Forvandlingens psykoanalyse
Forfattere: Lisa Korsbek
Tidsskrift: kok (1991-11-18)

## Lisa Korsbek

## Forvandlingens psykoanalyse

I  november 1912 sad forfatteren og forsikringsmanden Franz Kafka p A sit hummer hos forældrene i Prag og skrev »Die Vemandlunge (udg.  1915), der sammen med fortællingerne »Die Urteil« og »Der Heizerq, alle skrevet samme efterår, af  Kafka selv blev opfattet som gennembruddet til en mere sikker  stil.  Samme syn  har  den  internationale litterære kritik  antaget, og siden har »Die Verwandlung« -som generelt når det drejer sig om  Kafkas værker -været genstand for en uhyre biografisk forskning, der især har villet pAvise umiskendelige sammenfald mellem fortællingens hovedperson, Gregor Samsa, og  Kafkas private jeg.  Denne  artikel  er  ikke  en  biografisk  kortlægning af Kafka, men en klassisk freudiansk-orienteret  psykoanalyse af den betydningsktte  fortælling  »Die Vemandlunga, hvor  interessen retter  sig mod fortællingens psykiske miljo, herunder f~rst og fremmest mod hovedpersonens intrapsykiske og interpersonelle konflikter. Det er saledes subjektet-i-teksten  og  ikke subjektet bag  teksten, den  empiriske forfatter, der er analysens genstand.

## Forvandlingen

»Die Vemandlung~  indleder med en forvandling. Fortællingens hovedperson, ungkarlen Gregor Samsa, vAgner  op en  morgen efter urolige &amp;Ømme og oplever sig selv »zu einem ungeheueren Ungeziefer verwandlet« (s.56), dvs. forvandlet til et kæmpestort kryblskadedyr.

Forvandlingen  manifesterer  sig  som kroppens forvandling, hvorimod Gregors bevidsthed forbliver menneskelig, hvilket betyder at han er i stand til  at  konstatere  at  noget  er  ændret,  uden  at  han  dog  sØger  at  forsiå forvandlingen.

Forvandlingen ytrer sig som en afgØrende  forhindring for hovedpersonen i  at  g5  p A arbejde  og  dermed  udfØre  de  samme  forpligtelser  som  f Ø r forvandlingen. Idet Gregor Samsa, i en  kort  overgang  som kommis, men snart som handelsrejsende, siden farens' Økonomiske fallit fem år tidligere har fungeret som familiens forsØrger, samt med sin indkomst har afbetalt p A

farens  gæld  efter  dennes  forretningsmæssige sammenbrud,  betyder  forvandlingen altsa samtidig et eklatant brud  p A familiens socio-Økonomiske struktur.

I forvandlingens f~rste time retter Gregors  refleksioner sig især mod netop arbejdet, og vi er her vidne til en absolut kategorisk og bitter forbandelse af det. Endog erfarer vi, at Gregor alene beholder sit  job for forældrenes skyld:

»Wenn ich  mich  nicht  wegen  meiner Eltem  zuriickhielte, ich  hatte l a g s t  gekundigt, ich  w&amp;e  vor  den  Chef  hin  getreten und  hatte ihm meine meinung von Grund des Herzens aus gesagt. Vom Pult hatte er fallen mussen!« (~.57)~

Arbejdet opleves altsa som tvang. Og det er pa dette tidspunkt, kort efter forvandlingen, genstand for bevidste og manifeste angreb fra Gregors side. FØrst  og  fremmest  retter  aggressionen  sig  mod  den  chef,  der  som  en demonstration af  den hierarkiske magtstruktur taler ned  til sine ansatte fra en pult.

## Overjeg'ets dominans

Samtidig markerer skyldfglelser og samvittighedsangst  sig. Det kommer bl.a. til  udtryk  i hans kamp for alligevel at komme ud  af  sengen  for at  na  det næste  tog  til  arbejdet,  samt  i  hans  overbevisning om  at  blive  offer  for utallige udtalte (fra chefen) og uudtalte (fra forældrene)  bebrejdelser, såfremt han melder sig syg. Gregor er i denne situation styret af det overjeg, der har allieret sig  med  samfundet  (chefen),  og  som  straffer jeg'et  med  samvittighedsangst.

Overjeg'ets dominans viser  sig  tillige  i  hans  voldsomme  forsØg  pi at camouflere forvandlingen ved  at indpasse det  skete  til  det bevidste jeg's fornuftslogik. Han benægter og rationaliserer sin kropsoplevelse ved bl.a. at henfore den til en drommeagtig tilstand, der kan ophæves med sØvn  og ny opvagning: »Wie wiire es, wenn ich noch ein wenig weiterschliefe und alle Narrheiten vergaBe« (s.56).

Men  Gregor  kan  i  den  forvandlede  tilstand  ikke  indtage  sin  vanlige sovestilling og kan  derfor ikke sove videre. Med  andre ord:  Han  kan  ikke fortrænge.  Kroppen,  som saledes  markerer sig  med en modsatrettet meddelelse  til  Gregor -der  af Gregor  udlægges  som  et  »kan  ikke« (~gibzlich undurchfuhrbar«, s.56), men  snarere m A antages at være et  »vil ikke« -fungerer  som  en  nægtelse af  at  adlyde  overjeg'ets forsØg  p A at fortrænge v.hj.  af  rationaliseringer. Forirængningsforsoget er igen evident, da Gregor konstaterer, at ogsA  hans stemme har ændret sig. I den  har der blandet sig »wie von unten her, ein nicht zu unterdriickendes,  schmerzliches Piepsen« (s.58). P A   denne ændring har Gregor ligeledes en logisk forklaring, nemlig at det ikke er andet end tegn p A   en begyndende forkolelse.

