Tango- en livgivende dans
Forfattere: Hanne Pallesen
Tidsskrift: forumforidraet (2010-07-01)

Der spilles op til tango i Vrå 2006

## Tango- en livgivende dans

## - TANGO … MEGET MERE END BLOT ELEGANTE TRIN

»Jeg troede bare, jeg skulle gå til dans ... sådan én gang om ugen … en fritidsinteresse ligesom  alle  andre.«  Sådan  fortæller  Grethe, der er 52 og lærer.

Men sådan gik det ikke. Grethe blev fascineret af den argentinske tango. Hun går på sit femte år  til  tangoundervisning  én  gang  om  ugen,  og hun tager ofte til dansearrangementer forskellige  steder  i  landet. Tangomusikken  strømmer ud  af  bilens  højtalere,  når  hun  kører,  dog  ind imellem  afløst  af  en  CD  med  undervisning  i spansk. Grethe skal nemlig sammen med en lille gruppe fra det lokale tangomiljø på sin jomfrutur til tangoens Mekka Buenos Aires i påsken i år. Tangoen er blevet en uundværlig del af Grethes liv.

Mange  tangodansere  kan  berette  om  deres første  møde med tangoen. Ofte beskrives samme lidt  tilfældige  møde,  som  Grethe  erfarede. Tangoen, den argentinske tango - Tango Argentino - er anerkendt for sin elegance, sin skønhed og  udtryksfuldhed,  og  som  tilskuer  til  dansen bliver mange tryllebundet og fascineret af tangoens magi. Tango er ikke en ny trend. Men den er inden for de sidste 10 år blevet ekstra populær på lige fod med salsa og andre latinamerikanske danse. I det hele taget er det slående at se  den  bølge  af  danseaktiviteter,  der  ses  over hele kloden, både i TV, i reklamerne, i dansestudierne, i foreningerne, på diskotekerne og på internettet. Lokalt kan man foruden de latinamerikanske  danse  også  finde  danseformer  som breakdance,  linedance,  mavedans,  folkedans, swing m.m.

Mere end et århundrede er gået, siden tangoen opstod i storbyen Buenos Aires i Argentina, og den har haft flere popularitets op- og nedture i  det  forløbne  århundrede.  Allerede  i  tyverne havde  tango  sin  første  store  bølge  i  Danmark. Det var også i den periode, Jacob Gade komponerede  flere  tangoer,  bl.a.  den  verdenskendte Tango Jalousi i 1925.

I  dag danses den argentinske tango overalt i verden,  især  i  de  større  byer.  I  1990'erne  slog tango  rigtig  rødder  i  København  og  har  siden fået solide platforme andre steder i landet, bl.a. på Fyn og i Trekantområdet. Søger man på nettet på det danske begreb argentinsk tango, får man 5.090.000 hits.

Tangoen handler egentlig ikke om sundhed og da slet ikke om skridtmålinger, kolesteroltal eller lignende. Men videnskabelige undersøgelser peger  dog  på,  at  argentinsk  tango  fremmer sundhed på forskellige områder. Effekten af et kommunebaseret argentinsk tangoprogram med to timers dans to gange om ugen gav en gruppe ældre  mellem  62-91  år  bedre  balance,  større selvtillid  og  mindre  faldtilfælde  end  en  tilsvarende gruppe, der fik gangtræning. Tangogruppen  fik  også  forbedret  muskelstyrke  og  øget ganghastighed  set  i  forhold  til  ganggruppen (McKinley et al. 2008).

Det er ikke nyt, at dans, musik og kulturaktiviteter fremmer sundheden. Musik får patienter med hjerneblødning hurtigere på benene, dans styrker balancen for folk med Parkinson, og korsang kan give kræftpatienter mod på livet. Det er  konklusionen  i  flere  internationale  forskningsprojekter (www.nice.org.uk).

Hensigten med denne artikel om den argentinske  tango  er  at  belyse,  hvad  der  kan  opstå, når mennesker mødes i forskellige netværk og udfolder en fælles interesse. Og i denne aktivitet handler samværet ikke om sundhed, men om at  danse.  Men  dansens  sjæl,  form  og  organisering kan imidlertid »utilsigtet« give bedre sundhed og velvære.

## METODE

Min egen introduktion til dansen skete for sekssyv år siden, hvor jeg sammen med min mand meldte mig til  et  FOF  tangokursus.  Jeg  havde umiddelbar meget let ved at lære trin og trinkombinationer, men havde meget svært ved at hengive mig til mandens føring, og det var nærmest en terapeutisk proces at skulle afgive den kropslige  styring.  I  dag  er  tangoen  en  stabil grundpille i forhold til mit velbefindende. Især er jeg fascineret af den bevægelseskommunikation, der eksisterer - kombinationen af krop og kommunikation, krop og intellekt samt krop og netværk.  Jeg  har  deltaget  i  mange  workshops med argentinske undervisere, jeg har fordybet mig i tangokulturen i Buenos Aires og har været aktiv i oprettelse af Trekantområdets tangoforening - La Luna, der i dag tilbyder et rigt repetoire  af  tangoaktiviteter:  undervisning,  workshops, La Práctica (øvested), Milonga, koncerter m.m.  Mange,  der  er  aktive  tangodansere,  kan berette om en tilsvarende indgang, og om hvordan tangoen har ændret deres livsstil.

I denne artikel tager jeg dog en mere neutral position  og  diskuterer  mulige  sammenhænge mellem  tango  og  sundhed.  Der  tages  afsæt  i Merleau-Pontys fænomenologiske forståelse, der indsætter kroppen og sansningen som menneskets fundamentale adgang til verden. Ud fra denne fænomenologiske position vil jeg forsøge at gå til og beskrive fænomenerne så forudsætningsløst  som  muligt  eller  i  det  mindste  være forudsætningsbevidst  og  søge  efter  det  essentielle, det der holder sig konstant, selv om sammenhængen forandres (Kvale 2009).

