Teorier om fred og harmoni: viden, magt og kontroversen om Kinas opstigning
Forfattere: Peter Marcus Kristensen, Ras Tind Nielsen
Tidsskrift: politik (2014-05-11)

## Teorier om Fred og Harmoni

## Viden, Magt og Kontroversen om Kinas opstigning

## Peter Marcus Kristensen

Ph.d.-studerende, Institut for Statskundskab, Københavns Universitet (KU)

## Ras Tind Nielsen

Assisterende forsker, NIAS - Nordisk Institut for Asienstudier, Københavns Universitet (KU)

Er kinesisk videnskab topstyret, subjektiv og begrænset af statsapparatet? Lever kinesisk International  Politik-teori  afsondret  fra  resten  af  verdens  objektive teoriudvikling  og  -diskussion? Peter Marcus Kristensen og Ras Tind viser, at kinesisk international politisk teori om 'fredelig opstigning' er opstået i en skarp dialog med amerikansk  magttransitionsteori.  Desuden,  at  den  er blevet til i et ofte uigennemskueligt samspil mellem universiteter, tænketanke og politikere i Kina. Artiklen viser, at skellene subjektiv/objektiv og videnskab/politik skygger for en fuld forståelse af Kinas forsøg på at etablere sig på den akademiske verdensscene.

Det store spørgsmål i forskningen om Kinas rolle i international politik (IP) er, om Kinas opstigning vil være fredelig eller ej, om Kina er en 'status quo' eller 'revisionistisk' magt (Cheung 2008; Feng 2009; Johnston 2003, 2013;  Kastner  and  Saunders  2012;  Zhang  and  Buzan 2010). Spørgsmålet om 'Kinatruslen' har udviklet sig til en politisk  og  videnskabelig  kontrovers  langs  teoretiske (Beckley  2011;  Callahan  2008;  Ikenberry  2008;  Layne 2012; Legro 2007; Mearsheimer 2006) og ikke mindst nationale skel. Kontroversen har aff  ødt teoretiske debatter internt i både USA og Kina - dog er størstedelen af argumenterne om 'Kinatruslen' blevet fremført af amerikanske forskere  og  politikere  (eksempelvis  Gertz  2000; Gries 1999; Roy 1996; Schaff  er 2002; og et kritisk overblik i Pan 2004), mens kinesiske forskere og politikere har fremført alternative udenrigspolitiske begreber og teorier såsom  'Fredelig  Opstigning',  'Den  Kinesiske  Skole'  og 'Harmonisk Verden' for at imødegå trusselsbilledet (Hu 2005; Qin 2007, 2012; Ren 2008; Yu 2008; Yue 2008).

Denne artikel analyserer den kinesiske moddiskurs, hvordan den er opstået og har udviklet sig over tid. Vi fokuserer  særligt  på,  hvordan  viden  produceres  i  grænsefl  aden  mellem  videnskab  og  politik,  både  nationalt  i Kina og internationalt i relation til den amerikanske debat. Det er altså vidensproduktionen om Kinas opstigning, der er vores case her. Analysen søger ikke at besvare, om Kinas opstigning bliver fredelig eller ej, men opererer på et videnskabssociologisk meta-niveau, der søger at forstå samspillet  mellem  de  sociale,  politiske  og  intellektuelle betingelser  for  vidensproduktionen  -  snarere  end  dens sandhedsværdi. Vi skriver  os  primært  ind  i  litteraturen om IP-disciplinens  sociologi,  særligt  debatten  om  dens amerikansk/vestlige bias og muligheden for ikke-vestlig IP-teori  (Bilgin  2008;  D'Aoust  2012;  Hoff  mann  1977; International Political Sociology Forum 2009; Shilliam 2010;  Tickner  og  Wæver  2009;  Tickner  2003;  Wæver 1998), snarere end litteraturen om Kinas opstigning som sådan.

Det  antages  ofte,  at  Kinas  autoritære  styreform, (selv)-censur og politisk kontrol over forskningsverdenen gør, at landets samfundsvidenskabelige forskning reelt reduceres til et udtryk for Kommunistpartiets præferencer. Når kinesiske forskere teoretiserer Kinas fredelige opstigning læses det som politisk propaganda. Vi argumenterer imod den konventionelle 'politikken determinerer videnskaben'-læsning af forholdet mellem politik og videnskab, ikke fordi politik aldrig påvirker forskningen, men fordi ideen om to separate sfærer - 'ren videnskab' og 'beskidt politik' - er vanskelig at opretholde. I overensstemmelse med nyere videnssociologiske teorier er vores argument, at politik og videnskab indgår i en række produktive relationer, hvor ideer hverken udvikles i den ene eller anden sfære, men i et 'tredje rum' mellem de to.

## Analysen af Videnspolitiske Kontroverser

Vidensproduktionen i Kina er påvirket af den sociopolitiske kontekst og skellet mellem viden og politik er sjældent skarpt,  men  som  de  øvrige  artikler  i  dette  særnummer illustrerer, er det ikke unikt for Kina. Det væsentlige er ikke at antage a priori, at der er en forbindelse, men at spore forbindelsen. Videnskabsstudier handler ikke om at afsløre samfundets, politikkens og magtens påvirkning af videnskaben, hvor kinesisk IP læses som falsk bevidsthed og politisk determineret. Den 'nye videnssociologi' eksemplifi  ceret  ved  Randall  Collins,  Quentin  Skinner  og Bruno Latour (Camic og Gross 2004) hævder netop, at vidensproduktionens sociale kontekst ikke kun handler om det ikke/udenoms-videnskabeliges  forurening  af  en ellers ren videnskabelig sfære, men at studere de sociale og politiske praksisser i vidensproduktionens egen kontekst. Sociologiske og politologiske studier af videnskab handler ikke om at afsløre, hvordan samfundet og politikken gemmer sig i videnskaben, men om at anerkende, at de to altid hænger sammen på produktive måder. Som Latour spørger: 'I en given periode, hvor længe kan du følge en politik før du bliver nødt til at forholde dig til en  videnskabs  detaljerede  indhold?  Hvor  længe  kan  du undersøge en forskers ræsonnement før du bliver involveret i detaljerne i en politik? Et minut? Et århundrede? En evighed? Et sekund? Alt vi beder dig om, er ikke at skære tråden væk, når den fører dig gennem en række næsten usynlige overgange, fra en type element til et andet.' (Latour 1999, 87).

Nyere  videnssociologi  afviser  skellet  mellem  videnskabens 'interne' og 'eksterne' forhold (Camic and Gross 2004) og fokuserer på oversættelsesprocessen, hvor ideer udvikles i gråzonerne og rejserne mellem det 'videnskabelige' og 'politiske', mellem det 'nationale' og 'internationale'. Med risiko for at simplifi  cere - og reifi  cere netop de kategorier, vi søger at overkomme - er det illustrativt med en fi  rfeltstabel bestående af de fi  re primære sfærer i vores case, hvorimellem ideer 'rejser ', møder modstand, omformes, afvises eller accepteres og promoveres:

Da IP-forskning i Kina er vores case, er den nationale kinesiske  videnskabelige  scene  midtpunkt  for  analysen. Her formes ideer bl.a. af konkurrencen mellem forskellige kinesiske forskere. Men ideer udvikles ikke i et videnskabeligt vakuum. De påvirkes også af rejsen til og fra internationale  politiske  og  videnskabelige  arenaer  såvel  som national  politik.  Ligeledes  har  den  nationale  videnskab indfl  ydelse den anden vej i kraft af netop IP-begreber og -teorier, der rejser til politik.

Ideen er at tage en videnspolitisk kontrovers og kortlægge dens udvikling med fokus på både begreber, aktører og institutioner. Ved at kortlægge, hvordan en række ideer og begreber rejser mellem politik og videnskab, mellem forskellige  aktører  og  institutioner  i  det  videnspolitiske landskab både nationalt og internationalt, demonstrerer vi,  hvorfor  politik  og  videnskab  sjældent  er  let  adskillelige sfærer. Pointen er, at det sjældent er helt tydeligt, om et begreb stammer fra forskere eller politikere, dels fordi  de  tidsmæssigt  lanceres  samtidig,  men  også  fordi aktørerne bag begreber sjældent er enten/eller, men ofte hybrider såsom 'scholar-offi cials' (fx Zheng Bijian der står bag begrebet 'Fredelig Opstigning') eller politikere, der lancerer deres ideer som 'teori' (fx Præsident Hu Jintaos teori  om  'Harmonisk  Verden').  Institutionelle  rammer gør også skellet mellem politik og videnskab vanskeligt at opretholde i praksis (Qin Yaqing, hovedfortaleren for en kinesisk skole inden for international politik, er vicepræsident for Kinas diplomatskole og Zhao Tingyang der står  bag  genteoretiseringen  af  begrebet  'Tianxia'  er  fra CASS, Kinas største statslige tænketank).