## Gregors spaltning

Gregors  fortrængningsforsØg  mislykkes  altsA  især,  fordi  kroppen  i  sin insisterende  synlighed og uafhængighed af den bevidste vilje forhindrer det. Der er tale om  en spaltning mellem bevidsthed og krop, mellem den pligtopfyldende  forretningsmand og  dyret, hvilket  i  forkilingens  begyndelse understreges med Gregors besvær med at kontrollere sin forvandlede krop, hvis  mange  ben  bevæger  sig  »wie  freigelassew  (s.59).  Idet  kroppen gentagne gange hindrer ham i at siå op, virker den emanciperet i forhold til save1 den ydre (arbejdsforpligtelser, opfyldelse  af  forsorgerrollen) som den indre (Gregors overjeg) tvang. Den frihedsmetaforik,  der såiedes er knyttet til  kroppen, udfoldes særligt i foriællingens kap.  to,  hvor Gregor opnår s A stor kontrol  med  kroppen,  at  han  kan  udnytte dens bevægelsesfrihed og kravle rundt p A   vægge og loft i en »fast  glucklichen  Zerstreutheita (s.78-79).

Om dette kan vi nu  konkludere, at Gregors forvandlede krop er en manifestation af  hans egentlige Ønsker og behov og dermed en  synliggorelse af hans protest mod  den tvangsprægede livsforelse. Denne ret beset Abenlyse konklusion  drager Gregor  imidlertid  ikke  selv.  Gregor  er bevidst  om  en protest, men p.g.a.  det bevidste jeg's  uvilje mod  at erkende forvandlingen, kzdes protesten  ikke sammen  med  kroppens sprog, der tværtimod soges fortrængt og camoufleret.

## Det fortr~ngtes  tilbagevenden

I  dette perspektiv er det  nærliggende at  anskue kroppen  som  en  manifestation  af  det'et, dvs.  som  det  fortrængtes  tilbagevenden.  SAvel  kroppens nægtelse af at sove videre, dvs. adlyde overjeg'ets  fortrængningsforsØg,  som den piben i Gregors stemme, der ligesom kommer von unten« (s.%), og som ikke kan undertrykkes, profilerer denne synsvinkel. Også valget af dyret som et udtryk for den forvandlede tilstand gor en  parallelisering mellem  drifter og  den  forvandlede del af  Gregor oplagt. Den  forvandlede krop  synes at være blevet en  ovenud adækvat og somatisk symboliseret repræsentant for

- -eller et symptom p A -det fortrængtes tilbagekomst.

## Forvandlingens flugtmotiv

Idet forvandlingens sprog holdes adskilt fra den bevidste protest og Ønsket om  frihed er forvandlingen i h Ø j   grad flugtmotiveret. Den  repræsenterer en flugt ikke blot fra det tvangsprægede arbejde, men  helt specifik fra ansvaret for protesten, og den betegner i  sidste instans et forsØg p A flugt fra netop samvittighedsangsten og skyldfØlelser. Dette er tydeligt i Gregors behov for at blive betragtet som syg, hvilket bl.a. kommer til udtryk i den beroligende virkning, det har p A   ham at familien vil hente læge og smed: »Er fuhlte sich wieder einbezogen in den menschlichen Kreis . . . « (s.64).

Til trods for at Gregor kort forinden tilbageviste muligheden af at melde sig syg og ikke havde intentioner om  at A b n e   doren, men  tværtimod glæder sig over sin »vom Reisen ubernommene Vorsicht, auch zu Hause alle Tiire wahrend der Nacht  zu  versperren« (s.%), er det et presserende Ønske hos ham  at blive set (smedens opgave: At Abne  doren) og at blive erklæret syg (lægens opgave: At  stille diagnosen). Herved kan atter skabes et rationelt, dvs. sygdomsbegrundet, forsvar mod samvittighedskvaler. Dette Ønske har

dog sin kilde i et andet og mere oprindeligt Ønske om integration og accept.

## Gregor mellem integration og  alienation

Da det endelig er lykkedes Gregor at komme ud  af  sengen, er hans beslutning  om  alligevel at forsØge at A b n e   doren ledsaget af  en  iver efter at  se, hvilke reaktioner han kan vække:

»Wurden  sie  erschrecken,  dann  hatte  Gregor  keine  Verantwortung mehr und konnte ruhig sein. Wiirden sie aber alles ruhig hinnehmen, dann hatte auch er keinen Grund sich aufzuregen, und  konnte, wenn

er sich beeilte, u m   acht Uhr tatachlich auf dem Bahnhof sein« (s.64).

-

Gregors opstilling af  to  mulige reaktioner forskrækkelse versus rolig affindelse -p A hans  forvandling  til  kryb  er  helt  central.  Det  viser  hans muligheder som dyr; »alles«  relaterer sig til forvandlingen som en manifestation af fortrængte  drifter,  som  familien  enten  kan  stigmatisere  eller acceptere. Deres forskrækkelse betyder Gregors alienation, men  ogsA  hans frihed for ansvar. Omvendt betyder  deres affindelse accept og  dermed er vejen Abe n   for mulig integration af det fortrængte. Men det er den negative reaktion,  han  får.  Og  således  er  istedet  vejen  A b e n for  en  flugt  ind  i sygdommen som en made, hvo@  han p A   én  og samme tid kan manifestere de fortrængte Ønsker, save1 som protesten mod deres manglende accept.

