Passagernes hemmelige fædreland
Forfattere: Martin Zerlang
Tidsskrift: passage (2004-09-01)

....

## Passagernes hemmelige fædreland

Med Julio Cortazar under glashimmelen

## MARTIN ZERLANG

"Allons  enfants  ... " - Marseillaisen  satte  den  franske revolution i toner, og man marcherede frem mod fri­ hed,  lighed  og broderskab. Eller  gjorde  man?  Umid­ delbart  før  revolutionen  åbnede  den  første  passage  i Palais  Royal,  og  her  i  det  overdækkede  butiksstrøg promenerede  man  mellem  luksusvarer,  slentrede  fra bod til  bod,  flanerede.  Man marcherer ikke i en passage.

Passagen  var  en  helt  ny, ja  revolutionerende  bygningstype. Den var gade og hus i et, en efterkommer af  bazaren  og kolonnaden,  en forløber for stormagasinet og transithallen, et drivhus for moderne kundepleje.  Fra  182o'erne åbnede der hvert år nye passager --.i.Earis\_O�-passageme\_blev\_e:tyndet\_tilhqJdsste.d\_fo:r:.,.de  \_\_\_ såkaldte flanører,  hvis største lyst var at drive af sted, på må og få, med blikket opladt for stadig nye indtryk.

Den store utopiker Charles Fourier udkastede med sin  såkaldte phalanstere en fremtidsarkitektur inspire­ ret af de glasoverdækkede passager. Han mente, at ar­ kitekturen måtte indrettes efter menneskene, og da et menneske havde mindst 810 passioner, gik der mindst 810 personligheder på et helt menneske med en fuld­ stændig sjæl.  Derfor måtte fremtidens arkitektur være storladen som Versailles, men indrettet på  "alminde­ lige" mennesker, ikke  kun på konger.  I de  overdæk­ kede  passager  kunne  man  netop  bevæge  sig  rundt uden at blive våd i modsætning til den franske konge, der måtte lade sig overstænke som enhver småborger,. der  kalder  på  en  droske  foran  sin  butik.  Som  passa­ gerne  dannede  phalansteren  en  indendørs  by,  hvor selv universet rykkede inden for.  Den gamle himmels stjerner  "vil forekomme at være en ussel hob, helt ens­ formig  og  monoton" sammenli gn et  med  de  mange­ farvede lys og lanterner på phalansterens glashimmel.

til  en novelle af Julio Cortazar,  en novelle som dog i den  danske  oversættelse  er  blevet  kaldt  "Den  tabte himmel",  og  som  i  Fouriers  phalanstere  udmærker passagen  sig  ved  at  skabe  et  kunstigt  paradis,  hvor hverken sneen eller solen forstyrrer livet under stuk­ ken. Fortælleren er en børsmægler fra Buenos Aires, der  er  godt  på  vej ind  i  den  mest rutineagtige  borgerlighed,  men  han  nærer  en  gammel  passion  for "kvarteret med de overdækkede passager", som han kalder  sit  "hemmelige  fædreland",  og  lige  så  snart han træder ind i Giiemes Passagen, træder han ind i en verden,  hvor  rutinen  afløses af skæbnen,  og hvor alle faste forestillinger om  tid  og rum  opløses. U.mærk.elig.LkoJ.mner...han\_fra  ...  .Giiemes.J!assagen-til  \_\_  �-Galerie V ivienne og fra Buenos  Aires  1928  til Paris 1870.  Man forstår,  at  han  er  "betaget  af  denne  falske stukhimmel  og de snavsede ovenlysvinduer, denne kunstige nat, der ikke kendte dagens tåbelig­ hed";  og  man  har  ikke  vanskeligt  ved  at  genkende inspirationens mytiske  te gn i  de  ni  stukmuser,  som holder  en  guirlande  frem  i  deres  støvede  hænder. Passagen  åbner  forbindelser  mellem før  og  nu,  her og der, jeg og du, natur og kultur, offentligt og pri­ vat,  den  store  historie og  den lille  historie.  I  Cor­ tazars novelle er der ekko i kalenderen, som går fra 1870 over  1928  og  videre til  bombningen  af Hiros­ hima  i  1945,  men  der  er  også  ekko  i  kartografien, som  trækker  linjer  mellem Europa  og  Sydamerika, Paris og Buenos Aires. Og i sofahjørnet hos fortæl­ lerens  mor  - under  "det  der  kaldes  konversation, kaffeog  anisdrikning" - går  der  en  lige  linje  fra "landets politik" til "familiens sygdomme".

Passagernes "anden himmel" har også leveret titlen Af indlysende grunde er passagen et førsteklasses billede på det,  som antropologer kalder rites de pas­ sage, og  fortælleren  beskriver  i  smuk  overensstem-

'

1

!