Disse multifacetterede overlap mellem videnskab og politik bliver ofte set som et særligt karakteristikon ved Kinas  videnspolitiske  setup:  tusinder  års  tradition  for konfucianske scholar-offi cials i bureaukratiet kombineret med en marxistisk tradition, hvor toppolitikere fra Mao til Deng lancerer egne 'teorier' og tænketanke etableret i den sovjetiske tradition med tæt kobling til det politiske lederskab. Det bliver ofte set som et udtryk for, at Kina har en særlig politiseret akademisk kultur. Vi skriver eksplicit imod denne kvasi-orientalistiske tolkning, der ser Kinas videnspolitiske setup som umodent og ikke lige så fuldt udviklet som i Vesten, som overlejret af politiske og ideologiske interesser og intet andet end en (dårlig) indikator  for  Kommunistpartiets  intentioner.  Der  er  ingen grund til a priori at antage, at kinesisk IP er mere eller mindre politisk end IP uden for Kina. Det er meget sandsynligt, at stormagtspolitiske såvel som indenrigspolitiske faktorer  har  haft  en  (omend  meget  overordnet)  indfl  ydelse  på  IP-vidensproduktionen i Kina, men der kan og  må  -  også  være  fl  ere  sociologiske  faktorer,  der  har ført  til  udviklingen  af  'Fredelig  Opstigning',  'Kinesisk Skole' og 'Harmonisk Verden'. Makro-politiske faktorer giver en overordnet ramme, men er over-deterministiske og fortæller os sjældent præcist, hvordan disse begreber har udviklet sig.

Nedenfor kortlægger vi i fi  re overordnede sektioner, hvordan de tre begreber 'Fredelig Opstigning', 'Kinesisk Skole' og 'Harmonisk Verden' har udviklet sig gennem en oversættelsesproces mellem national og international politik og videnskab. Første del starter i den amerikanske IP-disciplin i 1990erne, hvor 'Kinatruslen' artikuleres og snart rejser ind i politik. I anden del sporer vi, hvordan den amerikansk genererede 'Kinatrussel' førte til, at en kinesisk  forsker  på  en  tænketank  artikulerede  moddiskursen om 'Kinas Fredelige Opstigning', der i en periode var  offi ciel  udenrigspolitik  i  Hu-Wen  regeringen.  Den tredje og primære del viser gennem en række interviews med kinesiske IP-forskere på landets universiteter, hvordan 'Fredelig Opstigning' fi  gurerer som et centralt begreb i forskeres søgen efter en kinesisk skole, selvom det blev nedtonet fra offi cielt hold. Fjerde og sidste del om Zhao Tingyangs 'Tianxia' verdensbillede og Hu Jintaos vision for en 'Harmonisk Verden' bruges til at illustrere, hvordan politisk teori og teoretisk politik ofte fl  yder sammen.

## 'Kinatruslen' fra akademiet til administrationen

Hvorvidt  Kina  udgør  en  voksende  trussel  mod  amerikanske  interesser,  har  været  et  centralt  spørgsmål  for amerikanske forskere efter den kolde krig. Det har givet anledning  til  Kinatrussels-litteraturen  (China  Th reat), som er så central for den videnspolitiske moddebat i kinesisk  IP  i  dag.  Ideen  om  'Kinatruslen'  opstod  i  midt90'erne blandt en bred gruppe af amerikanske forskere, intellektuelle og politikere, og har økonomiske, militære, kulturelle  og  politiske  dimensioner.  Først  og  fremmest var den ansporet af Kinas voldsomme økonomiske vækst. Forskere i den realistiske tradition forudsagde, at Kinas økonomiske vækst nok kunne bringe fordele til Østasien, men også kunne blive starten på Kinas søgen efter 'regionalt hegemoni' og en mulig konfl  ikt med Japan over territorielle  stridigheder  i  det  Syd-  og  Østkinesiske  hav (Gallagher 1994; Roy 1994, 1996; Segal 1993; Wortzel 1994;  Munro  1992;  se  også  Mearsheimer  2001,  der  er berømt for dette argument, men formulerede det langt senere). De tidligste forskere og intellektuelle, der artikulerede Kinatruslen, skrev ofte op imod en politisk elite, der havde ignoreret Kina, og en forretningselite, der udelukkende så Kina som en mulighed for at outsource og skabe profi  t (Kristof 1993; Munro 1992). Men argumentet var, at Kinas opstigning som industriel og økonomisk supermagt kunne blive lige så destabiliserende som Kaiser Wilhelms Tyskland og det Japanske Imperium, fordi lan- dets økonomiske vækst ville kunne omsættes til militære kapabiliteter (Kristof 1993).

Hvad der startede som en akademisk debat om Kinas fremtidige rolle i Østasien, blev nu for alvor artikuleret som  en  Kinatrussel imod  USA .  Charles  Krauthammer, en  indfl  ydelsesrig  intellektuel,  der  få  år  forinden  havde erklæret,  at  USA  befandt  sig  i  et  'unipolært  øjeblik' (Krauthammer 1991), hævdede nu, at USA burde 'inddæmme  Kina'  (Krauthammer  1995).  En  anden  fremtrædende kritiker advokerede for 'afskrækkelse' af Kina frem for Clinton-administrationens 'konstruktive engagement' som blev sammenlignet med mellemkrigstidens appeasement-politik (Waldron 1995, 1997). Men det var især  tænketanks-forskeren  Ross  Munro fra Foreign Policy Research Institute og journalisten Richard Bernstein, der satte tonen for trusselsbilledet i deres 'Th e Coming Confl  ict with China' (Bernstein og Munro 1997, 1998), hvor de påpegede, at USA's voksende handelsbalanceunderskud med Kina skyldtes en bevidst kinesisk strategi designet  til  at  undergrave  amerikansk  økonomi.  Magttransitionsforskere  argumenterede  endvidere  for,  at  den diff  erentielle  vækstrate  mellem  USA  og  Kina  gjorde,  at Kina på sigt ville 'opstige' til global stormagtsstatus og udfylde  vakuummet efter Sovjetunionen - spørgsmålet var ikke, om Kina ville blive jordens mest magtfulde nation,  men  hvor  lang  tid,  det  ville  tage  (Tammen  et  al. 2000, 153). Et Kina i økonomisk vækst ville få større politiske ambitioner, måske endda om regionalt hegemoni, og ville på sigt blive den nye udfordrer til USA efter Sovjetunionen (Lieberthal 1995; Roy 1996). Et opstigende Kina blev set som 'det primære problem for amerikansk udenrigspolitik',  selvom  de  færreste  borgere  og  ledere havde indset det (Betts og Christensen 2000). Årsagen var, hævdede journalisten Bill Gertz, at truslen fra Kina satte  'selve  USA's  nationale  eksistens  på  spil'  (Gertz 2000,  199).  Den  økonomiske  og  militære  'Kinatrussel' var nu artikuleret i nulsums-termer vis-a-vis USA.