## Kroppen som en manifestation af fortr~ngt  aggressivitet

Da  Gregor  kommer  til  syne  i  sin  forvandlede  skikkelse,  star  Gregors bevidste jeg og familien/prokuristen overfor hinanden med absolut kontrzre oplevelser a f   det, der sker. I henhold til Gregor selv er han den Wnfaldende og forsvarsl~se, og prokuristen er autoriteten -dommeren eller Wdelen -der  kan  afgore  Gregors  og  familiens  ganske  skæbne.  For  prokuristen derimod  er  Gregor  den  aggressivt  angribende,  opfyldt  af  hævnfØlelser. Prokuristens skræk og paniske flugt bevidner, at han p A   det nærmeste frygter for sit liv.

Da Gregor fglger efter prokuristen i den bevidste hensigt at berolige ham og vinde ham  for sig, oplever han med et at kunne beherske sin krop, som han vil. Med et skrig falder han ned p A gulvet og foler for f~rste gang siden forvandlingen »ein körperliches Wohlbehagen« (s.68). Denne overensstemmelse med kroppen i en forf~lgelse demonstrerer p A   bedste vis, at Gregors forfolgelse faktisk er en udfoldelse af protesten og de aggressioner, som kort forinden var manifeste og bevidste. Dette forstår ogsA familien. Moren farer forfzrdet op, skriger om hjzlp, viger baglrens, vælter kaffekanden, hvorved kaffen lober ud  over bordet og ned  p A gulvet. Gregor selv forstår det imidlertid ikke. I handlingsojeblikket har han ikke blot fortrængt aggressiviteten, men besat den med præcis den modsatte emotive holdning, hvorfor han ogsA i forhold til moren har en ganske anden selvoplevelse, nemlig som den blide, kontakts~gende  son:  »Mutter, Mutter, sagte Gregor  leise,  und  sah  zu  ihr hinaufe (s.68).

Spaltningen mellem krop og bevidsthed, mellem ubevidste motivationer og bevidste intentioner, er her szrlig tydelig og udpmget neurotisk, idet den har et nØdvendigt formål -nemlig at isolere og  fortrænge den forvandlede krops sprog, s A   ansvar og skyldfolelser i nogen grad kan undgAes. Og muligheden af at anskue den forvandlede krop som det fortrængtes tilbagevenden, dvs.  som  et  symptom -i  dette perspektiv  som  et  symptom  p A fortrængt aggressivitet -kan  bekræftes. Familien  opfatter ganske enkelt Gregor som uhyggelig aggressiv, fordi han er det. Uden at vide det har han overskredet fortrængningsbarrieren, metaforisk udtrykt  i hans  faktiske overskridelse af tzrsklen mellem sit eget rum  og  familiens dagligstue.

Men Gregors aggressioner er ikke rettet mod familien. De er alene rettet mod  det  ensformige  arbejde  og  chefens  autoriwre  holdning.  Familien derimod er genstand for en voldsom bekymring for, hvordan det nu  skal g A dem, og betragtes af  Gregors bevidste jeg  som  »der ganzen  unschuldigen Familie«  (s.61). Hans bekymringer  og noget selvudslettende  hensyntagen,  der bl.a.  kommer til udtryk i hans vane med  at tildække sin dyriske krop med et  lagen,  når  sosteren  kommer  ind  i  værelset  for  at  rengore  det,  kan imidlertid i netop sin overdrevne karakter anskues som en reaktionsdannelse mod aggressive impulser rettet mod familien, ligesom behovet for at holde dem skyldfri uvægerligt ligner en klamren sig til et idealiseret forældrebillede, som truer med at krakelere under id'ets pres.

## Gregors isolation

Den  frihed, som  forvandlingen giver  Gregor ved  at  forlose  ham  fra  den tvangsdefinerede forsØrgerposition, er imidlertid begrænset af den isolation, fremmedgorelse  og  afhængighed,  som  forvandlingen  ogsA  er.  Værelset fungerer her som en prægnant metafor for isolationen. Samt som et udtryk for  familiens  stigmatisering  og udstodelse  af det,  som  forvandlingen repræsenterer og som truer den familiære stabilitet, hvilket understreges med at dorene, efter at Gregor har vist  sig for familien, fremover er last udefra. Og  i  fortællingen  anvendes  da  ogsA  direkte  udtrykket  »Gefangenschaft« (s.71) om Gregors situation siden forvandlingen. Fangenskabet m A   samtidig forståes  p A   baggrund af den umulige intrapsykiskq situation, som forvandlingen har placeret hans jeg i, nemlig i den hæsblæsknde position som administrator  af de  impulser  fra  det'et,  der  med  forvandlingen  truer  med  at gennembryde fortrzngningsbarrieren, og som er i opposition til save1 hans jeg  som hans strenge overjeg. Gregors ord til prokuristen -»Ich bin in der Klemme« (s.66) -er ganske adækvate. Gregor er vitterlig i klemme, hans jeg er i klemme.