Artiklen bygger på feltarbejde foretaget over flere år. Feltarbejde er specielt egnet til at undersøge samspillet mellem mennesker og grupper af mennesker (Wadel 1991). I dette tilfælde vil det sige dansen og interaktionen mennesker imellem samt dansemiljøet - hvordan påvirker og påvirkes den enkelte af det. Jeg har som feltarbejde deltaget i dansen og undervisningen og har så senere samtalet / interviewet en eller flere  om  det,  som  foregik,  og  hvad  de  oplevede. Feltarbejde som deltagende observatør kræver, at  man  er  i  stand  til  at  være  »sociolog  på  sig selv«, og at man under feltarbejdet stadig analyserer sin egen adfærd og sine egne kulturelle værdier (Wadel 1991). Ligesom ordet deltagerobservationer indeholder to dele, således rummer  metoden  også  to  adskilte  erkendelsesprocesser.  Deltagelse  indebærer  indlevelse  i  det ukendte. Observationer forudsætter derimod en distancering  til  det  oplevede,  det  sete  og  det hørte foruden registrering af en mængde faktuelle forhold (Hastrup &amp; Ramløv 1988; Hammerley &amp; Atkinson 1996).

AF HANNE PALLESEN

Min egen fascination for dansen og hvad den gjorde  ved  mig,  var  det,  der  satte  mig  i  gang med at reflektere over tangoens væsen. Det var også det, der fik mig til at påbegynde et feltarbejde  med  fokus  på  tango  og  sundhed. At  jeg selv har gennemgået »en slags terapeutisk proces«,  da  jeg  startede  med  at  danse  tango,  har selvfølgelig betydet, at jeg har været nysgerrig efter  at  se  om  andre  oplevede  noget  lignende, men det har også betydet, at jeg har været interesseret  i  at  høre  andre  fortællinger.  Jeg  har ikke interviewet personer, der er holdt op med at  danse  tango,  fordi  de  mistede  fascinationen eller aldrig fik den, netop ud fra en mening om, at det at blive så at sige »indfanget« af tangoen er den argentinske tangos mission, og at denne fascination er netop det interessante at studere i relation til sundhed. Min position i dette feltarbejde  blev  derfor  at  fastholde  lærlingerollen, både på dansegulvet og i de efterfølgende samtaler.  Hermed placerede jeg mig i en position, hvor  jeg  lærte  af  informanten  og  erhvervede mig de kulturelle kundskaber og kompetencer, som informanten gav udtryk for (Wadel 1991).

Den argentinske tango danses på gader og stræder.

I  forbindelse  med  deltagerobservationerne har jeg skrevet feltnoter, dvs. en slags dagbogsbeskrivelser uden nogen specifik systematik ud over den kronologiske tid (Emerson et al. 1995).

Med et projekt,  der  har  afsæt  i  andre  menneskers oplevelser, kan man ikke være helt sikker på,  hvor  man  bliver  ført  hen,  og  hvilke  betydningsfulde  temaer  informanterne  bringer  op. Dette gør, at man kan få et mere processuelt metodeforløb. Wadel  betegner  det  som  en  »runddans« mellem teori, metode og data. Men man kan  som  forsker  hjælpe  sig  selv  ved  at  have gjort  sig  sine  teoretiske  perspektiver  bevidst (Wadel 1991).

Deltagerobservationer og de (20) ustrukturede  og  (6)  strukturede  interviews  er  primært foretaget i Danmark, Australien og Argentina.

## TANGO SOM NARRATIV

Tangokulturen  har  mange  fremtoninger,  som spiller sammen og påvirker hinanden. Først og fremmest er der dansen - en pardans, som stimulerer til kropslig kommunikation og stor indføling  over  for  hinanden.  Så  er  der  musikken, der  udfolder  en  variation  af  grundstemninger, og endelig er der sangen, der fortolker livet som en fortælling.

Tango knytter sig til Argentina og er der betydningsfuld for den argentinske selvforståelse, men den er også vigtig i forhold til nationaløkonomien, da tangoturismen især i Buenos Aires ikke er så ubetydelig.

En del bøger er også udkommet i Skandinavien om tango (Toxværd 2006; Abadi 2003; Westergård 2009). De fortællinger, der udfolder sig under  tangoundervisningen,  workshops  og  i  den skandinaviske litteratur, genfortælles i det følgende afsnit om tangoens opståen og genfødsel.

## TANGOENS OPSTÅEN OG GENFØDSEL

»Jeg skal mindst én, bedst to gange om året til Buenos Aires for at opleve den sande argentinske sjæl«, siger Ian.

Han har egen lejlighed i Buenos Aires, som han selv bruger, når han er der, men ellers lejer ud til andre Tango-besøgende.

Tangoen kom til verden for mere end 100 år siden i de fattige kvarterer i udkanten af storbyen Buenos Aires i en tid (i slutningen af 1800-tallet), hvor Argentina åbnede sine grænser for fri immigration.  Indbyggerantallet  i  Buenos  Aires steg i perioden mellem 1869 og 1914 fra 180.000 til 1.576.000 indbyggere (Archetti 2003). Argentina  havde  på  daværende  tidspunkt  brug  for fremgang. For de liberale og fremtidsorienterede politikere betød det, at man måtte importere arbejdskraft  i  forventning  om,  at  europæerne ville sætte gang i udviklingen og bringe nye dimensioner til kulturen. Immigranterne var imidlertid ikke veluddannede eller højt kvalificeret arbejdskraft, men derimod fattige landarbejdere  uden nogen særlige kundskaber eller skolegang,  der  lod  sig  lokke  af  troen  på  at  få  egne jordbesiddelser og finde lykken i det fremmede. De blev imidlertid skuffet. Landet var i forvejen ejet af velhavende og konservative familier, endvidere var de ikke spor velkomne af kreolerne, de spanske efterkommere, der gjorde, hvad de kunne for at gøre livet surt for de nyankomne. Immigranterne organiserede sig i fagforeninger, hvilket medførte store forfølgelser og henrettelser. Mange immigranter vendte hjem igen, mens andre blev og slog sig ned. De danske immigranter  slog  sig  ned  omkring  byerne  Necochea, Tandil og Tres Arroyos, hvor klimaet lignede det danske,  og  hvor  de  kunne  etablere  et  liv,  de kendte hjemmefra. Men de fleste slog sig ned i nærheden af de store byer, først og fremmest Buenos Aires (Toxværd, 2006).

