Turing og Marx
Forfattere: Hans Siggaard Jensen
Tidsskrift: kok (1988-12-05)

Hans Siggaard Jensen

## Turing og Marx

Om fragmentering og kompleksitet i informationssamfundet

Bolter og Turkle har forsagt at analysere og forske sig frem til nogle bevidsthedsmzssige  konsekvenser  af  informationsteknologien.  De har forsagt at forstå denne teknologis individuelle konsekvenser enten via analyse af menneskets selvforståelse eller dets umiddelbare interaktion  med  maskinerne. Andre har forsaigt at analysere på de mere samfundsmzssige  konsekvenser,  f.eks.  for  beskzftigelse  og  produktionsstruktur. Der findes efterhånden et utal af sådanne  teknologivurderings-resultater. En af deres begrznsninger er, at deres teknologiske fantasi sjzldent står mål ined virkeligheden, og at de derfor ofte overhales  indenom af selve den teknologiske udvikling,  der forsages vurderet.

Hvad jeg imidlertid savner er et forsag på at sammenkzde disse to typer analyser. Min tese er, at informationsteknologien fairst og fremmest får individuelt gennemslag igennem den przgning denne teknologi har på arbejdet, arbejdsdelirigeri og arbejdets indhold. Igennem denne  przgning  formes  de  forskellige  lag  i  den  samfundsmzssige socialisering og dannelse af individerne. Det er derfor arbejdsformerne og arbejdstyperne i de hmjt udviklede h~j-teknologi-baserede samfund, der efter rnin  mening er centrale.

Vi anvender i aijeblikket en rzkke ord til betegnelse af den epoke vi lever  i -dvs.  dette århundredes  fin-de-sikcle.  Vi  taler  om det postindustrielle,  det  post-moderne,  dvs.  om  noget  der  er  efter,  og  oin noget der kommer, informationssamfundet.  Vi forestiller os en samfundstype baseret  på ikke-industriel  hiteknologi,  primzrt de datamatbaserede  informationsteknologier.  Vi  ser  samtidig  tendenser  i livsformerne, det politiske og det zstetiske som peger på nye normer og vzrdier.  Der  er  tale om  generelle  opgair med  forestillingerne  om det rationelt planlagte velfzrdssamfund, baseret på almengairelsen af den  (små)  borgerlige kultur.

Kultur kan forstås -i denne sammenhzng -bredt og snzvert. Sorn bredt begreb dzkker det hele spektret af livsudfoldelser og livsformer i et samfund. Det er kulturantropologernes  begreb. Men det kan ogsi mere snzvert dzekke den kunstneriske udtryksform, som et givet sam- fund eller en given gruppe benytter sig af Kultur som livsform versus kultur  som  kunst. Jeg  er  i  denne  artikel  interesseret  i  den  side  af kunsten, der kan opfattes som symptom på en bestemt form for livserfaring,  fordi jeg  er  interesseret  i paralleller  imellem  den  snzvre og brede kultur. Altså kunsten ikke kun som udtryk, men også som kilde til  en  form  for  erkendelse.

Bolter hzvder i Turing's Man, at mennesket mere og mere vil forstå sig selv i datamaskinens billede. Den bliver en definerende teknologi for  selvforståelse. Jeg  vil  hzvde at den  snarere får indflydelse  fordi den er det medium igennem hvilket arbejdet foregår, og dermed det middel og faktisk også den substans, der danner vores centrale erfaringer. Datamaskinen er ikke primzrt en metafor, men det redskab vi kommer til at anvende for at gsre erfaringer. Og dermed bliver  den type af erfaringer vi gsr via datamaskinen, dvs. dens måde at organisere og formidle erfaring på afgsrende. Det centrale er her, at arbejde med datamatbaserede systemer er et arbejde med  symboler, reprzsentationer  og  notationer.  Erfaringsdannelsen  er  dermed  ikke  den direkte perception,  sansning af omverdenen, der er så central i  den industrielle  erfaringsdannelse, men  interaktion  med  eksternaliserin- ger, der er  maskinelt formidlede  og eksisterende.

