Lytter vi efter? – Praktiske erfaringer og teologiske overvejelser over Grøn Kirke
Forfattere: Simon Schmidt
Tidsskrift: dttk (11-06-2019)

## LYTTER VI EFTER?

## - Praktiske erfaringer og teologiske overvejelser over Grøn Kirke

Ph.d.-stipendiat, cand.theol. Simon Schmidt

## Indledning

»Den vold, der findes i vore hjerter, som er skadet af synden, afspejles i de sygdomstegn, der er åbenbare i jorden, i luften og i  alle  livsformer.  Det  er  derfor,  at  jorden selv, bebyrdet og hærget, er blandt de mest svigtede og mishandlede af vore fattige; hun  'sukker  og  vånder  sig'  (Rom  8:22)« (pave  Frans  2015,  15).  Sådan  udtrykker pave Frans sig  i  encyklikaen  Laudato  Si' om klimaspørgsmål, som udkom i 2015. Klimaproblematikken  tager  ikke  hensyn til landegrænser, og på samme måde må vi også forsøge at lære hvad vi kan fra andre  kirkesamfund,  når  vi  teologisk  skal forsøge at forholde os til denne problematik. Ifølge pave Frans' tankegang påvirker synd  ikke  blot  forholdet  mellem  Gud  og det enkelte menneske, men afspejler sig i hele skaberværket. Imidlertid er synd nu engang ikke altbestemmende for menneskets forhold til Gud, og synd er mulig at kæmpe imod.

Hvordan og hvorledes det kan gribes an er et stort spørgsmål. Men et konkret eksempel er dét arbejde som udfolder sig med initiativet »Grøn Kirke«. Dette arbej- de  opstod  under  Danske  Kirkers  Råd  og arbejder økumenisk for »med et kirkeligt og teologisk udgangspunkt at inspirere og motivere individer, menigheder, kirker og kirkelige organisationer til at tage et medansvar for de klima- og miljøudfordringer verden står overfor.« - se www.gronkirke. dk Jeg  var  i  et  par  år  formand  for  vores lokale Grøn Kirke udvalg i Apostelkirken på Vesterbro i København, og jeg er i den egenskab blevet bedt om at sige lidt om vores arbejde og de overvejelser, som fulgte med. Hvordan Grøn Kirke forplantede sig og voksede både praktisk og teologisk i en menighed i København. De overvejelser, jeg her giver udtryk for, er dermed kun på egne vegne, og jeg repræsenterer hverken Grøn Kirke som helhed eller vores gruppe i Apostelkirken.

Kirkens  praksis  former  de  teologiske overvejelser.  Derfor  vil  jeg  her  begynde med at beskrive de praktiske tiltag, som vi i vores Grøn Kirke gruppe gjorde. Først derefter vil jeg sige lidt om de teologiske overvejelser,  som  sprang  ud  af  vores  arbejde,  og  afslutningsvis  vil  jeg  forholde mig til kritiske spørgsmål til hele projektet.

## Praktiske erfaringer

Verden er ikke på vej »to hell in a handbasket« (til helvede i en håndtaske), som  vendingen  lyder  på  engelsk.  Det bekendes hver søndag i kirken, at Kristus er »på tredje dag opstanden fra de døde«. I en tid med mange alarmklokker i forhold til verdens  tilstand var det for vores arbejde  vigtigt  at  tage  udgangspunkt  i en  taknemmelighed over  at  være  en  del af Guds skabning, og over at Gud holder skabningen i sin hånd. Denne grundindstilling forsøgte vi fra begyndelsen at lade være styrende for vores arbejde. Det modsatte af synd er ikke dyd, men taknemmelighed, som det siges.

I  perioden, hvor jeg var formand, bestod  Grøn  Kirke  gruppen  af  fem  til  syv personer. Unge og gamle i skøn forening. En af kirkens præster havde en fast plads i gruppen. Konkret holdt vi fire ordinære møder om året. Hvert møde var af cirka to timers varighed, og vi begyndte altid med en halv times diskussion af den bog, som vi  læste  det  år.  Dette  medvirkede  til  at fastholde de større perspektiver og få løftet blikket, så vores arbejde ikke blot kom til at handle om praktiske gøremål. 1  Eller, sagt  på  en  anden  måde,  at  vi  fastholdt, hvordan selv de mest mondæne praktiske klimamæssige  tiltag  også  har  teologiske perspektiver. 2

## Årshjul

Fire eger holdt vores årshjul sammen. Fire aktiviteter, som skiftevis udgjorde hovedtemaet for vore ordinære møder.