Men 'Kinatruslen' handlede ikke kun om økonomi og militær,  men også indenrigspolitiske faktorer. Kinas ikke-demokratiske system blev set som et fundament for ustabil  og  revisionistisk  adfærd.  Ifølge  dette  trusselsbillede ville Kina være disponeret for at gå i krig, jo mindre demokratisk og jo mere diktatorisk det blev (Bernstein og Munro 1997). I tråd med den demokratiske fredstese uddybede Roy: 'Uden intern demokratisering er der ingen basis for ekstern pacifi  stisk adfærd' (Roy 1994, 157). Andre var mindre optimistiske overfor et mere demokratisk, og dermed mere populistisk, Kina, men så i stedet roden til  Kinas  'revisionisme'  i  landets  stigende  nationalisme og narrativet om 'Ydmygelsens Århundrede' under vestlig og japansk imperialisme (Gries 1999; se også Kristof 2001).  Som  Tyskland  ved  århundredeskiftet,  argumen- terede Kristof, har Kina en 'følelse af såret stolthed, en irriteret  gigant  der  er  blevet  slået  og  snydt  af  resten  af verden' og ganske naturligt søger national genoprejsning (Kristof 1993, 70; se også Betts og Christensen 2000). Sinocentrisk nationalisme rodfæstet i den konfucianistiske civilisations overlegenhed og glorifi  ceringen af det imperielle  tributsystem  kan  altså  udgøre  'basen  for  kinesisk racisme' (Gries 1999, 64). Demokratisering kunne givetvis  øge  nationalisters  indfl  ydelse  på  udenrigspolitikken og skabe et endnu mere chauvinistisk og fremmedfj  endsk Kina. Selv uden demokratisering må kommunistpartiet forsvare sin legitimitet over for nationalister, som Christensen hævdede, 'eftersom Det Kinesiske Kommunistparti ikke længere er kommunistisk, må det være endnu mere kinesisk' (Christensen 1996, 37). Stigende kinesisk nationalisme i 1990'erne var benzin på Kinatruslen.

I  tråd  hermed påpegede fremtrædende amerikanske forskere, at den kinesiske kultur øgede risikoen for konfl  ikt.  Historikeren  Warren  Cohen  påpegede  tidligt,  at Kina  har  en  unik  'Riget  i  Midten'-  eller  Sinocentrisk mentalitet, hvilket ifølge ham betød, at kineserne så Kina som verdens naturlige centrum, og at 'kulturel forskellighed  derfra  skulle  betragtes  som  udtryk  for  underlegenhed' (Cohen 1990, 3). Iain Johnstons studie af Kinas strategiske kultur gav (ikke intentionelt) blod til den kulturelle trussels-tænkning med argumentet om, at Kinas strategiske  kultur  var  præget  af  parabellumparadigmet (forbered dig på krig), hvor krig ses som et konstant og tilbagevendende fænomen i international politik, og hvor brugen af fysisk vold derfor ses som den mest eff  ektive måde at håndtere trusler (Johnston 1995). Cohen påstod i forlængelse heraf, at Kina vil blive 'lige så aggressivt og ekspansionistisk  som  Kina  altid  har  været,  når  det  har været  den  største  magt  i  Asien  (Cohen  1997,  105).  Sådanne argumenter var på linje med Samuel Huntingtons (1993,  1997)  tese  om  'Civilisationernes  Sammenstød', der  forudså  konfl  ikt  som  følge  af  indlejrede  kulturelle og  identitetsmæssige  træk  ved  Kina  (den  konfucianske civilisation).

Kinatruslen blev adopteret af amerikanske politikere som Bob Schaff  er og hybridaktører i spændingsfeltet mellem  videnskab  og  politik  som  Condolezza  Rice:  begge talte åbent om Kinatruslen og om, at Kinas militære oprustning var rettet specifi  kt mod USA (Rice 2000; Schaffer  2002).  Som  rådgiver  for  guvernør  George  W.  Bush udtalte Condolezza Rice, at 'Kina er ikke en 'status quo' magt, men en der gerne vil ændre Asiens magtbalance til egen fordel. Det alene gør det til en strategisk konkurrent, ikke den 'strategiske partner', Clinton-administrationen en gang kaldte det.' (Rice 2000, 56). Kinatruslen nåede derfor hele vejen til det Hvide Hus, hvor Bush-administrationen  i  dens  første  år  indså,  at  et  opstigende  Kina var den primære sikkerhedspolitiske udfordring for USA over de næste årtier (en korrekt vurdering, påpeger realister som Mearsheimer (2011, 33)). Det er i kontekst af denne akademiske og politiske artikulation af Kinatruslen, vi skal forstå, hvorfor kinesiske forskere og politikere har været optaget af at overbevise omverdenen om Kinas 'fredelige opstigning'. Kina 'opstiger' ikke kun i en materiel verdensorden domineret af USA, dets allierede og amerikansk-ledede institutioner, men også i en diskursiv verdensorden,  hvor  nye  opstigende  magter  generelt,  og Kina især, ses som potentielt destabiliserende faktorer.

## 'Fredelig Opstigning' fra tænketanke til partislogan

Begrebet  'Fredelig  Opstigning'  har  sin  rod  i  den  frygt Kinas opstigning fremkaldte hos Kinas naboer og USA. Kinesiske  politikere,  forskere  og  journalister  har  siden midt-90'erne forsøgt at imødegå diskursen om Kinatruslen (Yee og Storey 2002, 3), men det var først med 'Fredelig Opstigning', at en moddiskurs blev formuleret. Begrebet blev efter sigende opfundet af Zheng Bijian, tidligere vicepræsident i den Centrale Partiskole, efter en rejse til USA i 2002, hvor han mødte forskere og bureaukrater i Bush-administrationen, der var bekymrede over Kinas vækst og 'Kinatruslen'. Derfor blev en task force nedsat til  at  'udvikle  en  omfattende  teori  om  Kinas  fredelige opstigning',  der  kunne  forsikre  om  Kinas  intentioner om global  stabilitet  (Glaser  og  Medeiros  2007,  294).  I en tale til Bo'ao Forum for Asien lancerede Zheng Bijian begrebet 'Fredelig Opstigning' for at forklare Kinas udvikling og intentioner til omverdenen (Suettinger 2004, 2). Talen imødekom eksplicit ideen om, at 'en stor magts opstigning ofte resulterer i drastiske forandringer i den internationale konfi  guration og verdensordenen, og kan endda starte en verdenskrig' men også, at Kina ikke vil være ekspansiv, men 'vil stræbe efter opstigning, vigtigere endda  stræbe  efter  fredelig  opstigning'  (Zheng  i  Suettinger 2004, 2).

Senere lancerede Zheng 'Fredelig Opstigning' til et amerikansk publikum på Harvard Universitet i 2003 og i Foreign Aff  airs (2005). Argumentet var, at Kina trods høje vækstrater stadig har en mindre økonomi end USA, særligt BNP per indbygger, og derfor fokuserer mere på at løse landets fattigdomsproblemer end på at dominere verden. Zhengs argument trak på liberal IP-teori og plussums-sprog: Kina udvikler sig gennem liberalisering, reformer og globalisering, eksemplifi  ceret i medlemskabet af  WTO,  men  har  en  række  udfordringer,  såsom  ressourcemangel, miljøproblemer, social udvikling og uro, og  særligt  et  opgør  med  den  måde,  stater  historisk  har opsteget  til  stormagtsstatus.  Zheng  forsøgte  at  forsikre USA og  Vesten  om,  at  Kina  ikke  var  et  nyt  Tyskland eller Japan, at Kina ikke stræber efter hegemoni, kolonisering og ekspansion, men 'fred, udvikling og samarbejde med alle lande i verden' (Zheng 2005, 22). 'Fredelig Opstigning' var ikke udelukkende Zheng's opfi  ndelse, men ifølge Suettinger en ide 'der havde cirkuleret i akademiske og tænketanks-cirkler, særligt i Shanghai' (Suettinger 2004, 3)

Zheng Bijian var dog alligevel en vigtig aktør, ikke kun  som  begrebsentrepenør,  men  fordi  han  som  hybridaktør (scholar-offi cial) formåede at få begrebet i cirkulation blandt topledelsen. Her peges der ofte på Zhengs professionelle  erfaringer  og  anerkendelse  som  politisk teoretiker samt hans partiforbindelser til Hu Jintao, der indtil  2002  var  præsident  for  Partiskolen,  hvor  Zheng var  vice-præsident,  såvel  som  hans  tidligere  roller  som taleskriver og rådgiver for Hu Yaobang og Deng Xiaoping (Glaser og Medeiros 2007, 296-7; Suettinger 2004, 1-2). 'Fredelig opstigning' blev derfor hurtigt til et af Hu Jintao og Wen Jiabaos udenrigspolitiske begreber, hvilket af Kina-eksperter fremhæves som et eksempel på, hvordan udenrigspolitiske  ideer  kan  blive  udviklet  i  tænketanke og på universiteter. Glaser og Medeiros (2007, 292) ser endda debatten om Fredelig Opstigning som en 'indikator på det udvidede politiske rum i Kina til at formulere udenrigspolitik' og et tegn på, at forskere på landets universiteter  og  tænketanke ikke kun gentager regeringens slogans, men bidrager aktivt til policyformuleringen.