Hvordan  przger  nu  zndrede arbejdsformer og  -typer  individet? Jeg  vil  påstå  at  det  sker  igennem  en  ret  omfattende  przgning  af socialisering og dannelse. Det er  jo slående at det borgerlige, kapitalistiske  industrisamfund  skaber  en  rzkke  andre  fznomener.  Der  er nationalstaten, der er dannelsesromanen, der er forestillingen om det autonome myndige individ, om det rationelt handlende subjekt. Alle disse forestillinger hznger sammen med eksistens- og livsformer i det iridustrialiserede samfund, hvor det produktive manuelle arbejde, der er h0jt  arbejdsdelt,  er  den centrale  aktivitet. Ja  ligefrem  det, ifalge Marx, igennem hvilket vi kan forstå samfundet. Men arbejdet er også kilden  til  forståelse af individet. .Jeg vil  hzvde at en  rzkke nidentite--ter« er  centrale for forståelsen  af individet. Det er f ~ r s t og fremmest identiteten via arbejdet. Det er en klassisk forestilling om en »plads i samfundet«, en  fiinktion eller rolle.  Denne arbejdsfunktion determinerede ofte hele opvxksten og uddannelsen, og gav personen identitet igennem hele  livet.  Kravene  til  arbejdsfunktion gennemsyrede hele socialiseringens og  uddannelsens  form  og indhold. Industrialiseringen og den ekstreme arbejdsdeling medf~rte voldsomme zndringer, idet de forskellige mulige arbejdsformer adskilles. Identitet via arbejdet trues  allerede  af den  ekstreme  arbejdsdeling,  idet  mzngden  af dekvalificeret  arbejde bliver  stor.  Det er Bravermans tese.  Informationsteknologien zndrer på disse forhold. Dernzst er det identiteten via  et  bestemt  historisk  sted, dvs. tilh~rende et bestemt samfund og U en bestemt samfundsgruppe. Det er forestillingen  om identitet i forhold  til  det sociale fzllesskab man tilharer.  Hvor arbejdets identitet er funktionel er den sociale przdikativ i den  forstand at den szttes igennem  medlemskab af en mzngde, f.eks. jeg  er dansker  fordi jeg tilharer  mzngden af danskere. Endelig er det identiteten knyttet  til muligheden for  udtryk og kommunikation, det er min identitet som sprogbruger. Jeg  kan  tale  et  sprog -dansk -og  det giver  mig  en identitet  (i mit  tilfzlde  af  samme art som den sociale  identitet), og denne identitet er også bzrer af min kultur og historiske erfaring. Og af min arbejdserfaring. Der er således et t z t  forhold imellem disse tre identiteter:  arbejdsidentitet,  social  identitet  og  sproglig  identitet. Men der behaver ikke n~dvendigvis vzre sammenfald.  Jeg  kan vzre i den situation  at  mit  sprog  ikke  muliggar  relevant  udtryk  for  mine arbejdserfaringer,  at min sociale identitet ikke er min sproglige etc ...

Min påstand er nu, at disse identiteter sages bragt i overensstemmelse med hinanden i det typiske borgerlige industrisamfund. Nationalstaten  er  én man~vre. Forestillingen  om  det sociale  og  politiske fxllesskab i den borgerlige offentlighed er en anden. Og dannelsesforestillingen om det rationelle kommunikative selvstyrende individ en tredie. Den afgerrende faktor i disse manavrer er erfaringsdannelsen. Den foregår typisk  i et manuelt produktivt arbejdende samfund med en udstrakt arbejdsdeling igennem den umiddelbare erfaring knyttet til  manipulation  og formning af objekter og  til  den  kommunikative aktivitet,  der  kan  opretholde et  samarbejde.  Det  bliver  fysiske  og fysiologiske forhold, der danner grxnserne for erfaring. Information og symboler er alene akkompagnereride nerdvendigheder  for så vidt der skal foregå en bearbejdningsproces i et fzllesskab, dvs. hvor flere samarbejder.  Med  den  stigende  mekanisering  og  differentiering  af arbejdet erges  den kommunikative  sides vzsentlighed.  Der  indfares flere og flere symbol- og notationssystemer til stertte for det manuelle arbejde.