1. For det første skabelsesgudstjenesten  i  efteråret.  I  en  kirke  i  byen  kan »høstgudstjeneste« blive et komisk fænomen,  da  desværre  de  færreste  forbinder noget med at høsten er kørt i lade og så videre. I stedet for at holde en høstgudstjeneste var vi i Grøn Kirke udvalget med til at arrangere en skabelsesgudstjeneste. Denne gudstjeneste lå i »skabelsestiden«, som strækker sig fra den 1. september til den 4. oktober. Det er en periode, som Kirkernes Verdensråd har defineret, og som forener katolske, ortodokse og protestantiske  kristne  i  bøn  for  skabningen.  Som nævnt er Grøn Kirke i sit udgangspunkt et økumenisk projekt, og placeringen af skabelsesgudstjenesten  i  denne  periode  var med til at fremhæve dette aspekt.

Endvidere førte det til liturgiske overvejelser. Når man ikke tidligere har prøvet  at  planlægge  en  gudstjeneste,  så  er der virkelig meget at tage fat på. Som udgangspunkt fastholdt vi højmessens form, men udskiftede bønner og så videre. En række tiltag med pyntning af alteret og så videre fandt også sted. Det var som oftest en eller flere af gruppens medlemmer som holdt  prædikenen  pågældende  søndag. Ikke fordi det ændrer meget for klimaet, at man holder en sådan gudstjeneste, men det gjorde resten af menigheden bevidst om hvordan det, at menigheden er med i Grøn Kirke ikke blot handler om praktiske tiltag, men griber ind også i liturgien og vores selvforståelse som menighed.

I  Folkekirken  hører  man  ofte  ros  af den unikke danske kirkelige model, hvor vi har »udliciteret« spørgsmål om mission og diakoni til  eksterne  missions-  og  diakoniorganisationer. Det har muligvis den konsekvens, at gudstjenesten bliver mere upolitisk og færre kan føle sig stødt, hvilket nogle vil betegne som en fordel. Dog har  det  samtidigt  den  ulempe,  at  kirken bliver ganske kropsløs. Hvilket man netop ofte hører som en kritik af gudstjenesten; den har ingen »krop«, og det handler kun om  hovedet.  Jamen  naturligvis  må  det blive sådan, når alt, hvad der giver kirken »krop«, er blevet fjernet fra kirkens hverdag  og  gudstjenestens  praksis.  Og  hvorfor nu dette pludselige udfald? Jo, sagen er den, at Grøn Kirke kan være med til at modvirke denne tendens mod en kropsløs kirke.  Med  skabelsesgudstjenesten  forbindes netop en meget konkret praksis og fejringen af gudstjenesten. Der er på Grøn Kirkes hjemmeside en række resurser for hvordan dette liturgiske arbejde kan gribes an.

2. For at blive Grøn Kirke skal man opfylde 25 ud af 48 punkter på en tjekliste. Der er ingen som holder øje med om man snyder, men her er tale om en liste til at hjælpe den enkelte menighed på vej. Som et andet eger i vores årshjul mødtes vi og gennemgik denne liste med henblik på at se, om vi som menighed endnu levede op til mindst 25 punkter. Det handler om alt fra kirkekaffe til gudstjenestefejring.
3.  Hvert  år  i  marts  måned  afholdes Earth Hour. Det er er en global klimakampagne,  hvor  millioner  af  mennesker  og tusinder af byer over hele kloden slukker lyset i en time som en symbolsk handling mod  klimaforandringerne.  Her  medvirkede  menigheden  med  et  arrangement med musik i et mørkelagt kirkerum. Vores  tredje  møde  i  årshjulet  handlede  om at arrangere dette. Det vigtige ord her er

naturligvis »symbolsk handling«. Det gør ikke  fra  eller  til  at  slukke  lyset  en  time. Men symboler  og  ritualer  betyder  noget og  er  med  til  forme  mennesker.  Ved  at lukke  kirkerummet  op  på  denne  måde kan man invitere mennesker ind i en kontekst,  som  giver  et  sprog,  som  ellers  er fremmed  for  mange,  som  arbejder  med klimaspørgsmål.