Begrebet arrabal (kvarter i udkanten af byen) møder vi ofte i tangosangene og i beskrivelserne af de forskellige tangostile. I disse kvarterer op- stod  en  egen  subkultur  med  compadres  (gudfædre), el compadrito (en fyr, der fører sig lapset frem), og i denne subkultur, der vanskeligt lader sig beskrive med alle disse forskellige nationaliteter og deres musik, dans og traditioner, skabtes  tangoen  i  de  underpriviligeredes  liv. Mercedes Sanz 3 , der er født og opvokset i Argentina, men måtte flygte til Europa under militærjuntaen og senere slog sig ned i Danmark, fortæller:

»Tangoen er i dag en hel kultur for argentinerne.  Den  lever  i  argentinernes  hverdag, måden at gå på, måden at udtrykke sig på, i byens gader og veje. Den har sin egen mytologi, skabt af de personer, som er beskrevet i dens digte og legender: el malevo, den ærefulde kriminelle, der gerne duellerer for at forsvare en ven eller en kvinde, el compadrito, den smarte fyr, eller om la milonguita pigen,  der  forlod  det  fattige  kvarter  for  at kaste  sig  ud  i  kabaretlivet  samt  hendes skæbne og kvindens forræderi over for en mand, der elskede hende. Tangoens tekster handler i høj grad om livet i el arrabal. Teksterne  beskriver  dens  gader  og  veje,  dens nætter, månen eller gadelygterne, men også de fattiges  levevilkår.  Der  synges  om  byen Buenos Aires, og om nostalgien fra en tabt fortid.  Der  synges  om  selve  tangoen.  Ud over  disse  tilbagevendende  motiver  er  der mange tekster, som er direkte sociale protester.«

Tangoen fødtes som en protest mod de betingelser, som befolkningen i de fattige kvarterer måtte tåle i et samfund i voldsom udvikling omkring 1880'erne. Som resultat af en overvældende indvandring  og  et  stillestående  konservativt  samfund opstod en rodløshed i det nye land. De nye argentinere havde brug for at genskabe sig en identitet, blande sig med hinanden og skabe noget nyt, og det gjorde de gennem skabelsen af en subkultur af en helt ny musik - tango og dansen, der gav et fælles sprog og kommunikation (Toxværd, 2006).

El choclo 1947. Musik af Ángel Villoldo. Tekst af Enrique Santos Discepolo.

Con este tango que es burlón y compadrito se ató dos allas la ambición de mi suburbio con este tango nació el tango y como un grito salió del sórdido barrial buscando el cielo.

Conjuro extraño de un amor hecho cadencia Se abrió camino sin más ley que su esperanza Mezcla de rabia, de dolor, de fe, de ausencia Llorando en la inocencia de un ritmo juguetón.

Con tu milagro de notas agoreras Nacieron sin pensarlo las paicas y las grelas Luna en los charcos, cayengue en las caderas Y un ansia fiera en la manera de querer.

Al evocarte, a tí tango querido Siento que suenan las baldosas de un bailongo Y oigo el rezongo de pasado

Hoy que no tengo Más a mi madre Siento que viene en punta 'e pie para besarme Cuando mi canto nace al son de un bandoneón I nedenstående tango sang, oversat af Mercedes  Sanz,  udtrykkes  vemodet,  håbet,  længslen, som også er den grundstemning, der karakteriserer tangomusikken.

## [dansk oversættelse]

Med denne tango, som er drillende og smart, Fik mit kvarters ambition to vinger Med denne tango fødtes tangoen, og som et skrig for den ud af det lurvede kvarter og søgte mod himlen

Mærkelig sammensværgelse af en kærlighed, der blev til takter

Og åbnede sig vej uden anden lov end sit håb Blanding af vrede, af smerte, af tro og af savn Grædende i uskylden fra en legende rytme

Med dit mirakel af ildevarslende noder Fødtes der uden tanke tøser og kvinder. Der var måne i vandpytterne og rytme i hofterne Og vildt begær i måden at elske på

Når jeg mindes dig. Elskede tango Hører jeg lyden af klinkerne i en milonga Og knurren af min fortid

I dag, hvor jeg ikke længere har min mor Føler jeg, at hun kommer på tåspids og kysser mig, Når min sang fødes i bandoneonens klang.]

Tangosangene og musikken tilhører ikke den argentinske  folkemusik. Tangoen  er  bymusik  fra La Plata-flodens bredder, dvs. Buenos Aires og byerne i omegnen og strækker sig op til Montevideo i Uruguay - som ligger lige nord for Buenos  Aires  (Toxværd  2006).  Tangomusikken  har dog i Argentina karakter af nationalmusik. Tango har sin egen radiokanal og høres i Argentina, som vi i Danmark hører P3 musik.