Hu Jintaos brug af begrebet gjorde, at en række forskningsinstitutioner, konferencer og publikationer begyndte at diskutere 'teorien om Kinas fredelige opstigning' (Suettinger  2004,  4).  Fredelig  opstigning  blev  derfor  også mødt af kritik internt i Kina. Blandt modargumenterne var, at forpligtelsen til fredelig opstigning svækker Kinas muligheder for at afskrække Taiwanesisk uafhængighed med ufredelige midler, svækker muligheden for militær modernisering og simpelthen vil være umulig, fordi fredelig opstigning ikke har et historisk fortilfælde og vanskeliggøres af trusler fra USA, Japan og NATO. Andre kritiserede begrebet opstigning for  at  intensivere  frygten blandt Kinas naboer og for at være forhastet og bryde med Deng Xiaopings råd om at vente på sin tid og skjule sine kapabiliteter (Glaser og Medeiros 2007, 302-306; Suettinger 2004, 6). Begrebet blev derfor formelt set nedtonet af partiet allerede efter et par måneder og erstattet af 'Fredelig  udvikling',  dels  pga.  kritikken,  men  efter  sigende også fordi tidligere præsident Jiang Zemin og hans støtter var modstandere af begrebet (Suettinger 2004, 7-8). Kontroversen om selve begrebet er interessant, fordi den giver udtryk for, at kinesisk politik og videnskab sjældent er så monolitisk og topstyret, som det antages. Det skal dog bemærkes, at den begrebsmæssige substans i strate- gien om 'Fredelig Udvikling' er uforandret og ofte bruges synonymt med 'Fredelig Opstigning'.

'Fredelig  Opstigning'  spiller  derfor  stadig  en  stor rolle i debatter inden for kinesisk IP-forskning. Som Qin beskriver forløbet, var den akademiske debat om fredelig  opstigning  oprindeligt  'struktureret  omkring  de  tre mainstream  amerikanske  IP-teorier'  (Qin  2011,  246): hvor Kinas 'realister' var pessimistiske omkring muligheden for fredelig opstigning i et anarkisk internationalt system præget af magtpolitik; Kinas 'liberale' mente, at fredelig opstigning var mulig gennem institutioner og regelbundet samarbejde og fordi Kinas primære mål er økonomisk udvikling; Kinas 'konstruktivister' hævdede, at fredelig opstigning er mulig, fordi Kina var blevet socialiseret af det internationale samfund og har fået en identitet som status quo magt (Qin 2011, 246-8). Den kinesiske akademiske  debat  om  'Fredelig  Opstigning'  blev  altså foretaget  indenfor  de  teoretiske  rammer  af  amerikansk IP. Denne situation førte til en ny debat om behovet for en 'kinesisk skole'.

## 'Fredelig Opstigning' som kerneproblematik for en kinesisk skole

Trods det kuriøse forløb omkring 'Fredelig Opstigning' i politiske cirkler har begrebet fået sit eget liv i akademiske cirkler, hvor det fi  gurerer som en kerne-problematik i  kinesiske  forskeres  søgen  efter  en  særegen  'kinesisk skole' indenfor IP-teori (Qin 2011, 245; Acharya og Buzan  2007,  290;  Ren  2008,  300-301).  Debatten  om  en kinesisk skole fokuseret på fredelig opstigning skal dog ikke udelukkende ses som et politisk projekt relateret til topledelsens behov for en udenrigspolitisk strategi - og dermed som et epifænomen determineret af politik - men bør også anskues som intellektuel politik, som en måde at  positionere  sig  i  forhold  til  vestlige  teorier  og  andre kinesiske  forskere.  Kinesiske  forskere  modtog  amerikanske trusselsbilleder med stor seriøsitet. Huntingtons sammenstøds-tese,  Johnstons  udlægning  af  Kinas  kulturelle realisme og den demokratiske freds tænkning er alle blevet mødt af kritik fra kinesiske IP-forskere (Wang 2002, 7; Wang 2009, 106). Den amerikansk genererede Kinatrussel satte derfor ikke kun gang i debatten om fredelig opstigning, men også den bredere debat om behovet for en kinesisk skole, der kan give et alternativt, kinesisk perspektiv på international politik (Qin 2011, 249).

Den mest kendte fortaler for en kinesisk skole, Qin Yaqing (2007, 2012), antager i sin geokulturelle tilgang til IP-teori, at selvom teorier opstiller generaliserbare sandhedsudsagn med universel validitet, er de altid indlejret i en geokulturel og politisk kontekst. Den kontekst kommer til udtryk i de spørgsmål , der stilles. Amerikanske teorier fra neorealisme og magttransitionsteori til neoliberal in- stitutionalisme og hegemonisk stabilitetsteori drejer sig, i Qins perspektiv om at understøtte amerikansk hegemoni. Omvendt  bør  kerneproblematikken  i  en  kinesisk  skole være Kinas udfordringer som opstigende stormagt, Kinas relation til det internationale samfund og særligt Kinas 'fredelige opstigning', da eksisterende teorier har vanskeligt ved at forklare, hvordan opstigende magter integreres fredeligt i det internationale samfund (Qin 2006). Fredelig  opstigning  skal  danne  den  teoretiske  kerne  i  den kinesiske  skole,  er  argumentet,  fordi  kun  kinesere  kan forventes at stille denne type spørgsmål: 'Nogle kinesiske spørgsmål kan kun besvares af kinesiske forskere. For eksempel: spørgsmålet om Kinas fredelige opstigning som antitesen til USA's svindende magt er ikke et spørgsmål, som vestlige  forskere  kan  forventes  at  teste  som  et  positivt  argument. Derfor er det op til kinesiske forskere, selvbevidst, at forklare dette problem' (Zhang Jianxin i Paltiel 2011, 10). Denne tilgang til den kinesiske skole, der kaldes issue-skolen eller 'fredelig opstigning'-skolen, støttes af mange, men er blot én blandt mange tilgange til den kinesiske skole (Kristensen og Nielsen 2010, 66-75).

Det er her, vi rejser til Kina og interviewer forskere om den kinesiske skole. Vores interviews med mere end 30  kinesiske  forskere  fra  førende  universiteter  og  tænketanke i Beijing og Shanghai havde netop til formål at belyse  den  videnspolitiske  kontekst,  som  den  kinesiske skole er indlejret i. Vi har anonymiseret interviewpersonernes identitet, bortset fra formel stilling og universitet. Interviews  bruges  her  for  bedre  at  forstå  nuancerne  og konkurrencen mellem de forskellige teoriretninger i debatten om den kinesiske skole, blandt andet 'issue-skolen' om Kinas fredelige opstigning, der skal forstås både i relation til eksisterende vestlige teorier og i relation til andre kinesiske tilgange, der bruger oldtidens kinesiske fi  losofi til  at  udvikle  en  kinesisk  tilgang  til  international  politik.  I  vores  samtaler  med  kinesiske  forskere  fokuserede vi derfor særligt på, hvordan argumenter i debatten om den kinesiske skole fremsættes 'interaktionistisk', altså i relation (opposition) til hinanden og til vestlig IP. Den interaktionistiske logik er tydelig i følgende citat fra en lektor på Fudan Universitet i Shanghai, der identifi  cerer sig med 'issue-skolen':

Vi bliver nødt til at lave en teori for at forklare, hvorfor Kina er en fredelig magt, når Kina bliver en stormagt. […] Når vi er blevet en stormagt, er vi stadig et fredeligt land, vi bruger ikke militærmagt til at håndtere internationale konfl  ikter. Det issue behøver man en teori for at kunne forstå, for at hjælpe jer , europæere og amerikanere, med at forstå dette issue. 1

Argumentationen  inddrager  os  (jer)  som  interviewere  i en rolle som repræsentanter for Vesten, både Europa og USA: formålet er at 'hjælpe jer' i Vesten med at forstå, at Kina vil opstige fredeligt, fordi 'jeres' teorier ikke kan forstå fredelige magtforskydninger.  Identitetsniveauet er  altså  'jer'  europæere  og  amerikanere  (og  implicit 'jeres'  teorier),  der  ikke  kan  forstå,  at  Kina  vil  opstige fredeligt, over for 'os' kinesere, der har forstået fredelig opstigning og dermed har til opgave at teoretisere det i IP-disciplinen.  I  vores  samtale  med  en  anden  lektor  på Shanghai International Studies Universitet uddybes det, hvilke teorier der er utilstrækkelige. Vi kommer her ind i interviewet, mens samtalen drejer sig om Kinas fredelige opstigning, og vi spørger, hvorfor 'eksisterende teorier' ikke kan forklare det:

Faktisk, ved I, har den realistiske IP-teori det meget svært ved at forklare hvordan en opstigende magt kan   opstige fredeligt. I ved magttransitionsteori hævder, at i en periode med magttransition eller magtparitet er der en fare for, at den opstigende magt vil ty til krig eller vold. […] Så mange kinesiske forskere mener, at Kina ikke vil følge erobringsvejen. Faktisk vil retningen på Kinas udvikling primært benytte sig af økonomisk udvikling, national økonomisk udvikling, den åbne dørs politik og engagere det internationale samfund. Vi vil ikke bruge vold, ikke besætte kolonier eller etablere en indfl  ydelsessfære. Sådanne ting. Det var den primære motivation bag kinesiske IP-forskeres forsøg på, at etablere deres egen IP-teori. 2

Bemærk,  hvordan  spørgsmålet  om  eksisterende  teorier bliver  simplifi  ceret  til  realistiske  teorier,  og  herunder hvordan  realisme  simplifi  ceres  til  magttransitionsteori. Dermed får 'eksisterende teorier' vanskeligt ved at forklare Kinas fredelige opstigning og afvises som utilstrækkelige. Samtidig fremstilles 'fredelig opstigning' som et problem, kun en kinesisk teori kan forklare, og et spørgsmål, kun kinesere ville stille. Dette retoriske træk skaber altså  et  'uløst  puzzle',  og  fra  et  videnskabssociologisk perspektiv kan det netop ses som en vigtigere besiddelse end løste puzzles (Collins 1998, 32). Som en fortaler for issue-skolen bemærker, er nye uløste problemer få: 'Jeg tror alle problemerne blev fundet af vestlige forskere først. Intet  er  tilbage  til  os.'  Når  forskere  fremstiller  fredelig opstigning som et uløst puzzle, skal det derfor ikke ses udelukkende som et politisk determineret projekt, men også et forsøg på at skabe en empirisk niche for en kine- sisk skole - noget, kun kinesere kan forstå. Selvom fredelig opstigning også blev omfavnet af Kinas topledere, er det altså værd at fremhæve, at forskeres omfavnelse af Fredelig Opstigning også skal ses som et akademisk træk imod vestlige  (realistiske)  teorier  og  Kinatrusselsteorier såvel  som  en  brugbar  position  i  den  akademiske  debat om den kinesiske skole. Bemærk for eksempel, hvordan en anden forsker argumenterer imod Qin Yaqing og Yan Xuetongs tilgang, der bruger oldtidens kinesiske fi  losofi og kultur til at konstruere en kinesisk skole:

Så jeg mener, Kina har behov for en teori til at forklare, hvorfor Kina kan udvikle sig fredeligt og opnå en fredelig opstigning. Men du kan ikke fi  nde en teori til at forklare det. Fordi i realismen kan du fi  nde, at alle opstigende magter vil få en konfl  ikt med hegemonen. Så sagde Kina, vi har brug for en fredelig opstigningsprocess. Folk siger, 'er det muligt?' Det betyder, at vi bliver nødt til at udvikle en ny teori og kan ikke hvile på eksisterende teorier. […] Jeg tror den eneste måde, du kan gøre det, er ved at kigge tilbage på de seneste tre årtiers historie. Vi har haft en meget succesfuld udvikling i de sidste tre årtier og denne udvikling er fredelig […] Jeg synes Qin Yaqing og Yan Xuetong begge…bare er det samme. […] Jeg tror de problemer, vi står over for i dag, er langt mere komplicerede. Det er en totalt anderledes verden, nutidens Kina og oldtidens Kina. Alle de ideer, der blev udviklet af klassikerne, kan ikke fuldt ud bruges til at hjælpe og forstå nutidens virkelighed. 3

Ved at stille sig i opposition til prominente forskere, som Qin Yaqing og Yan Xuetong, der bruger oldtidens kinesiske kultur og fi  losofi   til at konstruere en kinesisk teori, forsøger  denne  unge  forsker  at  skabe  en  distinkt  intellektuel position. Selvom fredelig opstigning er et politisk begreb, er der altså ikke tale om, at forskning om fredelig opstigning er så politisk kontrolleret, at den er helt homogen. Der er uenighed og debat blandt kinesiske forskere. Det er derfor problematisk at forstå teoretiseringen af Fredelig Opstigning som enten rent akademisk (at bidrage til  disciplinens  forståelse  af  Kina  og  opstigende  magter generelt)  eller  rent  politisk  (at  hjælpe  Kina  med  at  opstige fredeligt). Faktisk hæmmer skellet mellem magt og viden, politik og akademiet, som to separate sfærer mere end det gavner forståelsen af den kinesiske debat. Ønsket om en kinesisk skole er ikke nødvendigvis politisk bestillingsarbejde, hos mange forskere bunder det i en politisk teoriforståelse inspireret af marxisme og kritisk teori.

Marxistisk IP-teori spiller generelt en mindre rolle i Kina, end man kunne forvente i et land styret af et kommunistparti og hvor centrale IP-institutioner oprindeligt blev  etableret  efter  Sovjetisk  forbillede.  Marxismen  er dog til stede som meta-teori, hvilket gør skellet mellem teori  og  politik  endnu  mere  sløret.  Hvis  den  klassiske marxismes  meta-teori  var,  at  teori  skal  vejlede  praksis, og at de hegemoniske teorier altid er hegemonens (eller den hegemoniske klasses) teorier, så er konsekvensen for kinesisk IP, at Kina ikke kan hvile på eksisterende amerikanske teorier, men må udvikle sin egen. Dette praktiske, politiske og emancipatoriske teoribegreb er blevet karakteriseret som et særligt karakteristika ved kinesisk IP på grund af marxismens tidlige indfl  ydelse. Modsat 'Vestlig epistemologi',  hvor  teoriers  funktion  er  at  'forklare  og forudsige', er det kinesiske teoribegreb ideologisk: teori skal instruere politisk praksis på den 'rigtige' måde og skal  være  normativ  og  'revolutionær'  frem  for  'tom' (Geeraerts  og  Men  2001,  252).  Et  klassisk  marxistisk argument for en kinesisk skole fi  ndes hos Wang Yiwei, der kalder eksisterende IP-teorier for 'vulgære', fordi de fremstilles som universelle, men egentlig er vestlige teorier, repræsenteret af Anglo-Amerika, der forklarer vestlig historie, løser Vestens problemer og legitimerer det vestlige internationale system. Vulgære IP-teorier skal modsvares af den kinesiske skole, der automatisk vil komme til verden, når Kina dominerer verdens produktivkræfter (Wang 2007, 191, 208).

Det er problematisk at tale om ét kinesisk teoribegreb - der er også konkurrence og uenighed på dette plan men det marxistisk inspirerede teoribegreb er en faktor, der kan få kinesisk IP til at se mere politisk determineret ud,  end  det  er.  Forskeres  søgen  efter  en  kinesisk  skole behøver altså ikke skyldes politisk bestillingsarbejde fra politbureauet, men derimod at de opererer med et teoribegreb, hvor det er videnskabens mest grundlæggende opgave at forandre verden. Nogle forskere engagerer direkte  Robert  Cox'  kritiske  teori  for  at  lave  et  lignende argument: 'teori er for nogen og et bestemt formål[…] vi skal holde for øje at vi har et ansvar eller en pligt til at skabe en kinesisk IP-skole'. 4 Logikken er klar ifølge Qin Yaqing: hvis teorier altid er for nogen og et bestemt formål, særligt USA og bevarelsen af amerikansk hegemoni (Qin 2006), så skal Kina have sin egen 'store ide', der tjener det nationale formål at få en større rolle i verden gennem fredelig opstigning (Qin 2007, 328, 2011, 474). I forlængelse af dette Coxianske argument bliver afvisningen af eksisterende teorier ligefrem automatisk, da de jo varetager andre landes interesser. Målet bliver at udvikle teorier, der kan hjælpe Kinas udenrigspolitik. Teorier, der kommer  fra  'os',  ikke  'dem'  (Callahan  2001).  Som  en lektor på Fudan Universitet udtrykte det 'Jeg mener, at vestlig teori kan forklare brede issues. Men vores problem er  at  bygge  vores  egen  teori.  Den  teori  er  forskellig  fra vestlige teorier.' 5

Denne ligefremme bevidsthed om politisk teori/teoretisk politik gennemsyrer også den politiske ledelses lancering af teorier. Efter den mindre succesfulde introduktion af 'Fredelig opstigning' blev begrebet 'Harmonisk verden' søsat i forsøg på at forklare Kinas fredelige intentioner og samtidig lancere en kinesisk vision for verdensorden. Hu Jintaos  lancering  af  'Harmonisk  verden'  skete  samtidig med en ny tendens i kinesisk IP, der trækker på traditionel kinesisk kultur og fi  losofi   for at forklare Kinas identitet, intentioner og vision for omverdenen.

