Hvis vi måler det gode liv kan vi handle på det
Forfattere: Hjalte Meilvang
Tidsskrift: politik (2017-10-02)

## Hvis  vi  måler  det  gode  liv  kan  vi handle på det

Ian Bache og Louise Reardon

The Politics  and  Policy  of  Wellbeing  -  Understanding  the  Rise  and  Significance  of  a New Agenda

Edward Elgar Publishing, Cheltenham, UK 186 sider, 819,04 kroner

Anmeldt af Hjalte Meilvang, ph.d.-studerende ved Institut for Statskundskab, Københavns Universitet

Danskerne er kendt som verdens lykkeligste folk. I 2009 fik vi derfor besøg af Oprah Winfrey, og i 2016 blev 'hygge' genstand for en række bøger, der udforskede, hvorfor livet er så godt i Danmark. Dansk livskvalitet er på mode. Men udover at være et kulturelt fænomen bliver lykke, tilfredshed og livkvalitet i stigende grad betragtet som politiske målsætninger. For er det ikke det, politikerne dybeste set bør sikre borgerne: muligheden for at leve et godt liv? Er det ultimative politiske succeskriterium ikke snarere, at borgerne er lykkelige, end at BNP vokser?

Sådanne spørgsmål er i stigende grad på dagsordenen hos internationale organisationer og i en række af vores nabolande. Det er denne 'wellbeing agenda' som Ian Bache og Louise Reardon via et dokumentstudie og interviews med diverse interessenter udforsker i borgen The Politics and Policy of Wellbeing . De stiller grundlæggende to spørgsmål: 1) hvorfor er wellbeing kommer på dagsordenen netop i disse år, og 2) og hvilken politisk betydning har det? (s. 4)?

Det teoretiske udgangspunkt er John Kingdons teori om dagsordensfastsættelse,  hvor  bestemte  ideer  kommer  på  dagsordenen,  når  de  tre  strømme  af policies (de konkrete politikker,  løsninger  og  handlemuligheder), politics (det  strategiske  politiske spil om den offentlige mening, politiske magtbalance etc.) og problems (kriser eller opsigtsvækkende tendenser og begivenheder) flyder sammen på en for ideen gunstig måde.  Policy  entreprenører,  der  ønsker  at  fremme  bestemte  løsninger,  forsøger  at  koble strømmene ved at udnytte 'policy vinduer', der f.eks. kan opstå, når et regeringsskifte giver  muligheder  for  at  implementere  løsningen  (et  vindue  i policy strømmen) eller et problem skriger på en løsning (et vindue i problem strømmen).

## Vi har været her før: To bølger af wellbeing

Bache og Reardon betragter det nutidige fokus på wellbeing som en 'anden bølge', der følger  efter  tidligere  forsøg  på  at  forstå  samfundsudviklingen  i  bredere  termer  end  de økonomiske.  Den  første  bølge  begyndte  i  1960'erne  med  Robert  Kennedys  kritik  af BNP for at måle alt 'except that which makes life worthwhile ' .  Med  dette  udgangspunkt  advokerede  den  såkaldte Social  Indicators -bevægelse  for  bredere  målinger  af samfundsmæssig  succes,  der  inkluderede  bl.a.  uddannelse,  bolig  og  sociale  forhold. Denne første bølge løb imidlertid tør for energi midt i 70'erne, da økonomisk krise medførte fornyet opmærksomhed på klassiske politiske emner som beskæftigelse og vækst. Derudover blev indikatorerne, der kunne opfattes som et venstreorienteret projekt, også sat  under  pres  af  ideologiske  forandringer  på  regeringsplan  med  Ronald  Reagan i  det Det Hvide Hus og Margarat Thatcher på Downing Street.

Anden bølge tog ligeledes udgangspunkt i begrænsninger i BNP men tilføjede desuden bekymringer over miljø og 'selvoplevet livskvalitet'. Fra 1970'erne miljøbevægelse over Brundtland-rapporten i 1987 til FN's 'Earth Summit' i Rio de Janeiro i 1992 blev kvaliteten af det miljø, vi lever i, gradvist accepteret som en nødvendig faktor i definitionen af et gode liv. Og med bl.a. Richard Easterlin's studier af den manglede korrelation mellem et lands BNP og borgerens selvrapporterede lykke ('Easterlin paradokset')  i  1970'erne  samt  1990'erne  'positive  psykologi'  kom  nødvendigheden  af  at spørge folk, hvordan de selv vurderer deres liv, gradvis på dagsordenen. Finanskrisen og en gryende international klimagenda åbnede et policyvindue for den anden bølge, der for alvor brød igennem med den såkaldte Stiglitz-kommission i 2008-2009, der på opdrag af den franske præsident Sarkozy udforskede BNP's begrænsninger med fokus på livskvalitet og bæredygtighed. Særligt OECD har siden båret faklen videre med sit Better  Life projekt,  der  har  medført talrige casestudier og internationale sammenlignelige livskvalitetsdata samt inspireret mange nationale projekter.