Argentinerne, der drog ud, tog tango med sig, og allerede i 1911 så man i Paris tangoen udfolde sig som Tango thé, tango diner og tango champagne. Det har især været gennem den komplicerede dans, at tangoen erobrede de europæiske sjæle. Europæerne oprettede tangoklubber, dansestudier og andre forskellige tangomiljøer. Der har været en lang tradition for udveksling af  musikere,  undervisere  og  dansere  hen  over Atlanten. Tangoen  har  haft  flere  nedture.  Det første militærkup i 1955 betød, at mange dansesteder  og  klubber  blev  lukket.  Ingen  politiske kræfter støttede i den periode tango eller anerkendte  dens  værdi. Tango  var  som  sådan  ikke død i 60'erne eller 70'erne, men blot parkeret på svagt lys for igen at opstå i 1980 både i Argentina, USA, Japan og Europa, bl.a. ved præsentation  af  det  legendariske  show  Tango  Argentino med  musikere,  sangere  og  dansere.  Det  blev starten  til  tangoens  genfødsel  i  Buenos  Aires, men dansen blev også vækket af sin tornerosesøvn i Europa og Danmark (Toxværd 2006).

Man kan med rette stille  kritiske  spørgsmål ved ovenstående beretninger, hvis man vil se på fortællingen  som  autentisk  historie.  I  denne sammenhæng skal denne lidt forførende fortælling dog ses som en narrativ konstruktion i relation til argentinsk tango (musik og dans), vel vidende at den kan have flere intentioner, såsom kommercielle og identitetsmarkerende, ud over at være dansens fortælling.

I  dag eksisterer der et globalt tangonetværk godt  hjulpet  af  de  moderne  kommunikationsmidler. Og vi ser en endnu større udveksling af musikere,  danse  og  undervisere  hen  over  den ganske klode. På trods af tangoens op- og nedture i det offentlige rum og på trods af det faktum, at tangoen primært danses i de store byer i Argentina, tilskrives tango på lige fod med fodbold en central betydning for den nationale argentinske  selvforståelse.  Med  udgangspunkt  i driblebevægelse, som ses både i fodbold og tangoen,  taler  man  i  Argentina  om  tango-fodbold (på samme måde som en brasilianer identificeres sin med samba-fodbold). Både tango og fodbold er et ritual og et spil, der gør kropslig og symbolsk  kommunikation  mellem  deltagerene mulig (Archetti 2003).

FN  skrev  i  2009  tangoen  på  listen  over  verdens kulturarv.

## TANGOENS VÆSEN OG FORM

»Det kan godt være forvirrende i begyndelsen, at  argentinsk  tango  er  så  tæt  og  intens.  Mens man danser, opnår man en intimitet, som man ellers kun opnår med sin kæreste. Det er vigtigt, at man gør sig klart, om man er her for at danse eller for at score. Det var det i hvert tilfælde for mig. Det fede ved tangoen er, at kommunikationen med partneren er så vigtig. Man er virkelig nødt til at øve og finpudse figurerne og trinene. Vi  arbejder  meget  med  de  små  detaljer.« Torben, 32 år, studerende, har danset tango med en veninde i et år.

Tangoen har ingen fast  opskrift.  Det  handler om at kommunikere uden ord. Man kan lære spillereglerne - danseretning, figurer, trin-kombinationer  etc.  Dansen  skabes  derimod  i  et  samspil mellem de to dansepartnere og musikken. Rollefordelingen er krystalklar. Manden fører, og kvinden følger. Begge er omsorgsfulde og hensynta- gende. Så enkelt beskriver Carlos Costes, der er danseunderviser  i  Buenos  Aires  og  flere  gange har afholdt workshops i Danmark, tangoen.

## OMFAVNELSEN

At danse tango er kropslig kommunikation - eller  rettere  bevægelseskommunikation.  Uanset om man danser med åben eller tæt omfavnelse. Alt  udspringer  af  omfavnelsen  (Abadi  2003). Den er nøglen til at danse, til at nyde at danse, at sikre at ens partner har nydelse og at sørge for, at andre har nydelse ved at se dansen. Omfavnelsen er den teknik, der gør det muligt for manden at kommunikere til kvinden, hvad han foreslår, at der skal ske, altså hvorhen og hvordan han ønsker, at parret bevæger sig (Toxværd 2006). Gennem mine deltagerobservationer oplevede jeg, at gennem omfavnelsen kan kvinden mærke mandens drivkraft og energi, samt hvorvidt og hvordan hun skal støtte manden. F.eks. at danse mere markeret, hvis han har svært ved at  følge  musikkens  puls.  Hun  registrer,  at  når manden holder en kort pause i en position, så er det signalet til, at hun kan tage initiativ til ornamenter og små figurer.

Noelle  fra  en  tangoklub  i  Perth  beskrev  følgende:

»Der  er  kun  nogle  bestemte,  der  danser med  mig  …  Jeg  er  vist  for  ballroomagtig. Jeg har jo danset ballroom tidligere, og jeg holder jo mit bryst og nakke sådan tilbage, sådan lidt kontrolleret og distanceret … Det tror  jeg  ikke,  mænd  kan  li'.  Det  er  i  hvert tilfælde  derfor,  jeg  tror,  at  nogle  bestemte mænd ikke kommer og byder mig op. Brad, som du kender, sagde 'tak for dansen' flere gange efter 1. dans (normalt danser man et sæt på 3-4 danse). Senere fandt jeg ud af, at han  gerne  ville  date  mig,  men  han  kunne ikke li' min måde at danse på.«

Når jeg så Noelle danse, virkede det også, som hun kropsligt holdt en vis distance og derfor heller ikke mentalt gav sig selv mulighed for at hengive sig til manden og til dansen. Om hendes erfaringer fra ballroom dans er årsagen til, at hun kun blev budt op af bestemte mænd, er det svært at gisne om, men beskrivelsen vidner noget om, at omfavnelsens karakter er betydningsfuld.

