedet  for  nivellering. Han maa have det indtryk, at alt dette ville  kunne  undgaas,  hvis  bogen  enten var  lagt  helt  videnskabeligt  an, eller hvis  den  havde  opgivet  de  fleste  horizontale  udsyn  og  i  stedet  fordybet  sig i en selvstændig, fri tankegang  med kun faa, men velbegrundede eksempler.

Trods  disse indvendinger er bogen et nyt  vidnesbyrd om  troens  betydning for menneskets og  verdens aandelige sundhed -  og det er netop dens tendens, der har noget værdifuldt at sige ogsaa i vor  tid.  Bogen  kan  betegnes  som  en andagtsbog  for  viderekomne,  og  det  er de  kyndige,  der  kan  have mest  udbytte af  den.

Marie Thulstrup.