## Den anden bølge i detaljer: Storbritannien og EU

Den anden bølge udforskes nærmere i to cases: Storbritannien og EU. I Storbritannien observerer forfatterne et skift i politics -strømmen, da David Camerons koalitionsregering tiltræder i 2010, og premierministeren støtter op om det nationale statistikkontors initiativ Measuring National Well-being . I policystrømmen er fokus på wellbeing blevet båret frem af en række akademikere, der arbejder i grænselandet mellem forskning og  politikformulering  -  ofte  i  tæt  samarbejde  med  udenlandske  kollegaer. Problem -strømmen har siden 1990'erne været karakteriseret af klimabevidsthed, mens lykkeforskeren Richard Layard i midt 00'erne bruger Tony Blairs ønske om evidensbaseret politik til at præsentere en 'bussiness case' for intensive kognitive terapiforløb i det britiske sundhedsvæsen som en omkostningseffektiv måde at øge livskvalitet.

I politics -strømmen har EU siden Maastricht-traktaten søgt at være en internationalt førende aktør på sociale og klimamæssige spørgsmål. I 2007 afholdt man en kon- ference under sloganet Beyond GDP ,  der  to  år  efter  blev  til  en  officiel  udmelding  fra Kommissionen under det mindre udfordrende GDP and Beyond . Policy -strømmen har især været karakteriset af søgen efter en ny 'vækstmodel', hvor særligt miljømæssige forhold har været centrale, mens subjektiv livskvalitet først kom på dagsordenen relativt sent  under  indflydelse  fra  OECD. Problem -strømmen  handlede  som  i  Storbritannien oprindeligt meget om miljø og klima, men store problemer i mange medlemslande efter finanskrisen har sat også sociale forhold på dagsordenen.

## Livskvalitetspolitik i Storbritannien

Men hvilken - om nogen - betydning har måling af livkvalitet faktisk fået? Ser vi faktisk en ændring i den førte politik og de valgte løsninger på samfundsmæssige problemer?  Dette spørgsmål undersøges primært i Storbritannien. For at svare på det inddrager  forfatterne  Peter  Halls  klassiske  tanker  om  'social  læring  og  paradigmer'  (Hall 1993) for at disaggregere policy-begrebet. Paradigmeskift er karakteriseret ved såkaldte tredje  ordens  ændringer,  hvor  grundlæggende  samfundsmæssige  prioriteter  forandres. Andenordens ændringer er udskiftning af instrumenterne til at nå disse mål, mens førsteordens ændringer er kalibreringer af den måde, givne instrumenter fungerer på. De fleste konsekvenser af livskvalitetsdagsordenen er 'førsteordens', hvor allerede anvendte  politikker  tilpasses,  f.eks.  ved  at  tilføje  livskvalitetshensyn  til  politikevaluering  (s. 109-11). Det britiske sundhedsvæsens omfavnelse af kognitiv terapi ses derimod som en andenordens ændring, idet folks mentale velvære ikke tidligere har været på dagsordenen. Bache og Reardon finder ingen tegn på ændringer af samfundets grundlæggende prioriteter: 'quality of life only resonated when it was considered to be a useful device for achieving economic growth' (s. 120).  Få betydende aktører har for alvor været interesseret i at komme udover BNP. Med et total fravær af tredjeordensændringer, ser det altså ikke ud til, at den nye dagsorden har medført grundlæggende forandringer.

Overordnet finder forfatteren derfor, at selvom der er en voksende konsensus mellem internationale organisationer, forskere og nationale statistikbureauer om, hvordan livskvalitet skal måles, er det stadig ret uafklaret, hvordan (og om)  livskvalitetsmålinger skal inkluderes i praktisk politikudførelse. En eventuelt 'tredje bølge', hvor befolkningens livskvalitet bliver accepteret som et generelt succeskriterium på linje med BNP er derfor ikke lige om hjørnet. Som den anerkendte BNP-ekspert Diane Coyle for nyligt skrev i et arbejdspapir, så vil skift i samfundsmæssigt væsentlig statistik forventeligt ske drypvis (Coyle 2016). Bache og Reardon slutter tilsvarende af med at konkludere, at yderligere forandringer skal komme gennem 'gradual accumulation of knowledge and experience relating to the well-being policy relationship' (s. 159).