Omfavnelsen beskrives af mange undervisere som en vis spænding først og fremmest som en lille  pres mellem hænderne i den åbne side af omfavnelsen, der skaber en stabil referenceramme  parterne  imellem.  Men  omfavnelsen  fremmer også den psykologiske spænding - forførelsen, forstået på den måde, at når manden viser hensyn og opmærksomhed over for kvinden, tager  initiativet  og  ansvaret  for,  at  dansen  går godt, så kan kvinden hengive sig til dansens karakter og mandens føring. Det giver parret mulighed for ligeværdig udveksling på trods af de forskellige roller, hvor manden har førerrollen, og kvinden følger.

## MANDEN FØRER, OG KVINDEN FØLGER

Flere nybegyndere fortalte mig, at rollefordelingen  i  begyndelsen  var  en  udfordring  og  kunne opleves kontroversiel og stødende; især for den kvinde, der gerne vil (er vant til at) stå for styringen. Forsøger hun at styre, gør hun manden usikker over for udfordringen til at tage styringen.

Mange har også oplevet, at tangodansen godt kan  få  et  element  af  terapi,  hvilket  kan  være nødvendigt, uden at tangoen dog er terapi. Flere kvinder  fortæller  om,  at  manden  er  »gået  fra dem« midt under en dans ofte med et lødigt påskud,  men  hvor  det  for  kvinderne  har  været klart, at manden gik, fordi kvinden ikke kunne lade  være  med  at  tage  føringen.  Oplevelsen gjorde ofte kvinderne vrede, men betød også, at de efterfølgende arbejdede på at afgive kontrol- len. I undervisningsforløb sås også par, der var i krise og ikke kunne få bestemte trin til at lykkes  sammen.  Ofte  byttede  de  partner  for  en stund og fandt på den måde frem til at løse problemet, andre søgte råd hos underviserne, og enkelte valgte at få soloundervisning.

Der danses tango i Vrå 2006.

Kvinderne  fortalte  også  om  den  udfordring, der ligger i at skulle kunne danse med mange forskellige mænd. Det kræver en særlig tilstand af  beredskab  og  indføling  fra  kvindens  side. Hun skal ikke kun danse med en mand, der sætter dagsordenen, men gerne med mange forskellige mænd, men hver har sine forskellige kropslige  udtryk  og  fortolkning  af  musikken.  Hun skal  endvidere  danse  baglæns  og  ofte  på  høje hæle. Hun skal både stole på sin egen kontrol og balance og samtidig stole på, at manden ikke fører hende ind i nogen eller noget. Og for kvinder er der meget på spil, da mænd kan undlade at byde hende op, hvis hun ikke lever op til deres forventninger.

Omvendt fortalte mændene om de overvejelser, de gjorde sig, og de frustrationer, de oplevede, når de oplevede, at dansen ikke kunne fungere med en bestemt kvinde. Hvis det så at sige var en »ligegyldig kvinde«, som de ikke forventede at skulle danse med igen, så handlede det om at finde et niveau, som de kunne være fælles om  og  så  ellers  få  dansen  afsluttet  på  en  god måde. Det var mere problematisk, når det dre- jede sig om en kvinde, de ville møde igen i deres eget  nære  dansemiljø,  så  havde  de  ingen  problemfrie  løsninger.  Mange  havde  også  oplevet, at en kvinde havde sagt nej tak til en dans. Selv om de godt vidste, at det kunne der være mange forskellige  grunde  til,  så  erkendte  de  også,  at det  oftest  føltes  som  en  afvisning  af  dem  som danser.

## FRA BEGYNDER TIL EKSPERT

Nybegyndere skal  foruden  at  lære  trin,  kropskontakt, de uskrevne regler på milongaen også lære tangomiljøet at kende. Hver tangoklub har sin La Práctica, hvor man kan komme for at øve dansen  mindst  én  gang  om  ugen.  Tangoclub Perth,  som  dækker  en  stor  befolkningsgruppe havde to La Práctica to gang i ugen, foruden en Midmilonga 4   hver  onsdag  og  en  Milonga  hver anden  lørdag.  En  mindre  klub  som  La  Luna  i Kolding har La Practica hver søndag og en Milonga  en  gang  om  måneden.  Både  i  Perth  og  i Kolding stiller  erfarne  dansere  på  La  Práctica sig  til  rådighed;  hjælper  nybegynderne  både med trin,  holdning,  sko,  og  fortæller  om  deres erfaringer med undervisnig og forskellige dansesteder. Nybegyndere får mulighed for at stille spørgsmål, undre sig og gå i dialog. Den erfarne rådgiver på en måde, så den nye føler sig tryg og accepteret, også på trods af kritiske spørgsmål. Mange danske informanter fortalte også, at de havde  et  princip  om  at  danse  mindst  en  dans med en nybegynder, især når de var til La Práctica.  De fortalte, at de selv kunne huske, hvordan det var at være ny, og hvordan dansen med en erfaren danser kunne få løsrevne trin til at blive en flydende dans, de kunne nyde. Mange kunne også navngive de første erfarne dansere, der havde givet dem en uforglemmelig oplevelse af dansen.

Oplæringen  i  tango  har  karakter  af  perifer deltagelse,  som  beskrevet  af  Wenger  og  Lave (Wenger og Lave 1998 og Lave 1999), hvor det tillades, at nybegyndere er nybegyndere i ordets egenlige betydning og får lov til at deltage uden større forpligtelse, men med undren og spørgsmål. Deltagelsen er baseret på situeret forhandling og genforhandling af mening, også når den primært er kropslig. På den måde er forståelse og erfaring altid i konstant interaktion og yderst væsentlig for hinanden. Ifølge Wenger og Lave ophæver begrebet deltagelse således den skarpe adskillelse mellem hjerne og krop; indre betragtninger og engagement; abstraktion og erfaring. Personen, handlinger og verden er inddraget i al tanke, tale, viden og læring.