## 'Harmonisk Verden' og 'Tianxia' - skellet mellem politik og videnskab nedbrydes

'Harmonisk  verden'  tilskrives  normalt  både  tidligere præsident Hu Jintao og Yu Keping, professor ved Peking Universitet og leder af Central Komiteens Oversættelsesbureau, endnu en hybridaktør (Callahan 2008, 758; Glaser og Medeiros 2007, 294). 'Harmonisk Verden' trækker eksplicit  på  traditionel,  kinesisk  kultur  om  harmoni og fred  (Callahan  2008)  og  beskriver  en  verden  præget  af forskellighed, men samtidig harmoni, fred og fælles fremskridt. En 'Harmonisk verden' er ifølge Hu baseret på 4 punkter. For det første må sikkerhed gentænkes som et fælles, gensidigt begreb frem for et individuelt, nationalt begreb som under den Kolde Krig. For det andet må gensidigt samarbejde ophøjes som princip for at sikre fælles fremskridt. For det tredje må internationale værdier og normer  gentænkes,  så  de  tillader,  at  civilisationer  med forskellige værdisæt kan sameksistere i harmoni og fordragelighed. Ingen civilisations værdier vejer tungere end andres. For det fj  erde bør FN reformeres, så udviklingslandene  får  en  større  stemme  (Hu  2005).  'Harmonisk verden'  kan  altså,  ligesom  'Fredelig  Opstigning',  læses som defensiv image-pleje og en reaktion på Kinatruslen (sikkerhed som fælles, gensidigt begreb; samarbejde som bærende princip), men også som en mere proaktiv kinesisk  vision  for  en  foretrukket  verdensorden, hvor Kinas ikke-demokratiske system og kultur har en legitim plads (værdier og normer bør relativeres). Begrebet er blevet set som et udtryk for topledelsens behov for en ny diskurs til  at  give  retningslinjer  for  Kinas  globale  interesser  og mere aktive rolle i verden i det 21. århundrede (Zheng and Tok 2007).

Ved nærmere eftersyn viser det sig dog, at 'Harmonisk verden' ikke er 'ren politik'. Begrebet har tydelige tråde til videnskabelige debatter, og inspirationskilderne er langt bredere end først antaget. William Callahan hævder, at Hu  var  inspireret  af  fi  losoff  en  Zhao  Tingyang's  tænkning om Tianxia-systemet ('Alt under himlen'-systemet)

og Konfucianske ideer om harmoni: 'Tianxias utopiske temaer resonerer med Beijings seneste udenrigspolitiske narrativ:  'harmonisk  verden'.  Kun  5  måneder  efter  at [Zhao  Tingyangs]  'Th e  Tianxia  System'  blev  udgivet, udlagde  præsident  Hu  Jintao  sin  4  punkts  plan  for  en 'Harmonisk Verden' i FN i September 2005' (Callahan 2008, 758). Vi interviewede derfor Zhao Tingyang for at høre mere om Tianxia-systemet og den mulige inspiration  til  Hu  Jintao.  Tianxia  er  ifølge  Zhao  inspireret af Kinas udenrigspolitiske praksis under Zhou dynastiet (1046  BC-256  BC)  og  det  Sinocentriske  tribut-system (221 BC - 1800 AD). Som han forklarer i interviewet:

Tianxia har et princip, som I ved er det meget berømt nu, det er princippet om harmoni. Det er et meget gammelt princip, men i disse år er det blevet berømt, regeringen i Beijing har sagt det igen og igen. Faktisk er det en del af Alt under himlen-teorien. Kernen af princippet om harmoni er, hvad jeg har kaldt det Konfucianske fremskridt - at lade alle universelt få gavn. 6

Tianxia-systemets  ontologi  organiserer  politisk  rum  i koncentriske  cirkler  fra  et  civiliseret  centrum  (Riget  i Midten)  til  en  barbarisk  periferi.  Frem  for  Westfalske principper om suverænitet-lighed-anarki , hvor magtbalance  giver  stabilitet,  er  argumentet,  at  det  asiatiske Tianxia-systems orden-ulighed-hierarki giver stabilitet (Wang 2009, 114). Zhaos arbejde er udtryk for en bredere tendens til at teoretisere klassisk kinesisk fi  losofi   og kultur, særligt konfucianisme i international politik (Qin 2009, 197). Flere kritikere hævder, at disse studier af klassisk kinesisk kultur har givet inspiration til regeringens udenrigspolitik og den kulturelle drejning i 'Harmonisk Verden'. Zhaos teori er derfor blevet kritiseret for at give det ideologiske grundlag for et nyt sinocentrisk hierarki (Callahan 2008). Selv mener Zhao dog ikke, at hans teori er politisk motiveret, men at han som fi  losof bidrager med et holistisk og harmonisk alternativ til vestlige perspektiver på international politik (Kristensen og Nielsen 2010: 68). Men politik og videnskab er igen forbundet på forunderlige måder.

Traditionel  kultur  bliver  ikke  kun  teoretiseret  pga. elitens  behov  for  en  udenrigspolitisk  strategi,  men  skal også ses som intellektuelt våben mod Kinastrussels-litteraturen. Det er i modstand mod den kulturelle Kinatrussel,  hævder  Wang,  at  kinesiske  forskere  teoretiserer  de fredelige og harmoniske elementer i kinesisk kultur - for at bevise at den kinesiske civilisation er fredelig (Wang 2009,  107).  Den  prominente  IP-forsker  Yan  Xuetong foreslog  derfor,  at  'vi  må  støtte  de  pågående  nationale studier [guoxue] … Nationale studier vil hjælpe folk til ordentligt at forstå den kinesiske kulturs rolle, at forstå hvor  storartet  kulturen  er'  (Yan  1996,  kapitel  9).  Den form  for  intellektuel  nationalisme,  der  ligger  i guoxue , resonerer med Hus politiske begreb om 'Harmonisk verden', men det er lige så sandsynligt, at det er politikere, som er inspireret af den intellektuelle bevægelse, som den anden vej rundt. Ifølge Callahan var Yans forslag inspiration for regeringens soft power strategi i det Nationale Forsvars  White  Paper  fra  1998  (Callahan  2005,  275). Ligeledes foreslog IP-forsker på Fudan Universitet, Wang Huning at bruge traditionel kultur som blød magt (Glaser og Murphy 2009, 12; Li 2008, 292). Wang Huning blev senere medlem af Kommunistpartiets Centralkomites Sekretariat, leder af det centrale policy-forsknings kontor, en af de 25 medlemmer af politbureauet, efter sigende i spil til en toppost under overgangen til Xi Li-regeringen og i dag en af de mest indfl  ydelsesrige udenrigspolitiske rådgivere i Kina (China Vitae 2014; Page 2013). Der er ingen tvivl om, at regeringen bruger guoxue og studier af Konfucianisme i sin soft power strategi (Bell 2009; Callahan 2008, 758-759; Glaser og Murphy 2009; Li 2008, 308; Yan 2008, 162) ligesom hundredevis af Konfuciusinstitutter er blevet oprettet verden over for at promovere Konfucianske ideer om fred og harmoni.