4.  Vores  fjerde  møde  i  løbet  af  året handlede  som  oftest  om  at  samle  op  og knytte de løse ender. Sådan at planlægge et  møde  uden  nogen  dagsorden  på  forhånd viste sig meget fint. Her var plads til nye tiltag, som at arrangere et loppemarked.

## Teologiske overvejelser

Denne  praksis  leder  til  teoretiske  overvejelser  over,  hvad  vi  har  beskæftiget  os med  i  vores  Grøn  Kirke  gruppe,  hvilket jeg  her  forsøger  at  samle  under  et  par overskrifter.

## Asketiske idealer

I de bibelske skrifter og den kristne tradition findes (mindst) to idealer for det gode gudvelbehagelige liv. På den ende side at dø  mæt  af  dage  omgivet  af  »goats  and grandchildren« (geder og børnebørn som et  symbol  på  skabningens  gode  gaver). Dette ideal finder vi måske klarest udtrykt i  patriarkhistorierne  i  Det  Gamle  Testamente, men idealet er også at finde i Det Nye  Testamente,  for  eksempel  i  hustavlerne i  Kolossenserbrevets tredje kapitel. På den anden side møder vi også et helt andet ideal, ifølge hvilket det gudvelbehagelige liv er at følge Kristus og dø i kærlighed til Gud. Mest tydeligt kommer dette til udtryk i beskrivelsen af Kristi liv i Det Nye Testamente, men også både i martyrberetninger  og  i  profetberetninger  i  Det Gamle Testamente kommer dette ideal til udtryk. De to idealer er svært forenelige og står derfor i en naturlig spænding.

I kirken må det handle om at lade denne spænding stå. Imidlertid er vores lutherske kirke led i en lang historisk tradition, hvor denne spænding ikke længere bliver opretholdt.  Alt  for  kort  fortalt  blev  først kristendommen  accepteret  og  siden  officiel  religion  i  Romerriget.  Derved  blev idealet  om  martyriet  nedtonet,  om  end måske delvis  opretholdt  i  de  monastiske bevægelser.  Men  inden  for  protestantismen  mistede  disse  institutioner  hurtigt deres betydning, hvilket har gjort, at denne  spænding  mellem  de  to  idealer  ikke længere er opretholdt.

Måske ikke direkte i Luthers skrifter, men i  meget  af  den  senere  lutherske  historie blev  det  at  leve  en  kristen  tilværelse  ligestillet med at leve som en god borger i samfundet. I et kristent middelaldersamfund som Luthers, hvor det ikke var tilladt at tage renter, og hvor cirka en tredjedel af alle årets dage var helligdage, kunne man måske med en vis ret opretholde en forestilling om, at den gode samfundsborger også blev øvet ind i en kristen tilværelse. Men med et sekulariseret samfund, hvor en  øget  vækst  for  vækstens  skyld  bliver et mål i sig selv, kan det naturligvis ikke længere siges, at det at være en god samfundsborger er at leve ind i en kristen tilværelse.

Der er brug for at genfinde den spænding mellem de to idealer for det gudvelbehagelige liv, som vi ser i de bibelske skrifter.

At  opretholde  den  bibelske  spænding, som  giver  taknemmeligheden  to  former for  udtryk:  Både  i  at  omfavne  og  tage imod  skaberværkets  gaver.  Men  samtidig  også  den  form  for  taknemmelighed, som viser sig gennem en kritik af verdens maskespil.  Ud  over  martyriet  har  dette gennem  kirkens  historie  fundet  udtryk gennem  asketisk  praksis.  Hvor  kristne gennem kirkens historie har været bevidste om, at mennesker er nogle skrøbelige størrelser, som nemt kommer til at tilbede skabningen i stedet  for  at  tilbede  skaberen. Derfor har kristne af og til afstået fra at  nyde  nogle  i  sig  selv  gode  ting.  Grøn kirke kan bidrage til at minde kirken om denne praksis. Netop den asketiske livsførelse var hvad der ledte Frans af Assisi til den  taknemmelighed,  som  efter  sigende fik ham til at prædike for fuglene.