Selve  arbejdstypen i samfund som det danske, har som det efterhailden sikkert er kendt, zndret sig meget. I de kommende år regnes der med at service- og informationsarbejde vil udgerre langt den overvejende del. Konkret erfaringsgiveiide manuelt arbejde som det kendes i landbrug, håndvcerk og industri vil vzre en klar undtagelse. Den centrale vxrdiskabende aktivitet vil vzre knyttet til abstrakt arbejde bestående af manipulation  af symboler  igennem notationer. Vcerdiproduktion,  identitetsdannelse  og  kultur  vil  blive  przget  af denne kraftige xndring i det samfundsmxssige grundlag. For produktion og distribution  af  information  er  en  ganske  anden type  arbejde, og vil medferre zndrede arbejdsdelingsformer.  Hvor det manuelle arbejde, der er arbejdsdelt medferrer både en synkron og en diakron arbejdsdeling (for disse begreber se Siggaard Jensen &amp; Skovsmose Teknologikritik), dvs.  både en arbejdsdeling hvor flere samarbejder om en given opgave og hver yder sit, og hvor arbejdsprocesserne er fordelt tidsligt på flere typer af funktioner  (produktion af redskaber,  anvendelse af disse), så przger informationsteknologien  arbejdsdelingen i retning af den diakrone arbejdsdeling. Det typisk  synkront delte arbejde involverer  både umiddelbar kontakt -og  dermed  erfaring -med  arbejdsgenstanden, og kommunikation mellem de deltagende i arbejdsprocessen,  medens  det diakrone  arbejde medferrer en  anden  type -mere middelbar -kommunikation.  Når samtidig det diakront delte arbejde er abstrakt, dvs. arbejdsgenstanden  er symbolsk,  bliver  der tale  om  erfaririger  alene  igennem  repraesentationer,  og  interaktion formidlet igennem disse. Dette giver sig udslag i at der faktisk snarere er tale om interaktion med eksternaliseringer. Konkret er der tale om at  de  centrale  samfundsmaessige  arbejdsprocesser  får  karakter  af planlzgning, beslutning, design, formalisering, programmering, overvågning. Når ikke kun den energetiske side af arbejdet er maskinel,  men  der  er  sket  både  en  automatisering  i  klassisk  industriel forstand  (Ta~lorisering), men også en informatisering, så vil arbejdet vzre ekstrem  t  diakront arbejdsdelt.

I virkeligheden  er den mest avancerede form for informationsteknologi -den automatiserede intelligens -ikke så meget en automatiseririg  af kognitive  funktioner,  som  en  mulighed  for  en  gennemsztning af vilje  på mere og mere avancerede måder. Det er en  konativ teknologi, der muliggerr at man kan realisere  beslutninger maskinelt formidlet. Det er designeren  af den automatiserede programmerede fabrik,  der  har  taget  alle  beslutninger  og  som  i  virkeligheden  har determineret den senere virkelighed. Givet at programmet for fabrikken indeholder en lang rzkke hvis-så regler,  vil  der vzre tale om at fabrikken  formes efter omstændighederne, omstzndigheder der måske på design-tidspunktet  er  uforudsigelige,  og  hvor  der  altså tidsnizssigt  senere tages en art beslutning,  når de indtrzffer. Det svarer til  at designeren  implementerer  en  hypotetisk  beslutning,  der  så af begivenhederne  aktualiseres.  Dermed  overvinder  teknologien  begrznsninger i tid og rum, og muliggmr viljesudfoldelse på en ny måde. Den forudsztter den konkrete eksistens af implementerede systemer, og ikke kun sociale systemer, sådan soni den juridiske  viljes-overvindelse af tid  og rum, g0r det.

Når der sker en zndring i arbejdsformer og -typer i samfund som det danske, sker der dels  en intern  zndring,  men  samtidig dermed sker der også en international zndring. Vi kan sige at den zndrede nationale arbejdsdeling også medfurer en zndret international. Den tidligere form for arbejdsdeling der fulgte med industrialismen, nemlig den imperialistiske baseret på en deling af verden i råvareproducerende og fzrdigvareforbrugende samfund på den ene side og de industri-vareproducerende samfund på den anden, erstattes af en måske mere kompleks arbejdsdeling  med  de informationsarbejdende  samfund,  de  industriarbejdende  og  de  råvareproducerende.  Dermed transformeres også betingelserne for det enkelte samfunds identitet. Der sker en oplersning af mindre samfund i et mere globalt netvzrk, og en  nydannelse  af netvzrk  i de oplerste  samfund, der  rizppe  E r karakter af nationalstater.