## TEGN, KODER OG RITUALER

I  samspillet  parret  imellem  handler  det  om  at kunne tyde tegn. Disse tegn læres gennem erfaring (Westergård, 2009). Det kan være lidt vanskeligt at beskrive disse tegn og især for en nybegynder at forstå og tolke dem. En del kvinder fortæller, at det handler om at være rolig, afventende  og  mærke  efter  mandens  tegn,  f.eks.  at manden flytter sin vægt over på sit venstre ben, kvinden følger med og afventer så signal på, om manden  lægger  vægten  frem  eller  tilbage  og dermed tegn til bevægelsens retning. Når kvinden  har  lært  disse  grundsignaler,  oplever  hun ofte, at bevægelserne kommer af sig selv. Mændene beskriver derimod en slags dialektisk samspil mellem egen intension og kvindens medspil (»hvor vil jeg bevæge mig hen, på hvilken måde, hvor er der plads og følger hun med«).

Tangoballet  -  milongaen  er  også  fyldt  med tegn og koder, som skaber et rituelt rum for den verden, som dansen og de mange transaktioner finder sted i. Disse regler er uskrevne, men eksi- sterer i nogenlunde samme form, uanset om milongaer er placeret i Kolding, Berlin, Sydney eller Buenos Aires.

En milonga er et dansested, hvor der danses argentinsk  tango.  Rummet  er  typisk  indrettet efter samme princip som en kabaret. Salen har i midten et dansegulv, og rundt om dansegulvet er der borde og stole, og der er en bar. Nogle steder er der også en scene til orkestret. Det første man møder, er garderobe og kassen, hvor man betaler entre, normalt 40 kr. Forskellige materialer og løbesedler om undervisning og kommende arrangementer er lagt frem. Salen er veloplyst, så man kan få øjenkontakt med potentielle dansepartnere, men alligevel indrettet intimt og hyggeligt.  Man  finder  et  godt  bord,  hvor  man kan se alle og blive set. De, der kender hinanden, starter dansen. De, der er på milongaen for første gang, er afventende og ser på de dansende. Manden er den, der indleder kontakten, og det  gør  han  på  afstand  ved  at  få  øjenkontakt med den udvalgte kvinde. Gengælder hun invitationen, rejser han sig og bevæger sig over mod hendes bord. Hun rejser sig, og de begynder at danse. De danser en tanda, det vil sige et sæt med  normalt  fire  danse.  Mellem  hver  tanda kommer der en cortina (»(lyd)tæppe«) på 20 sekunder med noget helt andet musik (f.eks. jazz eller swing), hvor de så går hvert til sit. Er manden  usikker  på,  hvordan  kvinden  danser,  kan han vælge at byde kvinden op efter de første to danse i tandaen, så risikerer han ikke så meget.

Disse ritualer om inkliknationer er svære for nybegynderen at forholde sig til. Hvorfor så formelt og besværligt? Ritualerne og de uskrevne regler handler om at skabe tryghed og sikre sig, at ingen føler sig afvist, så ingen bliver kompromitteret  og  taber  ansigt  (Abadi  2003;  Westergård 2009).

Mange antropologer har været optaget af ri- tualer  og  deres  betydning.  Ritualer  betragtes som rammer, der kan styre menneskers sociale bevægelse  i  overgangssituationer  fra  f.eks.  en position og rolle i samfundet til en anden. Allerede i studier fra 1908, beskrevet første gang af Van Gennep i bogen Les Rites de Passage (Van Gennep 1960), præsenteres analyser af, at når der sker brud i et menneskes livsforløb, skaber ritualer overgange, som socialiserer og modner. Disse overgange har ritualer og offentlige ceremonier, der tjener det formål at overføre en person fra én status til en anden, ved at personen deltager i processer, som ofte er meget kropsligt orienteret. I disse overgange til en ny livsfase er personen  særligt  sårbar  og  potentielt  »farlig« for  samfundet,  da  personens  status  og  rolle  i samfundet på dette tidspunkt er uklar. Ritualer kan medvirke til, at personen får mulighed for at  udfylde  nye,  forskellige  roller  i  forskellige livsfaser.

Tegn,  koder  og  ritualer  indlejret  i  tangoen kan anskues på samme måde. De skal sikre, at den nye danser trygt kan træde ind i tangoens univers,  og  med  en  hensyntagende  adfærd  accepteres af de øvrige dansere og kan have tæt kropslig kontakt og hengive sig til dansen uden »fare« for at blive misforstået.

Læringsprocessen,  læringsmiljøet,  tangoens organisering og miljøet finder jeg har karakter af en overgangsrite. Milongaen er i sin struktur konservativ og rituel og dermed på én gang tryghedsskabende og udviklende. Undervisningen i tango og La Práctica finder jeg er identitetsskabende. Ritualerne og de uformelle regler er nok konservative, men tangoen får også inspiration gennem andre miljøer, såsom tangomusikmiljøerne, internationale workshops, arrangementer, hvor tangoen er involveret med andre discipliner,  såsom  kunst  og  musik,  og  bliver  på  den måde bæredygtig fremover.

## HVEM DANSER SÅ TANGO OG HVORFOR?

I  en  undersøgelse  foretaget  i  Holland  og Tyskland identificerede man (Kreutz 2008), at tangodansere var veluddannede og havde et højt socioøkonomisk niveau. De var optaget af tangoen på  alle  måder,  både  kropsligt  og  følelsesmæssigt,  og  de  var  motiveret  til  at  dyrke  tango  på samme måde, som man havde fundet ved andre undersøgelser,  hvor  deltagerne  hengav  sig  til sang-  og  musikaktiviteter.  De  fleste  startede med at danse tango, efter de var fyldt 30 år. Investering i tangoen i forhold til tid og penge påviste, at tango var en særdeles vigtig fritidsaktivitet for deltagerne, og tangoen var deres primære fritidsaktivitet. Som motivation for at fortsætte med at danse tango markerede de fleste »stress reduktion« og »afslapning« som centrale temaer, men også »fornøjelig atmosfære« og »forbedret humør« (improving mood) rangerede  højt.  Og  stereotype  temaer,  som  ofte  forbindes  med  tango,  såsom  kønslig  intimitet  og erotisk dans, blev ikke nævnt som vigtig faktor i forhold til at praktisere tango (Ibid.).