- - - -- �-

melse med  disse antropologer  passagen  som  �n zone,  hvor den herskende orden er suspenderet.  Et territorium, hvor man via liminale erfaringer skaber sin  egen orden eller skabende tilegner sig  den  her­ skende orden.  Fortælleren mindes Guemes-passagen som "et  tvivlsomt  område,  hvor  jeg  engang  for længe siden afkastede min barndom som en snavset klædning",  men også som "en skattehule,  hvor an­ tydningen  af  synd  og  pebermyntepastiller  blandede sig  på  det  vidunderligste".  Og  henimod slutningen af novellen konstaterer han udtrykkeligt, at han i ro­ tunden i Palais Royal  "fødtes påny til livet fjernt fra Irmas  [  den forlovedes]  dagligstue."

kat  lød  navnet Teodoro Wiesengrund Adorno.

I  det  litteraturhistoriske  ekkorum,  som  novellen "Den anden himmel" indskriver  sig i,  spiller surre­ alisternes kultbog  en vigtig rolle.  Novellens  to  ho­ vedafsnit indledes med  et citat fra Comte de Lautreamonts Chants  de  Maldoror, og  en  mystisk, muligvis  morderisk "sydapierikaner"  danner  mod­ billedet  til  det  kedelige  og  konventionelle  liv  som børsmægler  og  borgerd yr .  Fortælleren,  der  jo  også selv  er  sydamerikaner,  antyder  da  også  hen  imod slutningen,  at  der  er  en  skjult  forbindelse  mellem sydamerikaneren og ham selv. I passagerne føler ek­ silforfatteren  og  andre  landflygtige  sig  hjemme,  på en måde.

Som nævnt er fortælleren børsmægler, og når han sætter 1928 som det magiske år, hvor han trådte ind i  passagernes  mellemverden,  er det  nærliggende  at læse  det som  et tegn på,  at  historien  ikke  bare  har en  psykologisk, men  også  en  i: olitisk  dimension: 1928 kunne man opfatte som højkapitalismens sidste år;  det sidste år hvor passagerne indhyllede den mo­ derne  verden  i  løfterige  drømmebilleder. I  1929 krakkede Wall Street,  krisen bredte sig til hele verI 1947 skrev  Cortazar  en  slags  manifest  for  det, han  kaldte "Tunnelens  teori",  hvor  han  i  forlæn­ gelse  af  dadaisme, surrealisme  og  eksistentialisme hyldede  en  avantgarde-litteratur, der  skulle  ned­ b ry de skellet mellem kunst og liv.  Forfatteren skulle ikke forme situationer i sprog, men forme sproget til situationen, og han skulle give sin antilitterære litte­ ratur  tunnelens  karakteristika: "Den  destruerer  for den,  og  krisen udviklede sig  til anden verdenskrig, at konstruere".  Forfatteren skulle ud af"det smukke -..a,.----a-er-her-slcili:kes-fr--a-et-æ:geatinsk-pei\_:cspels;ti:v,hcv0r-det---litte rære - b ,n-.-!! " - .  -----------------------:-"nazistiske  sammenbrud"  i Europa  modstilles  gen­ nembruddet for general Per6ns fascistoide styre.  Når Irma,  der  sammenlignes  med  en edderkoppehun,  i novellens sidste  sætning  "uden  større interesse" spørger fortælleren, om han til valget vil stemme for Per6n eller  bare "blive  hjemme  og  drikke  mate  og beundre  blomsterne  i  patioen",  mere  end  antydes det,  at  privatlivet  er  klaustrofobisk,  mens  passagen rummer et politisk potentiale. Tunnelen er selvfølgelig en passage,  og som tun­ nelen  er  passagen  et  rum,  der  er  mere  lukket  end åbent,  selv  om det i sidste instans gerne skulle føre ud i det frie eller i hvert fald hen til et andet rum.  I Cortazars  forfatterskab  myldrer  det  med  sådanne rum, der er lukkede, men som alligevel fører hen til andre rum og steder: Korridorer, løngange, elevato­ rer, undergrundsbaner, biler, busser, transportmidler af  alle  slags.  I  et  interview  i  tidsskriftet  Freibeuter fortæller  Cortazar selv  om sin passion for passager:

Jeg har altid været besat af  forestillingen om lukkede rum, der bliver  til  gennemgangssteder.  Sådanne steder  kan man b ry de ind i en fantastisk verden. Man skal have rådighed over en bro, en metro, en bus, en vogn, lutter lukkede rum, som af  ufor­ klarlige grunde - letter kommunik;tionen med det, jeg kalder det fantastiske.