## Vurdering af deres argument/resultater

Bogen  skal  særligt  læses  for  den  velformidlede  og  grundige  empiriske  afdækning  af fremkomsten af livskvalitet som politisk målsætning. Teori skal simplificere virkelighe- den, så den kan undersøges, og en kombination af Halls og Kingdons teorier fremstår som en velvalgt ramme for denne afdækning. Denne forfatter er hverken politisk økonom eller ekspert i offentlig politik, men konklusioner om, at Kingdon gav for lidt opmærksomhed til transnationale aspekter ved mødet mellem de tre strømme, og at Hall mangler at se muligheder for inkrementelle paradigmeskift, virker ikke som banebrydende  teoretiske  bidrag-  hvad  forfatterne  da  heller  ikke  påstår:  det  er  den  empiriske undersøgelse, der er i højsædet. I den optik kan det relative fravær af opmærksomhed på, at de faktisk undersøger en 'målingsagenda', undre.

Forfatterne tager udgangspunkt i, at det er 'politics and not economic that will ultimately determine the destiny of this agenda' (s. 3), hvorfor analysen skrider frem som en afdækning af forskydninger i de tre strømme. På det empiriske plan ignoreres det ikke, at meget af det, der foregår, handler om udviklingen af nye måder at måle livskvalitet,  men  det  teoretiske  fokus  på  politiske  variable  ('Politics…  will  determine'  i citatet ovenfor) bevirker, at behandlingen af tekniske og videnskabelige udviklinger til tider behandles stedmoderligt. Debatter om, hvordan et multidimensionalt begreb som livskvalitet skal indfanges i målingen - via aggregering til et overordnet indeks eller ved at afrapportere separate indikatorer - bliver f.eks. nævnt som en del af policy-strømmen, men fokus på dagsordenssættelse og beslutningstagning bevirker, at det ikke sker systematisk. Litteraturen om betydningen af at sætte tal på noget, der de seneste årtier er vokset frem indenfor bl.a. videnskabssociologi og evalueringsstudier, kunne have været inddraget  i  højere  grad  (f.eks.  Dahler-Larsen  2011;  Desrosières  1998;  Espeland  &amp; Stevens 2008).

Betydningen af livskvalitet som politisk målsætning bliver primært undersøgt som et spørgsmål om, hvorvidt livskvalitetsmålinger faktisk anvendes i praksis, og man savner et lidt bredere perspektiv på betydning. Hvad er f.eks. de demokratiske implikationer  af,  at  folks  tilfredshed  bliver  et  politiskevalueringskriterium?  Som  en  af  thegrand-old-men i skandinavisk velfærdsforskning Robert Erikson har skrevet:

'People's  opinions  and  preferences  should  influence  societal  planning through their activities as citizens in the democratic political process, not through survey questions and opinion polls.' (Erikson 1993, 78)

Den britiske sociolog Will Davies ser tilsvarende 'Det Gode Liv' som et spørgsmål med mange svar, der ikke bør pakkes ned i et tals enkle konklusioner, hvor borgerne risikerer at blive mere objekter end subjekter for politik (Davies 2012). I en dansk optik har Gitte Meyer kritiseret  den  besnærende  logik  i  at  måle  nye  ting  (livskvalitet,  miljø  etc.)  for derved at øge deres betydning i forhold til økonomiske prioriteter - en udvikling hun ikke ser som udtryk for større rumlighed og bredde i samfundsmæssige prioriteter, men som,  at  en  indsnævrende  (tællende)  logik  bredes  ud  til  stadig  nye  områder  (Meyer 2016). Som en udforskning af livskvalitetsdagsordenes opståen er Bache og Reardons bog et glimrende sted at starte - men for dens potentielle betydning skal man kigge bredere.

## Litteratur

- Coyle,  D.  (2016).  'The  Political  Economy  of  National  Statistics'.  The  University  of Manchester, Economics Discussion Paper Series, pp. 1-27.
- Dahler-Larsen, P. (2011). The Evaluation Society . Stanford: Stanford University Press,
- Davies, W. (2012). The Emerging Neocommunitarianism. The Political Quarterly , vol. 83(4), pp. 767-776.
- Desrosières, A. (1998). The politics of large numbers: a history of statistical reasoning . Cambridge, MA: Harvard University Press.
- Erikson, R. (1993). Descriptions of Inequality: The Swedish Approach to Welfare Research. In: M. C. Nussbaum &amp; A. Sen (red.). The Quality of Life . Oxford: Clarendon Press, pp. 67-83.
- Espeland,  W.N.  and  Stevens,  M.L.  (2008).  A  Sociology  of  Quantification. European Journal of Sociology , vol. 49(3), pp. 401-435.
- Hall, P.A. (1993). Policy Paradigms, Social Learning, and the State: The Case of Economic Policymaking in Britain. Comparative Politics, vol. 25(3), pp. 275-296.
- Meyer,  G.  (2016). Lykkens  kontrollanter .  København:  Jurist-  og  Økonomforbundets Forlag.