Jeg tror således at både lendringerne i de interne arbejdsdelingsforhold  i samfund som det danske og de dermed forbundne internationale zndringer vil medferre en strukturel zndring af staterne. Der vil ske en forergelse af de sociale struktures kompleksitet, idet flere typer samfund ko-eksisterer så at sige oven i hinanden. Fra at vzre samlede geografiske og erkonorniske helheder  med  fzlles sproglig og kulturel historie zndres samfundene hen imod mere komplekst strukturerede netvzrk, hvor  mindre eriheder  end nationalstaten,  men også storre, spiller den afqorende rolle. Den tendens jeg mener at have kunnet se i industrisamfundene henimod simpelhed, imod strukturel lighed, brydes. Dermed  sker der også en fragmentering. Hidtil faste strukturer oploses. Vi ser det typisk i Europa i forbindelse med  de okonomiske og  teknologiske  bevzgelser  imod  integration  på  visse  niveauer  og oplosning  af den kulturelle  enheds-kultur,  det  kulturelle  hegemoni, på den  anden.  Fra  en  bevzgelse  henimod  en  dansk  enhedskultur bestående  af et  fzlles  s z t  af vzrdier  og normer,  en  fzlles  form  for livsudfoldelse -et  kulturelt  velfzrdssamfund,  der  implementerede fzllesskabets ide som lighed,  ikke  kun  formelt  men  også  indholdsmzssigt -henimod en multidimensional kultur bestående af subkulturer med  f å   fzllestrzk,  men  lokaliserede i samme geografiske  områder.

På  det  individuelle  plan  sker  der  også  en  fragmentering  og  en forogelse af kompleksiteten.  Når deri  afgorende  type  arbejde  er abstrakt  og  knyttet  til  reprzsentationer,  vil  kvalifikationskrave~le z n dres, og dette vil &gt;&gt;smitte af« på de forskellige former for socialisering og opdragelse.  I et samfund baseret på abstrakte generelle kvalifikationer,  hvor  megen  tidligere  ikke-automatisere:  intellektuel  arbejde netop informatiseres, vil arbejds-identiteten zndres. Det vil ikke lzngere vzre muligt entydigt at definere sig selv som havende identitet knyttet til en ganske bestemt arbejdsfunktion. Arbejdet tenderer til at deles i typer, der enten er meget kxralificeret, dvs. har et uhyre stort -men abstrakt -vidensindhold,  eller  er  meget  maskinelt,  dvs. af  en type,  der -givet  mkonomisk  rentabilitet -kunne  automatiseres.  I informationssamfundet vil  automatisering  typisk  vzre informatisering, idet  det jo  er  informationsarbejde, der automatiseres.  De nye former for arbejdsidentitet og arbejdsdeling ses allerede kraftigt indenfor  selve EDB-branchen, som bl.a.  pivist  empirisk  af en rzkke studier under CHIPS-projektet ved Institut for Organisation og Arbejdssociologi  ved Handelshojskolen i Kobenhavn. Fragmenteringen er altså en oplarsning af hidtil antagne stzrke identiteter i den enkelte person, en oplosning, der hznger sammen med arbejdets karakter af mindre direkte erfaring med en »fast« natur, og en oget kompleksitet igennem  indf~relse af  hvad  vi  kunne  kalde  fleksible  og  »multiple« identiteter.  Dette  kan  gzlde  både  i  eksistensen  indenfor  et  enkelt tidsrum, men også eksistensen  set som livsforl~b.