Selvom  kinesiske  politikere  og  forskere  forsøger  at tale  imod  den  amerikanske  Kinatrussels-diskurs  med både 'fredelig opstigning', den 'kinesiske skole' og 'harmonisk verden', har USA indtil videre domineret diskursen. Debatten om Kinatruslen kan ligefrem læses som en amerikansk identitetsdiskurs præget af angsten for USA's forfald  og  en  post-amerikansk  verden.  Her  castes  Kina som  truende  Anden,  det  konstitutive  ydre,  der  er  med til  at  konstruere  USA's  exceptionalistiske  identitet  (Pan 2004).  Her  er  selv  en  teori  om  fredelig  opstigning  en paradoksal måde at imødekomme amerikansk hegemoni i IP-disciplinen, fordi den fortsat opererer på et diskursivt terræn  defi  neret  af  en  amerikansk  angst  for  nye  udfordrere  mod  USA's  position  (Zhang  2007,  113).  Selvom kinesiske  forskere  og  politikere  forsøger  at  lancere  nye begreber, tager den reaktive og forsikrende moddiskurs udgangspunkt  i  de  samme  begreber  og  antagelser  som den amerikanske trusselsdiskurs bruger (status quo eller revisionist, fredelig opstigning eller ej osv.)

Kinesiske  forskere  og  journalister  har  derfor  opfordret til at øge Kinas 'diskursive magt'. (Bandurski 2011, 2012) samt at kinesiske forskere bør 'have tillid til deres egen civilisation for at promovere dannelsen af 'kinesisk diskursiv  magt'  og  den  'kinesiske  skoles'  opstigning.' (Pan i Callahan 2013, 82; se også Zhao 2011). Det nyeste begreb 'China dream', fremsat af præsident Xi Jinping i november 2012, kan ses som et forsøg på at skabe en kinesisk vision for verden, som ikke kun taler tilbage til  Kinatrussels-diskursen.  Xi's  'Kinadrøm'  handler  om 'genoprejsningen' (rejuvenation) af Kina som en historisk ydmyget nation til et stærkt (økonomisk, politisk, diplomatisk,  videnskabeligt,  militært),  civiliseret  (rig  kultur, høj moral), harmonisk (lighed og venskab blandt sociale klasser) og smukt Kina (sundt miljø) (Kuhn 2013). Også Kinadrømmen er et begreb, der ikke udelukkende er politisk, men har sine rødder i civilsamfundet og intellektuelle lige fra den konservative oberst Liu Mingfus bog fra  2010, Kinadrømmen:  Stormagtstænkning  og  Strategi i  den  Post-Amerikanske Æra ,  til  den  liberale  avis Southern Weekend , der uddelte China Dreamer awards i 2010 (Callahan 2012, 254). Selvom Kinadrømmen er endnu et forsøg på at konstruere et kinesisk policybegreb, taler også dette begreb tilbage til USA, fordi det både er inspireret af og taler op imod den amerikanske drøm. Som det seneste skud på stammen af udenrigspolitiske begreber vil 'Kinadrømmen' være et oplagt tema for videre forskning i de videnspolitiske diskurser i Kina.

## Referencer

Acharya, Amitav, og Barry Buzan. 2007. 'Why is there no non-Western international relations theory? An introduction'. International Relations of the Asia-Pacifi  c 7(3): 287-312.

- Bandurski, David. 2011. 'Paper slams Google for hacking accusations'. China  Media  Project .  http://cmp.hku.hk/2011/06/03/12992/  (20. November 2013).
-  -  -  .  2012.  'Where  does  soft  power  begin?' China Media Project . http://cmp.hku.hk/2012/06/25/24430/ (20. November 2013).
- Beckley,  Michael.  2011.  'China's  Century?  Why  America's  Edge Will  Endure'. International  Security 36(3):  41-78.  http://dx.doi. org/10.1162/ISEC\_a\_00066.
- Bell, Daniel A. 2009. 'War, Peace, and China's Soft Power: A Confucian Approach'. Diogenes 56(1): 26-40.
- Bernstein, Richard, og Ross H. Munro. 1997. 'Th e Coming Confl  ict with America'. Foreign Aff  airs 76(2).
- - - . 1998. Th   e Coming Confl  ict with China . Vintage Books.
- Betts, Richard K., og Th omas J. Christensen. 2000. 'China: Getting the questions right'. Th   e National Interest 2001.
- Bilgin, Pinar. 2008. 'Th inking past 'Western' IR?' Th   ird World Quarterly 29(1): 5-23.
- Callahan, William. 2001. 'China and the Globalisation of IR Th eory: discussion of  'Building  International  Relations  Th eory with Chinese Characteristics''. Journal of Contemporary China 10: 75-88.
- - - . 2005. 'Nationalism, Civilization and Transnational Relations: the  discourse  of  Greater  China'. Journal  of  Contemporary  China 14(43): 269-89.
- - - . 2008. 'Chinese Visions of World Order: Post-hegemonic or a New Hegemony?' International Studies Review 10(4): 749-61.
-  -  -  .  2012.  'Shanghai's alternative futures: Th e  World Expo, citizen intellectuals, and China's new civil society'. China Information 26(2): 251-73.
- - - . 2013. China Dreams: 20 Visions of the Future .
- Camic, Charles, og Neil Gross. 2004. 'Th e New Sociology of Ideas'. I Th   e Blackwell Companion to Sociology , red. Judith R. Blau. Oxford, UK: Blackwell Publishing Ltd.