## Regression til den anale  fase

Gregors  forkærlighed  for  halvrAdne  madvarer  efter  forvandlingen  er  et indicium for disse driftsimpulsers karakter og fixeringspunkt. Lysten til det ulrekre  er  et  klart  billede  p A infantile  drifts~nskers  gennembrydelse  af fortrængningsbarrieren, isrer  n&amp;  det betones, at  denne lyst  ikke bare  kan sammenholdes med en infantil interesse for egne ekskrementer, men simpelt hen mA  udægges som en sadan lyst, der her udades via forskydning til den ulækre fØde.  Det  betyder, at det er muligt  at parallelisere det  fortrængtes tilbagevenden med en regression til den anale fase, understreget af  at det i foriællingens kap. tre, hvor Gregors værelset har forvandlet sig til dynger af skidt og  stØv, endog i et umiskendeligt fæcessprog hedder at »hie und  da lagen Knauel von Staub und Unratc (s.88). Direkte oversat betyder »Unrat« bl.a.  uhumskheder.

Denne i begyndelsen ukomplicerede og lystbetonede hengivelse til den ulækre fØde erstattes  dog snart af forsagelse, hvilket dog fortsat kan relateres til  den  anale  fase.  Forsagelsen  er  motiveret  af et  Ønske  om at  skabe opmærksomhed og vække bekymringer. Dette er helt evident, idet Gregors livsfomægtende adfærd p4  påfaldende vis tiltager parallelt med  at familien ikke længere ofrer ham samme opmærksomhed som i forvandlingens fØrste tid. Ved i den grad at gore opmærksom p A   sin egen forhutlede tilsiand som fornægter  af  fode,  tilgodeser  Gregor  den  fortrængte  aggression.  Det  er ganske enkelt en  made at straffe familien p A ,   m.a.o.  en made hvorpil netop anal-sadistiske driftsmal  som  beherskebesidde får  sin  udlgsning.  Ikke en ukompliceret made, men en neurotisk magtudfoldelse -en tilfredsstillelse  af det regressive dominansbehov, hvor savel primærgevinsten som sekundærgevinsten er sikret.

ætiologi,  når forvandlingen fungerer som en forhindring for Gregor i at tjene penge til familien og  betale farens fæld. Tilbageholdelsen af  penge kan relateres til den anale fases tilbageholdelse af  ekskrementer, hvilket psykisk  tilgodeser

Specielt  tydeligt er imidlertid forvandlingens  anale Ønsket om  aktivt at kontrollere og dominere.

## Gregors skyldkompleks

Dette aspekt indicerer samtidig at det, der er p i   færde i »Die Verwandlungq, er en aktiv-passiv konflikt i relation  til faren -altså en magtkamp. Et kamp, der får sine klimakspunkter med fomllingens faktiske strafscener, hvor det er  faren,  der  står som  den  straffende  instans og  med  direkte  vold  driver Gregor tilbage til værelset to af de gange, han er brudt ud. Især farens anden korporlige  afstraffelse, som  markerer  udgangen  pa  foriællingens kap.  to, leverer materiale til en belysning af konflikten, fordi Gregor her konfronteres med  en  radikal anderledes oplevelse af sin far. Gregor, der husker sin far som en svag og træt gammel mand, der opholder sig det meste af tiden i sin seng eller sin lænestol, oplever ham her som en oprejst, stram uniformklædt magtfigur med et borende opmzrksomt blik, og  med det ellers uredte hår kæmmet i en præcis frisure (s.83-84). Saledes konfronteret med autoriteten par excellence,  med den inkarnerede faderlov, f o r ~ g e r Gregor i begyndelsen at  undvige  faren.  Alligevel  g Ø r   han  ikke  brug  af  sin  mest  indlysende flugtmulighed -væggene. Dette får sin manifeste forklaring med, at Gregor ikke Ønsker  at vække en  storre vrede  hos  faren, dernæst at han  af ren  og skær udmattelse pa grund af lobenet frem og tilbage næsten har glemt »fast schon  vergessen  hatte«  (s.84),  at  han  har  mulighed  for  at  flygte  op  ad væggene.  Og  da faren begynder at bombardere  Gregor med  æbler, bliver Gregor ganske enkelt stående ud  fra devisen:

»ein weiterlaufen war nutzlos, denn der Vater hatte sich entschlossen, ihn zu  bombardieren« (s.84)

Save1 forglemmelsen som overbevisningen om det nyttelose i at flygte er imidlertid absurde forklaringer. Det er uholdbare forsØg p A rationalisering, der dækker over et latent masochistisk strafbehov og vidner om et voldsomt skyldkompleks. Når  forholdet  mellem  far  og  s Ø n   i  »Die  Verwandlung« nærmere  analyseres  bliver  det  da  ogsA  evident  at  den  magtkamp,  som strafbehovet og farens Abenlyse brutalitet artikulerer,  har en dybereliggende seksuel komponent.

## Magtkampen mellem far  og sgin

I  betragtning  af  at  faren  med  Gregors forvandling dermed  ogsA  synes  at forvandle sig, ligesom han tager arbejde som bankbud og atter bliver en del af  samfundet, vil en  umiddelbar psykoanalytisk udlægning  maske være, at forvandlingen muliggØr farens generobring af  sin aktive fors~rgerposition, m.a.o.  sin  socialiserede fallisk-genitale position,  samt  at  forvandlingen er Gregors tilsvarende tab. Som vi skal se, konsolideres denne udvikling godt nok  med  Gregors dØd, men  det  er  en  overfladebetragtning, der ikke tager tilstrrekkelig hØjde for teksten i sin helhed.