Vi kunne karakterisere den kommende personlighedstype  som en person, der netop ikke  lever op til  de klassiske psykologiske  krav til den modne ego-stzrke. Der vil vzre tale oni en person med en flyden- de mere fleksibel identitet. Der er selvfslgelig her grund til at pege på en  eventuel  sammenhzng med  det konstaterede  narcissistiske  trzk ved moderne ungdom. Når arbejdet primzrt består i interaktion med eksternaliserede reprzsentationer, hvor programmering er den kvintessentielle aktivitet,  så stnttes andre udviklingstrzk  i samfundet helt klart  af den  via  teknologien  også skabte tendens. Jeg  har forsagt at implementerede fornufts give  en  analyse deraf bl.a. i artiklen &gt;&gt;Den paradokser)).

Et yderligere  trzk  ved  en  informationsbaseret nkonomi  og  dens tilhnrende kultur hznger sammen med selve den karakter som varen information  har.  Som bekendt  er den  som  betydning abstrakt,  har tegn-karakter,  men  kan  maskineres  under  visse  szrligt  »gunstige« betingelser  (formaliserbarhed).  Den adskiller sig fra andre varer ved ikke at kunne slides eller forbruges. Den har simpelthen ikke materiel vare-karakter. Dens forbrug eller slid ligner snarere den, vi kender fra andre bevidstheds-varer, som f.eks. mode og mzrkevarer. Den bliver irrelevant, unioderne, falsk etc. Selve introduktionen  af mzrkevarer, af  firma-identitet, af  mode  og  andre af  denne  slags  varer  er jo  en introduktion  af et informations-aspekt  ind  i  den rene vare-nkonomi. Dermed opstår et informations-marked. Efterhånden bliver selve den materielle vare mindre betydningsfuld, og det er snarere helheden af information, ritual,  symbol osv. der szlges og knbes. Det  er en  tendens  i  retning  af  knb  og  salg  af  såkaldt  »livsstil«.  De  symbolske abstrakte varer og den  informationsbaserede nkonomi hznger sammen. Men dermed determineres symbolproduktionen ikke lzngere af fundamentale materielle behov eller rent nkonomiske (dvs. materialnkonomiske) lovmzssigheder, som f.eks. dem Marx beskrev som fundamentale for det vare-producerende kapitalistiske samfund. Selv om Marx i en vis (semiotisk inspireret) lzsning er t z t  på at give penge og kapital symbol-karakter, som reprzsentanter for faktisk arbejde, relaterede til og afhzngige af en bestemt social struktur, og derfor reelt i deres  ontologi  sociale.  Men  det  faktiske  arbejde  er  netop  i  en  vis forstand ikke socialt  (selv om det nsdvendigvis må foregå i  en social sammenhzng, dvs. i  et  samfund). Det er jo  interaktion med  naturgenstande, faktiske materielle objekter, der bearbejdes, så de bliver i stand til  at opfylde menneskelige behov. Som anfsrt tidligere, er det det sociale trzk ved  arbejdet, dette at det som arbejdsdelt involverer kommunikation og reprzsentation, der generaliseres af den teknologiske  udvikling  henimod  det  nzsten  helt  informatiserede  arbejde. Den  rest  som »nzsten« antyder er jo  de dele, der  bliver  tilbage  og som netop ikke kan  informatiseres,  qua deres manglende  mulighed for formalisering. Med sammenfaldet af informationsarbejde og livs- stils-nkonomi kan vi  sige at den Lacan'ske symbolske orden projiceres fra den enkelte bevidsthed ud  i  hele den sociale orden. Informationssamfundet  er  et  sammenfald  imellem  denne symbolske sociale orden og den Ellul'ske teknologiske orden.