Der kan argumenteres for, at netop fordi tango er langt mere helhedsorienteret, og at det er et sanseligt kropssyn, der kendetegner dansen, så byder tangoen ind med noget andet end den mere biologiske sundhedsforståelse.

## TANGOFAMILIEN - ET MULTIKULTURELT NETVÆRK

»Tango er en god måde at glemme alt det, som man ellers tænker på. Vi har rejst flere gange:  Australien,  New  Zealand  …  You name it. Det er fantastisk, at man kan danse og lave sjove ting med et fremmed menneske,  som  man  aldrig  har  snakket  med. Vi danser også derhjemme et kvarter hver dag, ellers bliver jeg helt umulig. Det er god terapi.  Jeg  arbejder  i  København  en  del  af ugen og har mine tangosko med, så jeg kan danse derovre.«

Søren, 52 år fra Odense, fysiker, har danset tango med sin kone i syv år.

Tangoen  er  for  Søren  både  rekreativ  og  et  forum, hvor han møder nye mennesker.

Den argentinske tango i Danmark er baseret på græsrodsbevægelser og frivillig arbejdskraft. Er man interesseret i at etablere og udvikle et tangomiljø lokalt, er det forholdsvis let at etablere en forening, at låne eller leje billige undervisningslokaler og dansesale. Undervisning kan være  privat  eller  etableret  gennem  voksenundervisningsorganisationerne FOF, LOF m.m. Og har man så fået La Práctica i gang, så danserne kan samles, så har man allerede et lille netværk. Via moderne kommunikationsmedier som emailnyheder og facebook er det hurtigt og let at kontakte andre tangonetværk på tværs af bygrænser,  regionslinier  og  landegrænser. Tangomiljøet  består  både  af  transnationale  aktiviteter og medlemmer og internationale kontakter.

Netværket  er  netbaseret,  fysisk  baseret  på forskellige  undervisnings-  og  dansemiljøer  og baseret på den kropslige kommunikation. Danserne i miljøerne inspirerer hinanden og tangomiljøerne på tværs af de forskellige lokale, nationale  og  internationale  grænser.  De  smitter også gensidigt hinanden og har stor betydning for, at den enkelte danser oplever velvære og vitalitet gennem tangodansen, tilknytning til miljøet  og  udvikler  »en  slags  tangodanser-identitet«.

## NETVÆRK OG SALUTOGENESE

Nyere  netværksteorier  belyser  sammenhæng mellem sundhed og netværk 5 .

Via det amerikanske Framingham Heart Study påvistes det, at venner og netværk var mere nødvendige i forhold til at forudsige, hvem der var i risikogruppen end kolesteroltal eller kromosomer. Det var bedre at vide, hvem der var venner med hvem. Hvis en mand blev tyk, øgedes risikoen for at hans kone også blev tyk med 37 procent.

Der er ikke undersøgt for den slags sammenhænge i tangomiljøet, men det er nærliggende at tænke sig samme virkningsmekanisme. Hører man  om  de  positive  beretninger  om,  hvordan tangoen har påvirket ens livsstil, så man nu bevæger sig mere, opsøger dansesteder og nye miljøer  og  møder  nye  mennesker,  så  smittes  man formodentligt positivt af det.

I  denne artikel peges der på, at dansens væsen og form, læringsprocessen, samværet og netværket er centrale temaer for personens udfoldelse. Man  kan i dette perspektiv  næppe betragte kroppen som alene et biologisk og målrettet redskab for det enkelte menneske. Den er i høj grad underlagt sociale og kulturelle strukturer,  historiske  forandringer,  politiske  strømninger, filosofiske, etiske og rituelle rammer.

Sundhed er i dette perspektiv ej heller kun et biologisk fænomen. Mere end 20 år er gået, siden  den  amerikansk-israelske  sociolog  Aaron Antonovsky  præsenterede  sin  salutogenetiske teori  om  »sense  of  coherence«  (oplevelse  af sammenhæng) som en global orientering mod at anskue  verden,  begrundet  i  den  måde  hvorpå mennesker ser, at deres liv har en positiv betydning for deres helbred (Antonovsky 1979). Han præsenterede en teori, hvor sundhed ikke kun er  et  spørgsmål  om  risikofaktorer  for  sygdom (fedme, for  lidt  motion,  forhøjet  blodtryk,  rygning  mm.)  eller  fravær  af  sygdomme,  men  et spørgsmål om modstandskraft og ressourcer. Antonovsky fandt, at modstandskraft beror på den enkeltes oplevelse af sammenhæng, dvs. den enkeltes oplevelse af tilværelsen som meningsfuld, forståelig  og  håndterbar.  Sundhed  er  i  denne forståelse ikke kun en egenskab ved mennesket, men handler om, hvordan mennesket handler og lever.  Det  giver  mening  også  at  stille  andre spørgsmål, når man som enkeltperson forholder sig til egen sundhed:

Kan man gennem sin adfærd finde en balance i de biologiske systemer, så man så at sige genskaber sine egne grundbetingelser i forhold til f.eks.  kost,  motion  og  hvile?  Og  kan  man  gennem sin adfærd overskride disse grundbetingelser på et mentalt og et socialt plan, så man bringer glæde, fascination, nydelse og kreativitet i hverdagen også? Kan man gennem aktiviteter, der kalder på det meningsfulde, følelser og netværk skabe sundhed?

