Forord
Forfattere: - Redaktionen
Tidsskrift: rvt (2003-02-18)

## FORORD

Vi er i redaktionen ganske tilfredse med i dette nummer at kunne præsentere artikler, der både i tid og rum angiver religionshistorisk bredde. De to første bidrag placerer sig inden  for  Islam  og  beskæftiger  sig  ud  fra  hver  sin  indfaldsvinkel  med  muslimske forfatteres  refleksion  over  metafysik.  Dette  fører  til  en  ret  interessant  modstilling mellem den hanbalistiske teolog, Ibn Taymiyya, som er emnet for Dorthe Bramsens artikel, og romanforfatteren Orhan Pamuk, som er emnet for Inge Liengaards artikel. Hvor Taymiyya (d. 1328) på et traditionalistisk grundlag forsvarer Koranens beskrivelser af en meddelsom og i øvrigt menneskelignende Gud, samtidig med at han anser det for uomgængeligt at forsvare Guds absolutte transcendens, møder vi hos Pamuk en moderne (og nulevende) forfatter, der lokaliserer religionens metafysiske betydningspotentiale i en kompleksitetsæstetik. Pamuks romaner opløser faste identitetsforbindelser i komplekse relationer, hvor en subjektiv, religiøs og historisk identitet knytter sig til skiftende tegnkonstellationer. Metafysikken står indskrevet i disse tegn alene, ikke  i  nogen  bagvedliggende  og  integrerende  virkelighed.  En  sådan  kløft  mellem traditionalisme og modernisme vidner vel bl.a. om, at det er knap så let, som nogen kunne ønske sig, at opretholde den verserende stereotypisering af Islam.

Med Laura Feldts artikel om monstrøsitet som kulturel og religiøs diskurs bevæger vi  os  tilbage  i  tiden  til  det  gamle  Mesopotamien,  hvor  det  vrimler  med  eksotiske monster-forestillinger.  Udgangspunktet  tages  imidlertid  i  en  antropologisk  støttet antagelse af, at monstrøsitet betegner en generel kulturel kategoriseringsstrategi, hvortil også hører Hollywoods fantasifostre. Forfatteren benytter det kneb at knytte til ved noget velkendt, før hun tager os med på rejsen til en dunkel, religionshistorisk fortid.

Med Bjerring-Nielsens revurdering af Dumézil føres vi tilbage (tror vi da) til en indoeuropæisk sammenhæng med en præsentation og kritisk drøftelse af trefunktionalitet som specifik indoeuropæisk ideologistruktur. Det er imidlertid Bjerring-Nielsens ambition  at  vise,  at  denne  trefunktionalitet  ikke  alene  viser  sig  inden  for  en  indoeuropæisk kontekst, men også i f.eks. en israelitisk-jødisk sammenhæng. Dette kunne meget vel fremkalde et modsvar.

Artiklerne efterfølges i dette nummer af en ph.d. sektion, hvor Jørn Borup redegør for indholdet af sin afhandling om My ō shinji, som er en moderne japansk rinzai-sekt inden  for  zen-buddhismen.  Også  her  spiller  forholdet  mellem  historie  og  nutid  en væsentlig  rolle,  hvilket  blandt  andet  rejser  et  spørgsmål  til  forholdet  mellem  den normative lære, som præsterne står for, og læg-aktørernes religiøsitet. Et af de spørgsmål, der rejses af George Tanabe, hvis opposition er optaget i en let forkortet version, går på, hvorledes man i den forbindelse, og i forlængelse af det feltarbejde, der bl.a. ligger  til  grund  for  Borups  arbejde,  drager  analytisk  nytte  af  de  religiøse  aktørers selvforståelse.

Efter at have ført læseren vidt omkring i tid og rum, slutter vi af med at bringe den foreløbige høst af anmeldelser. Det er i hovedsagen religionsfilosofisk litteratur, der denne gang sættes under lup, men der er dog også et par andre emneområder. God fornøjelse.

Redaktionen