Den  traditionelle  udviklingspsykologi,  hvad  enten  den  er  baseret på Piaget eller Vygotski/Leontiev, forestiller sig at symbolsk abstrakt tznkning baserer sig på en internalisering af konkrete erfaringer opnåede i omgangen med konkrete genstande. At der sker en raffinering i  forbindelse med  etablering af kategorisering og begrebsdannelse,  i sidste instans startende med  en form for direkte erkendelse af ligheder. Vi siger at symbolfunktionen tznkes at udvikle sig via erkendelse af ligheder, forstået som etablering af et ikonisk  tegn, dvs. reprzsentations-funktion  via  eksemplifikation, til  det  mere  avancerede  rent abstrakte,  hvor  reprzsentationen  sker  alene  via  denotation.  Hvor altså tegnet ikke har nogen lighed med det reprzsenterede. Det bliver i denne forstand også formelt, fordi der forudszttes etableret er1 autonom syntaks. Det er samme udvikling skriften gennemgår rent historisk. Denne distinktion imellem reprzsentation qua eksemplifikation og qua denotation svarer til distinktionen  imellem billede og alfabet, eller  imellem  analoge  og  digitale  reprzsentations-former,  som  det kendes indenfor diskussionen om videns-reprzsentatiori i kunstig intelligens.  Vi  kan  sondre  mellem  to  former  informationsteknologi. Den,  der  essentielt  arbejder  med  at  overfprre  information,  og  hvor denne  er  reprzsenteret  qua eksemplifikation.  Fjernsynet  er  her  et vzsentligt  eksempel,  ligesom  i nvrigt  tidligere  fotografiet.  Der  sker her alene en mekanisering af reproduktion eller overfprrsel. I modsztning dertil er databehandling, som den foregår i datamater essentielt baseret på behandling af information  reprzsenteret qua denotation. Der er altså tale om en anden form for reprzsentation, og en anden grad  af formalisering.  Det  er  en  klassisk  diskussion  indenfor  både billed-teori,  symbol-teori, sprog-teori og kunstig intelligens,  hvilken reprzsentations-form er fundamental, og om de i givet fald kan reduceres indbyrdes. Vi kan også se denne diskussion  som en diskussion om hvorvidt betydning er essentielt social, dvs. konstitueret igennem fastlzggelse af regler, eller essentielt naturlig, dvs. baseret  på faktisk foreliggende ligheder.

Den essentielt industrielle kunst, realismen og naturalismen i sine mange  former,  er  baseret  på  reprzsentation  via  eksemplifikation. Men den  er  også  baseret  på forestillingen  om  perception  som  det centrale. Kunsten opstår som udtryk  for  den  erfaring som vindes  i omgangen med verden. Den er essentielt mimetisk, og må benytte de reprzsentationsformer, som er til rådighed i form af eksemplifikation. Derfor er musikken også fravzrende -stort set -indenfor en realistisk eller naturalistisk  forståelsesramme. Derfor er de billedmaxsige medier også egnede til opfyldelse af den naturalistiske  erfaringskonception -sådan som McLuhan så det, når han opfattede qernsynsserien som  den  borgerlige  romans  fuldendelse.  Men  forståelsen  af  denne sammenhzng, og af den borgerlige romans erfaringsform som udtryk for den industrielle livsform, den måtte afvente nye medieformer. Når sproget, der essentielt  er denotativt i sit vzsen, kan  udnyttes  til  reprzsentation via eksemplifikation er det fordi den szrlige sprogform, der findes  i  litteraturen  netop  må henholde  sig til  billeddannelsen, sådan som den sker i den laesendes bevidsthed. Den abstrakte lyrik er derfor så vanskelig. I virkeligheden vil den altid vzre formal. Modernismen  består  da i  at  overfprre  denne  abstrakte  formalisme  til  en forståelse som reprzsentation  qua eksemplifikation.  Det  er bla.  det Kandinsky  g0r,  når han  opfatter  expression  som det  centrale.  Det giver  også  en  forståelse af  musik  som  et  ydre  udtryk  for er1 indre verden. Igen en forståelse der anvender repraesentation qua eksemplifikation.