For  farens  uniform  konnoterer  ganske  vist  magt,  men  det  er  kun  en buduniform, og den kan mttes i modsætning til en anden uniform i fortællingen,  nemlig  billedet  af  Gregor  fra  militærtiden,  &gt;die  ihn  ais Leutnant darstellte, wie er, die Hand am  Degen, sorglos lachelnd, Respekt fur seine Haltung und  Uniform  verlangte« (s.66). Dette billede  vidner om  en  anden glorios forhistorie, som går tilbage til tiden  f Ø r   fmns fallit -en tid med en ganske anden social status, og for Gregor en sorglos tid. Alene af den grund kan denne tid  modstilles tiden  efter falliten, hvor  Gregor nok  udfylder en aktiv forsØrgerposition,  men kun g Ø r  det af pligtfØlelse,  dvs. indre tvang, og uden  fØlelse af  at blive  respekteret,  hvilket  hans bitterhed overfor  chefen klart tilkendegiver. Desuden er han kun  en  handelsrejsende, ganske underordnet indenfor magthierarkiet. Det, der p A   overfladen synes at være en aktiv bemægtigelse af  farens position, er  altså tværtimod  en  negativ  defineret position.  Gregors forvandling  som en  manifestation  af  hans protest  kan  i dette perspektiv specifikt betegnes som en protest mod  den far, som efter fallitten  sender  sin  s Ø n   ud  i  en  underordnet samfundsposition for  selv  at bevare en vis værdighed. Og Gregor betaler af p A   farens gæld. Hans rolle er altså dirigeret  af faren, som derved kompenserer for de ydmygelser, han led ved  fallitten  og  såiedes fastholder sin  autoritære  status.  Gregors  passivoplevelser af faren f Ø r   forvandlingen synes altså især at være et billede, der skal beskytte ham  mod  en erkendelse af  farens reelle magt indenfor farniliens system og dermed mod  Gregors egen afmagt og protesten mod den. Anskuet fra Gregors side -omend det stadig er ubevidst -synes samfundets magthierarki at være reproduceret i familien,  hvorfor hans aggressioner imod chefen samtidig mA anskues som aggressioner rettet imod faren.

Gregors far  synes at have  en  ubevidst viden om  denne forvandlingens sammenhæng. Derfor værger  han  sig mod  at tage  sin  uniform  af  og  g A i seng om aftenen, for istedet at sidde iklædt som en soldat, der holder vagt. Dette  gælder  selv  om uniformen  p.g.a. dette  overforbrug  snart  bliver temmelig beskidt -en klar tilkendegivelse af, at uniformen er udtryk for en krampagtig demonstration af  og klamren sig til magten, hvilket ikke ville have været ndvendigt, såfremt hans autoritære position ikke var truet. Men den er truet. Og  den er truet af  Gregor, der med  forvandlingens regression til  den  anale  fase, præget  af  polariteten beherskebeherskes, synliggor en aggressiv  og  infantil  protest  mod  autoriteter,  dvs.  netop  mod  at  blive behersket.  A f   samme grund er den beskidte uniform  genstand for en  helt abnorm opmærksomhed fra Gregor:

»Gregor sah oft ganze Abende lang auf dieses uber und uber fleckige,

mit seinen stets geputzten Goldknöpfen leuchtende Kleid« (s.86).

En voyeuristisk lyst, forbundet med at den beskidte uniform for Gregor bevidner farens forfald.

Forvandlingen er altsA en  trussel mod den faderlige autoritet og dermed mod hele magtstrukturen i en typisk konstitueret kernefamilie. Uden at ville erkende det, forsgger Gregor at foretage det, han  med en sadistisk metafor kalder d e r  grok Schnitt* (s.57), og som vil sige en konsekvent frigorelse fra den ydmyge position, der kan betegnes som symbolsk  kastreret  og derfor sættes  i modsætning til det Ønske, militærbilledet  af ham konnoterer: Respekt for holdningen og uniformen, m.a.o.  respekt for den falliske positur.

## Ødipal problematik -en urscene

Udgangen  p A fortællingens kap.  to,  hvor  faren  bombarderer Gregor  med æbler, er morens  mellemkomst.  Kun  klædt  i  chemise og  mens  sk~rterne glider  af  hende,  iler  hun  hen  til  faren,  som  hun  sluttelig  omfavner  »in gmlicher Vereinigung mit ihm« (s.85). En sildan fuldstændig forening af kvinde  og  mand,  mor  og  far, er  en  imitation af  et  samleje. En  urscene. Gregors  synssvigten  i  denne  scene  er  et  billede  p A hans  forsØg  p A at fortrænge det, han  ser, og dermed en  klar tilkendegivelse af hans ubehag. M.a.o.  indikerer Gregors synssvigten, at konflikten i forhold til faren også er af Ødipal karakter, og at det, han forsager at fortrænge eller fornægte, er urscenens tematisering af  et tab, nemlig dens tematisering af  hvem  moren tilhorer.

## Seksuel bem~gtigelsestrang

Konfliktens  Ødipale  struktur  kan  illustreres  med  en  nærmere  analyse  af årsagen til og virkningen af  farens straf i denne scene. Han straffer Gregor for udbruddet fra værelset og dets konsekvenser,  nemlig morens besvimelse, som sker i det Øjeblik, hun ser Gregor presse sig ind mod hans billede af  en pelsklædt kvinde, hvilket »seinem heikn Bauch wohltat« (s.82). Akten har altsA seksuelle  konnotationer. Og billedets centrale betydning for Gregor og foriællingens tematik anslAes, idet det p A udfØrlig  vis  omtales p A allerede fortællingens fØrste side:

»Es stellte eine Dame  dar, die mit  einem Pelzhut und einer Pelzboa versehen,  aufrecht  dasal3 und  einen  schweren  Pelzmuff,  in  dem  ihr ganzer  Unterarm  verschwunden  war,  dem  Beschauer entgegenhoba (s.56).