- Cheung, Gordon C.K. 2008. 'International Relations Th eory in Flux in View of China's 'Peaceful Rise''. Th   e Copenhagen Journal of Asian Studies 26(1): 5-21.
- China  Vitae.  2014.  'China  Vitae:  Biography  of  Wang  Huning'. China Vitae . http://www.chinavitae.com/biography/Wang\_ Huning%7C3538 (24. Februar 2014).
- Christensen,  Th omas  J.  1996.  'Chinese  Realpolitik'. Foreign  Aff  airs 75(5): 37-52.
- Cohen, Warren I. 1990. America's Response to China: A History of SinoAmerican Relations . New York: Columbia University Press.
- Collins, Randall. 1998. Th   e Sociology of Philosophies: A Global Th eory of Intellectual Change . Cambridge and London: Th e Belknap Press of Harvard University Press.
- Confucius Institute. 2010. 'HanBan-Confucius Institute/ClassRoomAbout Confucius Institute/ClassRoom'. http://english.hanban.org/ node\_10971.htm.
- D'Aoust, Anne-Marie. 2012. 'Introduction to the sociology/ies of international relations'. Journal of International Relations and Development 15(1): 90-97.
- Feng, Huiyun. 2009. 'Is China a Revisionist Power?' Chinese Journal of International Politics 2(3): 313-34.
- Gallagher,  Michael  G.  1994.  'China's  Illusory  Th reat  to  the  South China Sea'. International Security 19(1): 169.
- Geeraerts, Gustaaf, og Jing Men. 2001. 'International Relations Th eory in China'. Global Society 15(3): 251-76.
- Gertz, Bill. 2000. Th   e China Th reat: How the People's Republic Targets America . Washington, DC: Regnery Pub.
- Glaser, Bonnie S, og Evan S Medeiros. 2007. 'Th e Changing Ecology of Foreign Policy-Making in China: Th e Ascension and Demise of the Th eory of 'Peaceful Rise''. Th   e China Quarterly 190: 291-310.
- Glaser, Bonnie S., og Melissa E. Murphy. 2009. 'Soft Power with Chinese  Characteristics:  Th e  Ongoing  Debate'.  I Chinese  Soft  Power and Its Implications for the United States: Competition and Cooperation in the Developing World, a Report of the CSIS Smart Power Initiative , red. Carola McGiff  ert. Washington, D.C.: Center for Strategic and International Studies.
- Gries, Peter Hays. 1999. 'A 'China threat'?: Power and passion in Chinese 'face nationalism''. World Aff  airs 162(2): 63-75.
- Hoff  mann, Stanley. 1977. 'An American Social Science: International Relations'. Daedalus 106(3): 41-60.
- Hu, Jintao. 2005. Build Towards a Harmonious World of Lasting Peace and Common Prosperity . New York: Speech at the Plenary Meeting of the United Nations' 60th Session, September 15, 2005.
- Huntington, Samuel P. 1993. 'Th e Clash of Civilizations?' Foreign Affairs 72(3): 22-49.
- - - . 1997. Th   e clash of civilizations and the remaking of world order . Simon and Schuster.
- Ikenberry, John. 2008. 'Th e Rise of China and the Future of the West; Can the Liberal System Survive?' Foreign Aff  airs 87(1): 23.
- International Political Sociology Forum. 2009. 'International Political Sociology Beyond European and North American Traditions of Social and Political Th ought Introduction' red. Jef Huysmans og Ole Wæver. International Political Sociology 3(3): 327-327.
- Johnston,  Alastair  Iain.  1995. Cultural  realism:  strategic  culture  and grand strategy in Chinese history . Princeton, N.J: Princeton University Press.
-  -  -  .  2003. 'Is China a Status Quo Power?' International Security 27(4): 5-56.
- - - . 2013. 'How New and Assertive Is China's New Assertiveness?' International Security 37(4): 7-48.
- Kastner, Scott L, og Phillip C Saunders. 2012. 'Is China a Status Quo or  Revisionist  State?  Leadership  Travel  as  an  Empirical  Indicator
- of Foreign Policy Priorities'. International Studies Quarterly 56(1): 163-77.
- Krauthammer, Charles. 1991. 'Th e Unipolar Moment'. Foreign Aff  airs 70(1): 23-33.
- - - . 1995. 'Why We Must Contain China'. Time Magazine .
- Kristof, Nicholas D. 1993. 'Th e  rise  of  China'. Foreign Aff  airs 72(5): 59-74.
- - - . 2001. 'Fruits of Democracy; Guess Who's a Chinese Nationalist Now?' New York Times .
- Kuhn, Robert Lawrence. 2013. 'Xi Jinping's Chinese Dream'. Th   e New York  Times .  http://www.nytimes.com/2013/06/05/opinion/global/ xi-jinpings-chinese-dream.html (21. November 2013).
- Latour, Bruno. 1999. Pandora's hope: essays on the reality of science studies . Harvard University Press.
- Layne, Christopher. 2012. 'Th is Time It's Real: Th e End of Unipolarity and the Pax Americana'. International Studies Quarterly 56(1): 203-13.
- Legro, Jeff  rey W. 2007. 'What China Will Want: Th e Future Intentions of a Rising Power'. Perspectives on Politics 5(03): 515-34.
- Li, Mingjiang. 2008. 'China Debates Soft Power'. Chinese Journal of International Politics 2(2): 287-308.
- Lieberthal,  Kenneth.  1995.  'A  new  China  strategy'. Foreign  Aff  airs : 35-49.
- Mearsheimer, John. 2001. Th   e tragedy of great power politics. WW Norton &amp; Company.
- - - . 2006. 'China's unpeaceful rise'. Current History 105(690): 160.
- - - . 2011. 'Imperial by design'. Th   e National Interest (111): 16-34.
- Munro, Ross H. 1992. 'Awakening Dragon: Th e Real Danger in Asia is from China'. Policy Review : 10-17.
- Page, Jeremy. 2013. 'Th e Wonk With the Ear of Chinese President Xi Jinping'. Wall  Street  Journal .  http://online.wsj.com/news/articles/ SB10001424127887323728204578513422637924256?mod=itp &amp;mg=reno64-wsj&amp;url=http%3A%2F%2Fonline.wsj.com%2Far ticle%2FSB10001424127887323728204578513422637924256. html%3Fmod%3Ditp (24. Februar 2014).
- Paltiel, Jeremy. 2011. 'Constructing Global Order with Chinese Characteristics:  Yan  Xuetong  and  the  Pre-Qin  Response  to  International Anarchy'. Th   e Chinese Journal of International Politics 4(4): 375-403.
- Pan,  Chengxin.  2004.  'Th e  'China  Th reat'  in  American  Self-Imagination: Th e  Discursive Construction of Other as Power Politics'. Alternatives: Global, Local, Political 29(3): 305-31.
- Qin, Yaqing. 2007. 'Why is there no Chinese international relations theory?' International Relations of the Asia-Pacifi  c 7(3): 313-40.
-  -  -  .  2009.  'Development  of  International  Relations  Th eory  in China'. International Studies 46(1-2): 185-201.
- - - . 2011. 'Development of International Relations theory in China: progress through debates'. International Relations of the Asia-Pacifi  c 11(2): 231-57.
- - - . 2012. 'Th e Possibility and Inevitability of a Chinese School of International Relations Th eory'. I China Orders the World: Normative Soft Power and Foreign Policy , Woodrow Wilson Center.
- Ren, Xiao. 2008. 'Toward a Chinese school of International Relations'. I China  and  the  new  international  order ,  red.  Gungwu  Wang  og Yongnian Zheng. London and New York: Routledge.
- Rice,  Condoleezza.  2000.  'Promoting  the  national  interest'. Foreign Aff  . 79: 45.
- Roy, Denny. 1994. 'Hegemon on the Horizon? China's Th reat to East Asian Security'. International Security 19(1): 149-68.
-  -  -  .  1996.  'Th e  'China  Th reat'  Issue:  Major  Arguments'. Asian Survey 36(8): 758-71.

- Schaff  er,  Bob.  2002.  'Remarks  on  the  Th reat  from  China'.  https:// www.fas.org/irp/congress/2002\_cr/h031402.html  (20.  November 2013).
- Segal,  Gerald.  1993.  'Th e  coming confrontation between China and Japan?' World Policy Journal 10(2): 27-33.
- Shilliam, Robbie. 2010. International Relations and Non-Western Th   ought: Imperialism, Colonialism and Investigations of Global Modernity . London: Taylor &amp; Francis.
- Suettinger, Robert L. 2004. 'Th e rise and descent of 'peaceful rise''. China Leadership Monitor 12(2).
- Tammen, Ronald et al. 2000. Power Transitions - Strategies for the 21st century . New York: Sage.
- Tickner, Arlene. 2003. 'Seeing IR Diff  erently: Notes from the Th ird World'. Millennium:  Journal  of  International  Studies 32(2):  295324.
- Tickner, Arlene, og Ole Wæver. 2009. International Relations Scholarship Around the World . London: Routledge.
- Waldron, Arthur. 1995. 'Deterring China'. Commentary Magazine . - - - . 1997. 'How Not to Deal with China'. Commentary Magazine .
- Wang, Jisi.  2002.  'International  Relations  Studies  in  China  Today'. Ford Foundation, International Relations in China: A Review of Ford Foundation Past Grant-making and Future Choices : 1-25.
- Wang, Yiwei. 2007. 'Between Science and Art: Questionable International Relations Th eories'. Japanese Journal of Political Science 8(2): 191-208.
- - - . 2009. 'China: Between copying and constructing'. I International Relations Scholarship Around the World , red. Arlene Tickner og Ole Wæver. London and New York: Routledge, 120-33.
- Wortzel, Larry M. 1994. 'China pursues traditional great-power status'. Orbis 38(2): 157-75.
- Wæver, Ole. 1998. 'Th e Sociology of a Not So International Discipline: American and European Developments in International Relations'. International Organization 52(4): 687-727.
- Yan, Xuetong. 1996. Analysis of Chinese National Interests .
- - - . 2008. 'Xun Zi's Th oughts on International Politics and Th eir Implications'. Chinese Journal of International Politics 2(1): 135-65.
- Yee, Herbert S., og Ian Storey. 2002. Th   e China threat: perceptions, myths and reality . Routledge.
- Yu, Bin. 2008. 'China's Harmonious World: Beyond Cultural Interpretations'. Journal of Chinese Political Science 13(2): 119-41.
- Yue, Jianyong. 2008. 'Peaceful Rise of China: Myth or Reality?' International Politics 45(4): 439-56.
- Zhang, Xiaoming, og Barry Buzan. 2010. 'Correspondence: Debating China's Peaceful Rise'. Th   e Chinese Journal of International Politics 3(4): 447-60.
- Zhang,  Yongjin.  2007.  'Politics,  Culture,  and  Scholarly  Responsibility in China: Toward a Culturally Sensitive Analytical Approach'. Asian Perspective 31(3): 103-24.
- Zhao, Kejin. 2011. 'China's Rise and Its Discursive Power'. Paper presented at APSA convention 2011 .
- Zheng,  Bijian.  2005.  'China's'  peaceful  rise'  to  great-power  status'. Foreign Aff  airs : 18-24.
- Zheng, Yongnian, og Sow Keat Tok. 2007. '''Harmonious Society' and 'Harmonious World': China's Policy Discourse under Hu Jintao'. University of Nottingham China Policy Institute Briefi  ng Series (26).

## Noter

1. Interview, Fudan Universitet, 17.03.2010.
2. Interview, Shanghai International Studies Universitet, 12.03.2010.
3. Interview, Peking Universitet, 02.03.2010.
4. Interview, Shanghai International Studies University, 12.03.2010.
5. Interview, Fudan Universitet, Shanghai, 10.03.2010.
6. Interview, Chinese Academy of Social Science, 02.03.2010.