Når de afg~rende erfaringsformer knyttet til den samfundsmzssige virkelighed differentieres, således at den sanselige erfaring, perceptionen, l~srives fra den erfaring, der vindes i omgangen med symboler, og derfor i en vis  forstand  med  eksternaliseringer  eller projektioner, fordi den umiddelbare genstand for arbejdet er en reprzsentation  og ikke deri reprmenterede genstand, indtrzder der en fragmentering af bevidsthedsformen.  Men  samtidig må der i bevidstheden  »håndteres«, dvs. begrebsliggares, mere komplekse sammenhznge. Et eksempel er overgangen fra egentligt produktivt arbejde i en fabrik til overvågning af samme produktion  via  et  EDB-baseret  system.  At  vzre element i systemet som arbejdende i det er at vzre del af det, mens overvågning g0r bevidstheden  udvendig, og derfor forholder den sig til systemet via totale reprxsentationer af det. Der er sket en for~gelse af kompleksiteten, men også en fragmentering af bevidstheden, i og med  at den er på et h ~ j e r e abstraktionsniveau.  Den type erfaring -erfaring med omgang med reprxsentationer -må selv reprzsenteres. Men her ser vi at reprzsentation qua eksemplifikation og qua denotation  falder  sammen,  idet  den  symbolske  erfaring  selv  er  symbolsk. Det er klart at den også er sanselig -perceptuel -men den kan ikke vzre symbolsk  ved  kun  at vxre sanselig.  I  en  vis  forstand  lukker erfaringen sig om sig selv. Der er tale om er1 art eksternaliseret mekanisk  selv-erfaring.  Dynamikken i udviklingen af den symbolske erfaring  bliver  formal,  fordi  den f ~ l g e r sine egne love, og  ikke  styres  af naturlige begrznsninger. Det er betingelserne  for betydningsdannelse som sådan, der sztter begrznsningerne.

Det impressioriistiske maleri og fotografiet var kunstneriske udtryk for en perceptuelt baseret erfaringsform. Fotografiet var en mekaniseririg af perceptionen,  men også selv netop objekt for perception. Som sådari przgede fotografiet oplevelsesformen. Det samme gzlder fjernsynet som erfaringsdanner. Vi er stadig i en kultur, hvor den centrale erfaringsform er den konkrete. Når samfundet i h ~ j e r e og h ~ j e r e grad kommer til at eksistere implementeret i en rzkke komplekse mekaniske systemer, ikke kun  som en rzkke kraftcentrc, der kan drive vzrket,  men  som et netvzrk  af symbolmanipulerende  maskiner, der bidrager til at fjerne den konkrete erfaring fra de produktive processer, så vil  erfaringsudtrykket  også zndrcs. Den abstrakte -eller overnaturlige, for ikke at sige u-naturlige -erfaringsform knyttet til symboler, ritualer vil vende tilbage som central. Vi ser det i den centrale -men ubestemmelige -funktion som musikken  har som erfaringsformidler. Også den er kun underlagt sine egne begrznsninger, ikke qua eksemplifikation, for der er intet at eksemplificere, men qua denotation. Det er ikke uden grund at der er en så t z t  sammenhzng -også historisk -imellem den abstrakte symbolske erkendelse i matematik- ken,  og den musiske erfaring. De f ~ r s t e samfund, der var przget af modernitet, forstået som objektiv regelferlgning, var også under  indflydelse deraf. Forestillingen  om  totalitet og harmoni  i renaissancen var netop en formidling imellem flere komplekse niveauer igennem en teori om proportioner. Formale såvel som musiske. Og det var også et forsng på at implementere denne indsigt i en przgning afverden. Den klassiske  proportionsteori  i arkitekturen. Det var et f o r s ~ g på at designe verden efter en formal erfaring. Renaissancens multicentristiske verden, er måske et godt billede på den type samfund som informationssamfundet  bliver.  Nzppe nogen  simpel orden  af nationalstater med modne demokratiske vzsener, men snarere en kaotisk kompleks struktur.

Når det hzvdes at informationsteknologien -og iszr datateknolo--gien -er den lige fortszttelse af den form for rationalisering af samfundet, som startede i netop renaissancen, er dette for så  vidt korrekt. Men rationaliseringen nu foregår ikke kun igennem social menneskelig magt. Når den sztter sig igennem via en implementeret rationalitet, styres rationalitetsformen også af det maskinelt mulige.  Og dermed bliver rationaliteten  godt nok objektiv, regelbundet, men er stadig  udtryk  for  den  viljesmzssige  planlzgning  og  beslutning.  Programmerethed  er  som  a n f ~ r t tids-  og  rummzssig  viljesud~velse. Magtformerne zndres i en mere kompleks  retning.  Den hierarkiske model for magtud~velse, som både fandtes i den enevzldige konception  og i den borgerlige reprzsentative -magt givet direkte fra oven eller direkte fra neden -må erstattes af en anden. Den bureaukratiske forestilling  om  samfundet  som  en  simpel  organisation,  som  findes både i den  borgerlige  kapitalisme  og i socialismen, er ikke lzngere adzkvat. Det  kalkulatoriske  samfunds  menneskelige  erfaring  er  en erfaring der ligger  udenfor  det rationelle forstået som regelf~lgning. Når samfundet bliver reproduceret igennem  maskinel  symbolmanipulation, bliver den menneskelige erfaring og magtud~velse, dvs. den menneskelige  interaktion ikke selv bestemt  af n~dvendigheden af at opretholde en symbolsk orden. Denne opretholdelse er jo netop automatiseret.  Den  politiske  fragmentering og  dermed  ferlgende  Dgede kompleksitet er resultatet.  Informationssamfundet er ikke realiseringen af den Orwell'ske dystopi.