Med fremhævelsen af at hele underarmen er forsvundet ind i muffen er billedet voldsomt seksualiseret. Armen har en fallisk betydning og foregriber saledes Gregors akt, der m A   udlægges som en demonstration af  en seksuel bemægtigelsestrang.  Og  at  dette  begær  retter  sig  mod  moren,  indikerer hendes besvimelse, som netop tydeliggor, at hun har forstået handlingen som en  seksuel farvet objektbesættelse. Betegnende nok  hedder det, at Gregor

»saJ auf  seinem Bild« (s.82, fremhævelsen er min).

Derfor m A han straffes af  faren. Og han straffes  med æbler, dvs. med den -i f ~ l g e den ikoniske fremstilling -forbudte frugt, som effektuerer syndefaldet og  den  menneskelige skyld.  Æblet er et  symbol p A Gregors skyld, straffen for hans fors~g p A   at overskride et forbud, nemlig incestforbudet. At Gregor selv er  overbevist  om, at  faren  vil  udlægge  hans  adfærd  som  en »Gewaittat« (s.83), bekmfter dette Ødipale perspektiv.

Det ene æble trænger ind i Gregors ryg og bliver siddende »als sichtbares Andenken im Fleische« (s.85). Idet dette æble bliver årsagen til at Gregor mister sin fulde forlighed og i sidste instans også bliver medvirkende  til hans dØd, idet såret danner infektioner, er  det tydeligt, at æblebombardementet ogsA billedeliggØr farens forsØg p A   at kastrere den sØn, der ved en udfoldelse af  sine  aktive  driftsmal  stræber  mod  at  indtage  farens  seksuelle  plads

indenfor det familiære system.

Fortællingens Ødipale problematik forklarer Gregors strafbehov i forhold til faren,  som herved får en seksuel komponent som straffen for det forbudte incestugse moderbegær. Tilstedeværelsen af denne problematik er samtidig udmærket  i overensstemmelse med  min  anskuelse af  Gregors forvandling som  en  regression til  den  anale fase, dvs.  til  netop den  fase i den  psykoseksuelle udvikling, hvor 0dipuskomplekset konstitueres.

## Demonstration af  en fallisk  seksualitet

Seksuelle  Ønsker  er  imidlertid  allerede  billedligjort  med  Gregors  fØrste udbrud  fra værelset, hvor han  drejer noglen rundt med  munden. Abningen er  et  brud  med  den  isolation  i  værelset,  som  Gregor  har  et  ambivalent forhold til, idet isolationen fritager ham  fra de sædvanlige forpligtelser og dog gØr  ham  fremmed i negativ forstand. I denne ~dipale sammenh~ng får ambivalensen et klart seksuelt indhold. SAledes m A Gregors mærkværdige vane med at holde dorene last selv hjemme hos forældrene udlægges som en angst for farens hævn, altsa som kastrationsangst. Omvendt er behovet for at Abne doren motiveret af Ønsket om  at komme nær p A   moren. Det gælder saledes  ogsA  dette forste  udbrud  fra  værelset,  hvor  n~glen associativt  er ækvivalent med penis og n~glehullet med vagina, hvorfor scenen artikulerer et aktivt og fallisk drifts~nske om  heteroseksuelt samleje. Det acceptonske, som jeg  har papeget at Gregors tanker fgr Abningen  af  dØren blotlægger, og som  motiverer  den  endelige  Abning,  er  altså  accepten  af den  falliske seksualitet,  dvs. præcis den seksualitet som billedet af  ham  fra militaxtiden konnoterer,  og som kan muliggore hans erobring af farens plads i forhold til moren. Abningen og  den  derpA  f~lgende forf~lgelse af  prokuristen  er en demonstration af  seksuel potens eller mere præcist: En demonstration af  at han ikke er kastreret.

Det »groBe Schnitt«  (s.57), som Gregor ser frem til, er et aggressivt Ønske om hævn over den far, der i hvert fald symbolsk har kastreret ham. Indenfor denne Ødipale struktur får Ønsket en  særlig betydning, nemlig som en verbalisering  af  substitutions~nsket,  hvilket  betyder  en  samtidig  symbolsk kastration af  faren. Et hug, et snit.

Som en reaktion p A Gregors udbrud knytter faren derfor næven med et fjendsk udiryk, og scenen kulminerer med hans straf med prokuristens stok. Et borgerligt og fallisk symbol, der skal demonstrere den faderlige autoritet og seksuel overlegenhed. Det er en brutal gengældelsesaktion,  en kastrationsakt, der kaster Gregor blaende tilbage i værelset.

Farens demonstration af  seksuel overlegenhed er understeget af, at han udstder  hvislelyde  som  en  vild, dvs.  anvender  driftemes sprog.  Prrecis denne larm er derfor frygtelig enerverende for Gregor:

»es klang  schon hinter  Gregor gar nicht  mehr wie  die Stimme bloB eines einzigen Vater« (s.69)

Fordrivelsen og afstraffelsen er altsA fader-institutionens, i dette tilfælde det borgerlige patnarkats stigmatisering af den, der ikke indordner sig under faderloven,  men  sØger  at  sanktionere den  ved  en  overtrædelse af incestforbudet.