I  "Den anden himmel" søger fortælleren det fanta­ stiske,  og  som i  Cortazars  øvrige forfatterskab viser det fantastiske sig ikke som en invasion af fremmede

Hverken  fortælleren  eller  forfatteren  vil  opgive passagen som drømmebillede. Julio Cortazar skrev hele  sit  forfatterskab  i  passagens  tegn  og  skrev  sig ind  i  den  kongerække  af  forfattere,  der  har  gjort passagen  til  den  moderne  digtnings  hemmelige fædreland.  Han var inspireret af den utopiske tradi­ tion fra Charles Fourier og Jules Verne, han var op­ lært  i  den  surrealistiske  tradition  fra Andre Breton til  Louis  Aragon,  og  han  var  bekendt  med den ty­ ske kritiske teori,  fra T heodor W  Adorno  til Wal­ ter Benjamin, ja så bekendt at han i den essayistiske collagebog]orden rundt i 80 verdener fortæller, at hans

-- kræfter,  men som en invitation til forandring af hver­ dagen. Rutine slår om i risiko, men også i eventyr, når man flanerende  hengiver  sig  til øjeblikkets  impulser og  de  tilfældige  møder.  Og  rutinen  rummer  i virke­ ligheden en risiko, der er større end de farer, man ud­ sætter sig for, når man hengiver sig til sine lyster.  Om børsnoteringerne bliver en allegori på b ry lluppet eller omvendt,  kan  være svært at  afgøre,  men  fortælleren kobler  tydeligt  fra  børskrakket,  hvor  alle  de  økono­ miske  værdier  raslede  ned,  til  sit  forestående  bryllup med Irma, hvor alle de eksistentielle værdier vil rasle ned. Ægteskabets  dræbende  dagligdag  skitseres  gen­ nem Irmas horisontforsnævring:

Min kæreste,  Irma, finder  det  uforklarligt,  at  jeg kan  lide at drive omkring om aftenen inde i byen eller i de sydlige kvar­ terer, og havde hun kendt min forkærlighed for Giiemes Pas­ sagen, var hun blevet dybt forarget. For hende, som for min mor, findes der ingen bedre selskabelig virksomhed end sofaen i hjørnet, hvor det, der kaldes konversation, kaffeog anisdrikning finder sted.

Men nærheden  til  døden  potenserer  kun  livslysten. Da fortælleren og Josiane overværer guillotineringen af en giftmorder, reagerer Josiane så vildt, at fortæl­ leren et øjeblik stolt føler sig  som "hendes herre".

I passagerne griber personernes liv ind i hinanden som de guirlander, der i passagernes stukhimmel le­ verer det gennemgående billede på novellens forløb. Og fortællerens halvhjertede opgør med borgerlig­ heden  perspektiveres  af  kvæleren  Laurent  og  den mystiske sydamerikaner, der hver på sin måde li gn er projektioner af fortællerens ønskeforestillinger. I no­ vellens resi gn erede slutning erklærer fortælleren ganske vist,  at  han  aldrig  har  villet  "indrømme,  at guirlanden var definitivt afsluttet",  og at han aldrig mere ville møde Josiane i passagerne,  men han no­ terer  samtidig,  at  det  er  som  om  sydamerikaneren med sin død "har dræbt både Laurent og mig selv." I  novellen f'ar  kæresten  og  nu  konen Irma det sidste ord,  da  hun  rækker  ham  kaffen.  Denne  kaffe  har hun tidligere rakt ham "med et smil som en edder­ koppehun",  og nu sidder han fast i hendes spind.

Men  læseren  kan  glæde  sig  over  en  novelle,  der Familien  betyder  liv,  der  li gn er  døden,  mens  flaneåbner  de mest  overraskende passager mellem virke1---------r-iet,k:recl"Ser-om-død-,-de:r-løfter-livet.-I-familie:rJ.-ei;i;..--�lighed-øg-fa:rJ.tas-i-.-lJnder-glashirn.mele:rJ.-t:rives-de-m---fortælleren underlagt sin mor og  sin kæreste, og det muser - selvom  det  lykkes  den  sa gn omspundne liv,  han måtte  skabe,  er  på forhånd  bundet ind i faLaurent at kvæle ni ofre, inden han bliver arresteret miliens tvangsfællesskab, hvor hans børn  "for øvrigt - og  identificeret  som  Paul,  "en  krølhåret  fyr  fra vil blive min mors så højt ønskede børnebørn." I pasMarseille,  en elendig  kryster". sagen, derimod, er fortælleren fri til at følge sine indLisons enfants  ... skydelser, men friheden har truslen om død og øde­ læggelse  som  omkostning.  I  de  parisiske  passager anno r870 møder han ikke kun den prostituerede Jo­ siane  og  hendes  venner,  men  også  frygten  for  den mystiske Laurent, der kvæler sine ofre med en hånd. NB: En mere udførlig præsentation af Cortazar gives i  indledningen til Passager (arbejdstitel),  et udvalg af hans  fortællinger  og  essays,  som  jeg  sammen  med Ane-Grethe Østergaard udgiver på forlaget Spring. s