Når de såkaldte fraktaler og de dertil harende »kaotiske« strukturer  fascinerer  så mange skyldes det nok deres grundlzggende egenskaber.  En  struktur  er  kaotisk  når  enhver  forståelse  af  den  opnår samme grad af kompleksitet som det, der forstås. En simulering med henblik på forudsigelse fnrer aldrig til målet, fordi enhver delstruktur er ligeså kompleks  som  helheden.  Der er ingen  orden i klassisk  for- stand. Men alligevel opleves strukturen som opdelt, organiseret, men i  niveauer.  Egentlig  er  disse  strukturer  simple,  de  kan  nemlig  let frembringes.  Så de  vokser  så at  sige  simpelt,  men  er som  helhed uoverskuelige og uforudsigelige. Som sådanne er de meget gode billeder -netop billeder -på den type strukturer vi fornemmer kommer til  at przge vores virkelighed. Fabrikkens linexre produktionsstruktur,  styret af de fysiske genstandes indbyggede lovmzssigheder som disse  afspejles  i  arbejdsprocessen,  erstattes  af  symbolmanipulationens anderledes komplekse og alenc af sine egne love styrede strukturer.  Forsimpling  og  forudsigelighed  erstattes  af  fragmentering  og kompleksitet.

## Litteratur

- Beniger, J.R.: The  Corrtrol  Reuolution.  Techriological  and  Economic  Origins  o f  the  Infonnation  SocieQ, Cambridge, Mass.,  1986.
- Bolter, L).: Turirrg S Man, LondonINew  York  1984.
- Borum, F.: Beyond  Taylorisnr:  The IT-specialisis  arid  the Deskillin~q  Hypothesis, CHIPS papers  1987. Braverman, H.: Labour  and  Monop04 Capital, New York  1974.
- Compulsiue Tech~iology-  Computers as  Culiure, eds. Solonionides, T. &amp; Levidow, L., London  1985. Ellul, J.: The Technological Sociely. New York  1964.
- Feinstein, D.H.: Der Hawnoniebegrzfin der Kunstlitteratur  und Afusiktheorie der italienishl.en Renaissance, Freiburg i .  Br. 1977.
- Friedmari, A.: Underslanding the Employrent Position  of Computer Programmers:  a Managerial .ftrateties  Approach, CHIPS papers  1987.
- Goodman, N: The Languages  ofArt, New York  1968.
- Janlert,  L.-E. : Studies in KnowIedge Represenlution:  Modelirig  Change -the I;rame  Problem, Pictures  and Words, Umeå 1985.
- Kandinsky, W.: ober  da^ G'eistige in der  Kumt, Munchen  19 11-1  2.
- Kroker, A.:  ~Processed  World:  Technology  and  Culture  in  the Thought of  Marshall  McLuhan« i Phi. Soc.  Sci. 1984. pp.433-59.
- Siggaard  Jerisen,  H.: »Deti implementerede  fornufts  paradokser«,  i Grdns~r &amp;r Rationalilel, Aai-hus 1988.
- Siggaard Jensen,  H. &amp; Skovsmose, O.: Teknologikritik, Herning  1986.

Turkle, S.: The Secorid SelJ Compufers and  the Hunrari  Spirit, New York  1984.

Wittkover, R.: Architectural  Principles  in the Age o /   Humanism, London  1969 (3.ed.).