## Gregors latente homoseksualitet

Men lad os gentage scenen.

Farens slag med  stokken er  »einen jetzt  wahrhaftig  erlosenden starken StoB«, som  tildeles »von hinten«, mens Gregor sidder hjælpelØst fanget i dØrAbningen, og  slaget slynger ham  »heftig blutend« ind i værelset (s.70, fremhævelsen er min).

Strafscenen  synes  med  disse  fremhævelser af fil  en  anden  seksuel drejning, nemlig som et voldeligt coitus per anum, hvor faren er den aktivt indtrængende og  Gregor den  underkastede,  som penetreres af  den falliske stok.

Sammenholdes denne  interpretation  med  Gregors  masochistiske  strafbehov, synes hans masochisme ikke blot  at være af moralsk art, men  den moralske masochisme synes i nogen grad at være blevet reseksualiseret og udtrykker  en  samtidig  feminin  indstilling  overfor  faren,  dvs.  en  latent homoseksualitet,  hvorfor  straffen  netop  opleves  som  forlosende,  dvs.  er lystbetonet.

Denne seksuel-masochistiske  binding mil dog udlægges som en reaktionsdannelse  mod  det  aktive  0dipuskompleks.  M.a.o. er  der  tale  om en aktiv-passiv  omvending som et forsvar mod den kastrationsfare, som farens optræden udgor. Dette er samtidig et aspekt, der tydeliggor, i hvor hoj grad Gregor er Wjet under sin fars autoritet. Istedet for at frigØre sig, m A   Gregor gribe  til  aktiv-passiv  omvendingen  som  et  forsvar.  Og fordi  Ødipuskomplekset  således  i  save1  sin  negative  (homoseksuelle)  som  positive (heteroseksuelle) udformning  er  uafviklet,  er  Gregor  ikke  i  stand  til  at overfore sin libido til et fremmed seksualobjekt, dvs. kanalisere den ud af familiens lukkede rum. Istedet frier han »emsthaft,  aber zu langsom« (s.87) og  derfor for  sent  til  en  kvinde  udenfor  familiens  system.  Kun  Gregors soster kan, som vi  skal se, udgore et andet kærlighedsobjekt. Og  da  alene som en erstatningsfigur  i en videreforelse af  det Ødipale drama.

Gregors passive drifsmal kan  ligeledes iagttages i hans forhold til  den fallisk karakter, hvorfor hans idealiserede forhold til hende rober et masochistisk behov for at underlægge sig den falliske kvinde. Det er altsa udtryk for en

pelsklædte kvinde.  Hendes underarm  har -som allerede papeget -feminin og passiv indstilling.

## Gregors fetichisme

Forholdet  til  dette  billede  rummer  samtidig  det  dybeste  lag  i  Gregors

neurose, nemlig et psykotisk forsvar mod kastrationskomplekset.

Idet  billedet  er besat  med  libidinose forestillinger, og  idet underarmen symboliserer penis, kan dyrkelsen nemlig nærmere betegnes som fetichisme. fetichisme, hvor fetichen som symbolsk ækvivalent med penis installeres for at ophæve kvindens penismangel, er Gregors forhold til den falliske kvinde et forsØg

I overensstemmelse med en klassisk psykoanalytisk forsiåelse af pil  fornægtelse af at kvinden, e.g.  moren, er kastreret.

Denne fornægtelse af dikotomien fallisk~kastreret er en primitiv forsvarsmekanisme, der skal forsvare ham mod en erkendelse af kastrationsmulighed overhovedet og  istedet fastholde et billede af  en  magtfuld  moderskikkelse som save1 identificeringsobjekt som erotisk objekt, uden rivalisering med en tredie  instans -faren.  M.a.o. er  det  et  forsØg  pa  at  u n d g A   den  Ødipale moderkærligheds modifikation ved kastrationsfare og  istedet række tilbage mod  en  mere eksklusiv forening  med  moren,  nemlig  med  den  mor,  som netop i den anale fase ofte tilskrives en penis. Denne tilskrivning sker ved en symboliseringsproces  mellem det f~rste partialobjekt,  moderbrystet, og de senere: fæces, penis, barn.

En  symboliseringsproces mellem  bryst,  fæces  og  penis  kan  direkte iagttages i Gregors forste udbrud fra værelset. Min udlægning af udbruddet som  en  demonstration af  fallicitet er ikke udtgmmende, for Gregor drejer den nØgle, der symboliserer penis rundt med munden, hvilket fgrer tilbage til  den orale bemægtigelsesdrift. Men  herved  sårer han  sig selv, »und eine braune Flussigkeit kam  ihm  aus  dem  Mund« (s.  65).  Munden  som  tidlig erogen  zone  repræsenterer  altsA her tarmzonen,  og  den  orale  fantasi overlappes herved  af  en  anal  fantasi om  at  være  den  passive  i  en  analt samleje, hvilket knytter an til Gregors passive driftsgnsker i forhold til faren og den falliske kvinde.

Det samme kan  iagttages, da Gregor snapper a f   den kaffe, som moren i rædsel har væltet. Kaffen er således kædet direkte sammen med moren, og drikkeriet synes at være en gentagelse af en oral-sadistisk  indkorporering af moderbrystet.  Men  kaffen  er  brun,  hvorfor  den  orale  fantasi  igen  synes overlappet af en anal fantasi om indoptagelse gennem tarmen. Og idet denne fantasi er knyttet til moren, er det atter et udtryk for, at moren ikke opfattes som kastreret, men at den brune kaffe som repræsentant for hendes fækalier bliver symbol p A   penis.