Grøn Kirke kan være med til at opretholde den her skitserede spænding, og fastholde  nogle  af  de  sider  af  kristendommen, som  protestantismen  ofte  er  kommet  til at nedtone. Grøn kirke har overraskende lange historiske perspektiver!

## Klimaproblematikker centrale i kristendommen

Samtidig kan ufrivillig fattigdom forkrøble mennesker. Vi kan i kirken være stolte over, hvordan det altid har stået centralt i kirken at bekæmpe fattigdom. Selv dén, som  aldrig  sætter  sine  ben  i  kirken,  vil have en fornemmelse af, at det der med at give til de fattige, det er vist noget de kristne går en del op i (om ikke andet så i ord). Klimaproblemer fører til dårlig høst og så videre og dermed til fattigdom. På grund af kirkens forståelse af vigtigheden af at bekæmpe fattigdom må også klimaspørgsmål stå centralt i kirkens arbejde.

I  det  hele  taget  fører  arbejdet  med Grøn Kirke  til,  at  man  får  et  kritisk  blik på  et  økonomisk  paradigme,  som  taler om vækst som en værdi i sig selv. Denne væksttankegang  er  ofte  associeret  med et  blik  på  verden,  ifølge  hvilket  skaberværket  ses  som  et  redskab  eller  blot  er at  forstå  som en scene, hvor menneskets historie udspiller sig. Men ved at arbejde med Grøn Kirke får man en fornemmelse af  et  andet  blik  på  verden  og  forstår,  at vi  selv  »bare«  er  en  del  af  skaberværket. Som  teologen  Ole  Jensen  humoristisk formulerer det: »Hvis tanken med naturforekomsterne alene var, at de skal tjene os som ressourcer, må det da siges at være en temmelig kluntet skaber, der har skabt egetræer i stedet for straks at skabe bræddestakke« (Jensen 2012, 79).

Ikke  blot  i  forhold  til  spørgsmål  om fattigdom  står  tankerne  hos  Grøn  Kirke centralt  i  kristen  teologi.  Når  man  går  i gang med arbejdet, og ellers har de teologiske briller på, bliver det klart, at der er en række områder, hvor ideerne fra Grøn Kirke allerede ligger i de bibelske skrifter og i kirkens lange tradition. Det handler ikke  om  at  presse  det  ind  i  den  bibelske skrift, men det handler om at lære at lytte til,  hvordan  de  spørgsmål,  som  arbejdet med Grøn Kirke rejser, står centralt i den bibelske tekst.

Bekæmpelsen  af  fattigdom  er  et  eksempel; et andet kunne være hvordan der i  Det  Gamle Testamente tales om jorden og  hvordan  det  omtales,  at  jorden  udpines. Der er et sammenfald mellem hvordan Israelitterne ikke følger Gud, og hvor- dan der tales om, at »jorden var udpint«. Den slags læser man let hen over, fordi det ikke  er  en  tematik,  som  man  er  vant  til lytte efter i teksten. 3

Sådan kan der peges på en række forhold,  hvor  vi  i  vores  arbejde  med  Grøn Kirke lærte at være mere lydhøre over for, hvordan klimaspørgsmål allerede på forskellig vis er adresserede i kirkens skrifter og kirkens tradition. Muligheden foreligger  naturligvis,  som  med  al  fortolkning, at vi har læst noget ind i teksten, som slet ikke står der. Den slags kritisk tankegang leder  mig  videre  til  de  skeptiske  spørgsmål, som man kan stille til ovenstående.

## Kritiske spørgsmål

Indledningsvis  kunne  man  med  god  ret spørge,  hvorfor  jeg  ikke  har  skrevet  om, hvordan  Luther  angiveligt  skulle  have sagt, at hvis jorden går under i morgen, så ville han plante et æbletræ? Eller man kan spørge, hvorfor jeg ikke mere indgående har  behandlet  spørgsmålet  om,  hvordan man skal forstå vendingen om at mennesket er sat til at »varetage« i stedet for at herske over jorden (1 Mos 1,27-28). Det er der dog sagt så meget om andre steder, at de to emner vil jeg undlade at gå ind på her. Men tre, og sikkert flere, alvorligere spørgsmål står tilbage.