Den argentiske tango - musikken, sangen og dansen - har et sanseligt kropssyn og en livgivende karakter, der vækker glæde og rekreation. Den tillader kropslig nærhed ud fra bestemte rammer og indøver indfølelse over for andre mennesker. Dansen udfolder sig i et læringsmiljø, hvor både nybegynderen og den erfarne har sin  betydning, og hvor der kan forhandles meninger.  Netværk  overskrider  lokale,  regionale, nationale grænser. Dansen giver også - alt efter hvor mange timer man danser om ugen - en bedre kondition.

Alt sammen gør det dansen til et eksempel på sundhedsfremme, også selvom det ikke er tangoens intension.

Og måske er dansens livgivende karakter også forklaringen på, at mange forskellige danseformer er blevet så populære for tiden.

## AFSLUTTENDE

Denne artikel argumenterer ikke for, at alle skal danse tango eller gå til humør-dans i DGI- regi. Den opfordrer ej heller til, at man skal overhøre de sundhedsprofessionelles råd.

Sundhedsfremme er en målsætning for mange forskellige faggrupper og professioner, og der er kamp  om,  hvilke  faggrupper  og  interessenter der har ejerskab til sundhedsarbejdet.

Overlæge Bente Klarlund Petersen, der igennem de sidste 10-15 år har slået til lyd for den biologiske sundhedsforståelse, maner nu til besindighed i forhold »sygeligt fokus på krop og sundhed«  (Klarlund  2010)  og  fremfører,  at  en overdreven sundhedsfiksereret livsstil kan være usund. Hun finder, at den overdrevne fokusering på egen sundhed kan kamme over og give sår på sjælen. Hun finder også, at det er galt, hvis diæter  og  motion  bliver  vigtigere  end  samværet med familien og vennerne.

I denne artikel har jeg forsøgt at pege på, at sundhed  opstår  i  mange  andre  sammenhænge end i de målrettede sundhedsaktiviteter. I denne artikel præsenteres sundhed som et resultat af en fascination for en dans, der er underlagt sociale og kulturelle strukturer, historiske forandringer, politiske strømninger, filosofiske, etiske og rituelle rammer. Og i det perspektiv forstås sundhed ikke kun som en målbar entydig biologisk størrelse, men som flerdimensionel, mangetydig og konfliktfyldt.

## LITTERATUR

Abadi, S (2003): Milongan-omfamningarnas basar. CKM, Stockholm.

Antonovsky, A (1979): Helbredets mysterium. Hans Reitzels Forlag.

Archetti, E (2003): Playing Football and Dancing Tango: Embodying Argentina in Movement, Style and Identity. I: Sport, Dance and Embodied Identities. Ed Noel Dyck &amp; Eduardo Archetti. Berg, Oxford.

Christakis, N &amp; Fowler, J (2009): Connected: The surprising power of our social networks and how they shape our lives by. Little, Brown and Company, New York.

Hammersley; M. &amp; Atkinson, P.(1996): Feltmetodikk. Oslo: Ad Notam.

Hastrup, Kirsten &amp; Ramløv, Kirsten (1988): Feltarbejde, Akademisk Forlag.

Emerson, R.M., R. Fretz &amp; L. Shaw (1995): Writing Etnographic Fieldnotes. Chicago: University of Chicago Press.

Kreutz, G (2008): Does partnered dance promote health? The case of tango Argentino. J R Soc Health. 2008 Mar; 128(2):79-84.

Klarlund Pedersen, B (2010): Sygeligt fokus på krop og sundhed. Politiken, 2. januar 2010.

Kvale, S ( 2009) IntervView - Introduktion til et håndværk. 2. udgave, Hans Reitzel.

Lave, J (1999): Læring, mesterlære, social praksis. I: Nielsen, K. og Kvale, S: Mesterlære som social praksis. København: Hans Reitzels Forlag, s. 35-54.

Lave, J &amp; Wenger, E (1998): Situeret læring ved legitim perifer deltagelse. I: Hermansen M. (red): Fra læringens horisont - en antologi. Århus: KLIM, s. 151-161.

McKinley P, Jacobson A, Leroux A, Bednarczyk V, Rossignol M, Fung J. (2008): Effect of a community-based Argentine tango dance program on functional balance and confidence in older adults. J Aging Phys Act. 2008 Oct; 16(4): 435-53.

Merleau-Ponty, M. (1962/2004): Phenomenology of perception. London and New York: Routledge Classics.

Toxværd, O (2006): Tango - en dans og en kultur. Rosenkilde.

Wadel, Cato (1991): Feltarbejde i egen kultur. Flekkefjord: Seek a/s.

Van Gennep, A (1908)1965: The Rites of Passage. London: Routledge.

Westergård, M (2009): Tango i Buenos Aires koder og passion. Instant Book, Stockholm.

## NOTER

1. En milonga i Buenos Aires er et dansested, hvor der danses argentinsk tango og hvor der spilles både traditionel og moderne tango musik. Rummet er typisk indrettet efter sammen princip som en kabaret. Salen har i midten et dansegulv og rundt om dansegulvet er der borde og stole og der er en bar. Nogle steder er der også en scene til orkestret.
2. Informant. Hun er fast Tango- DJ på La Parctica og Milongaerne i Kolding
3. Begrebet Midmilonga har jeg kun stødt på i Perth. Klubbens bestyrelse fortalte, at en Midmilonga havde samme status som en almindelig milonga, men da den var placeret på en hverdagsaften sluttede den tidligere (kl. 23), og da den hos dem var placeret på en onsdag, havde de valgt at kalde den Midmilonga.
4. I  bogen  Connected: The Surprising Power of Our Social Networks and How They Shape Our Lives trækker forfatterne Christakis og Fowler (2009) en række undersøgelser frem, som viser, hvordan personer i forskellige miljøer påvirker hinanden. Et miljø, hvor flere har gode kostvaner, smitter andre i netværket til at spise sundt, mens fedme i visse tilfælde kan spredes til at dække næsten 40 procent af et socialt netværk.