1.  Er  Grøn  Kirke  et  projekt,  som  kun baserer  sig  på  første  trosartikel;  på  tanken om Gud Fader som jordens skaber? I arbejdet med Grøn Kirke blev vi klar over, at  kristologien  har  en  central  rolle  i  forhold til disse spørgsmål. Dette blev særligt klart da vi læste James Jones' Jesus and the Earth (Jones, 2003). Ligeledes kan der ud fra en teologi med udgangspunkt i læren om Helligånden gives nuancerede bud på arbejdet med klima og kirke; for eksempel med Mark I. Wallaces´s Fragments of the Spirit:  Nature,  Violence,  and  the  Renewal of Creation (Wallace 2002).

2.  Den  svenske  teolog  Jayne  Svenungsson  har  anført,  at  en  identifikation mellem skaberværket og mennesket, som vi ser i den nye såkaldte antropocæne filosofi, kan have den effekt, at mennesker fraskriver sig ansvaret (Svenungsson 2018). At  det  leder  til  en  form  for  fatalisme,  hvor  det  ignoreres,  at  mennesket kan gøre en forskel. Her kan en nuanceret kristen  teologi,  som  formår  samtidig  at fastholde både menneskets identifikation med og anderledeshed fra resten af skaberværket, være en hjælp i klimaarbejdet.
3. Men er det ikke bare at følge efter hvad »verden« gør? For nu at vende tilbage til artiklens overskrift. Nu foregår der jo en del i verden, som faktisk er ganske godt,  og  hvor  kirken  ikke  nødvendigvis skal være anderledes. Og er det ikke ofte sådan i de bibelske historier, at det netop er eksterne stemmer, som minder kirken om, hvad der er den rette vej? At det er de, som ikke hører til blandt israelitter og farisærer, som Gud lader pege på, hvad der er  det  centrale  i  evangeliet?  Jeg  deltog som  repræsentant  for  vores  Grøn  Kirke gruppe  på  et  klima  NGO-møde  i  Hvalsø uden for Roskilde. Her mødte jeg stor imødekommenhed,  og  hørte  fra  flere,  hvordan der netop er brug for kirkens sprog, som kan italesætte disse spørgsmål på en måde, som rækker ud over en økonomisk og materiel logik. Kirken har i mange årtier ikke været sig sit ansvar bevidst og ikke ytret sig i disse spørgsmål, og derfor har

der i mangel af bedre sine steder inden for klimabevægelsen udviklet sig en form for spirituel naturlære. Men også her længes verden efter at høre kirkens budskab.

## Noter

- 1 Vi  læste  Ole  Jensens På  kant  med  klodens klima og  James  Jones' Jesus  and  the  Earth . Mest  tankevækkende  var  dog  vores  læsning af Laudato Si' .  Endvidere  kan  anbefales  Leo G. Perdues Wisdom &amp; Creation . Se bibliografi for oplysninger om de nævnte værker.
- 2 Nogle menighedsråd har angiveligt også den praksis med en samtale eller studiekreds før møderne. Alle menighedsråd burde have den praksis.
- 3 Se  Davis,  Ellen  F.  2009. Scripture,  Culture, and  Agriculture:  An  Agrarian  Reading  of  the Bible. New York: Cambridge University Press.

## Bibliografi

Davis,  Ellen  F.  2009. Scripture,  Culture, and Agriculture. An Agrarian Reading of the Bible . New York: Cambridge University Press.

Jensen,  Ole.  2012. På  kant  med  klodens klima. Om behovet for et ændret natursyn . København: Forlaget Anis.

Jones, James. 2003. Jesus and the Earth . London: SPCK.

Pave Frans. 2015. Laudato Si' - Lovet være du . Oversat af Michael Alring. København: Ansgarstiftelsens Forlag.

Perdue, Leo G. 2009. Wisdom &amp; Creation. The Theology of Wisdom Literature. Oregon: Wipf &amp; Stock.

Svenungsson, Jayne. 2018. »Interdependence  and  the  Biblical  Legacy  of Anthropocentrism  in  Advance  -  On Human  Destructiveness  and  Human Responsibility«. Eco-etica 7: 35-47.

Wallace,  Mark  I.  2002. Fragments of the Spirit:  Nature,  Violence,  and  the  Renewal of Creation. Pennsylvania: Trinity Press International.

## Forfatter

Simon Schmidt Lunds Universitet Helgonavägen 3 22362 Lund, Sverige simon.pedersen\_schmidt@ctr.lu.se