## Gregors incestuØse ~Østeifantasi

Gregors tredie og  sidste udbrud  fn værelset er motiveret af  en fascination af sosterens violinspil og folges op af et Ønske om at fa sosteren med sig ind p A   værelset. Omend Gregor forestiller sig at det skal ske fr-ivilligt,  er tvangen Abenlys,  for  Gregor  »wollte sie  nicht  mehr  aus  seinem  Zimmer  lassen, wenigstens nicht, solange er lebtea  (s.92). Og Gregor er nu  ganske bevidst om, at han  kan bruge sit vzmmelige udseende som et vAben:

»seine Schreckgestalt sollte ihm  zum  erstenmal nutzlich  werden; an allen  Turen  seines  Zimmers  wollte  er  gleichzeitig  sein  und  den Angreifern entgegenfauchew (s.92)

Forstillingen  om  angribere  m A nodvendigvis  forst  og  fremmest  være mgntet p A   faren, som hele tiden har vist sig som den, der straffer Gregor og forsvarer husets kvinder. I dette perspektiv synes sosteren at fungere som en brik i den Ødipale magtkamp. Dette kan underbygges med  Gregors fantasi værelset  vil  fortælle  hende  om  sin om  sØsterens  reaktion  p A , at  han  p A oprindelige plan om at sende hende p A   musikkonservatorium:

»Nach dieser Erklaning wurde die Schwester in Tranen der Ruhrung ausbrechen, und  Gregor wurde sich bis zu  ihrer Achsel erheben und ihren  Hals kussen, den  sie, seitdem sie ins Geschaft ging, frei ohne Band oder Kragen trug« (s.92).

Dette er mere end et broderligt kys, det er en erotisk dagdrØm. Og det er ikke  fØrste  gang,  at  Gregor  er  fixeret  p A sØsterens påklædning.  Således allerede, da  lægen  skal  hentes,  hvor  Gregor  horer  skorternes  brusen  og forundret tænker: »wie hatte sich die Schwester  denn so schnell angezogen?« (s.64).  Og  en  af  de  fØrste  gange  sØsteren  træder  ind  i  Gregors værelse, konstaterer han, at hun  er »fast vollig angezogene (s.72).

Den brik, som sosteren udgØr i Gregors ~dipale konflikt med faren, synes altså  at  være  et  surrogat  for  den  elskede  mor,  hvilket  da  ogsA  nærmest virkeligggres med  sØsterens faktiske patagelse af  de moderlige funktioner i relation  til  den  forvandlede Gregor. At  Gregor Ønsker at besidde sosteren seksuelt  m A antages  at  være  den  afgorende  grund  til  at  hun sluttelig formulerer en  kategorisk afskrivning af  ham, som eftertrykkeligt markeres, idet det er hende -og ikke faren -der efter Gregors tredie udbrud springer hen  og låser doren efter ham.

## Søsterens Ødipuskompleks

Men ogsA Gregor fungerer som en brik i en magtkamp, nemlig i sosterens Ødipale  konflikt.  Hendes  pAtagelse  af  moderfunktioner  er  defineret  af  et Ønske om at etablere en passiv objektrelation til faren. Dette er tydeligt med hendes overdrevne og hysteriske resktion p A ,   at moren  en  dag har rengjort Gregors værelse med vand. Det rasende udfald mod moren -især fordi det er til trods for at sosteren p3 dette tidspunkt i fortællingens kronologi synes at  forholde sig  naermest  ligegyldig overfor svineriet p A Gregors værelse -artikulerer  en latent  Ødipal rivalisering.  Ganske  enkelt  kan hun ikke acceptere morens indblanding. Udgangen p A Gregors sidste udbrudsforsØg bekraefter til fulde den Ødipale struktur. Da Gregor forsØger at vende tilbage til værelset, oplever sØsteren det som et fornyet forsØg p A   angreb og styrter fra moren  »als wollte sie lieber die  Mutter opfern, als ins Gregors Nahe bleiben, und  eilte hinter den  Vater, der . . . die Arme wie zum  Schutze der Schwester vor ihr halb erhob« (s.95, fremhævelsen er min)

.

Det  er  tydeligvis faren,  ikke  Gregor,  der  er  Msterens  foretrukne kærlighedsobjekt.  Gregors  rolle  for  hende  er  en  ganske  anden.  Hendes overtagelse  af  morens  funktioner  er  udtryk  for  et  forsog  pil  at  omsætte substitutionsØnsket i handling. I sosterens fantasi synes Gregor således ikke at være et barn af  mor-far-relationen, men  af  hendes egen relation til faren. Gregors forvandling er for hende en enestaende chance til overfor faren at demonstrere sit kvindelige værd og udkonkurrere moren. Derfor ændrer hun sig fra at være et unyttigt og selvoptaget pigebarn  til en  nyttig  og handlekraftig  kvinde og  vager  »mit einer an  ihr  ganz  neuen  Empfindlichkeit . . . dariiber, dal3 das Aufraumen  von  Gregors Zimmer ihr vorbehalten bliebe (s.88).

## De afgØrende bflgurer -de tre lejere

Gregors sidste udbrud er fatalt, fordi det har sosterens afskrivning af  ham som konsekvens, men ogsa af  en anden grund, nemlig konfrontationen med de tre herrer, som familien i deres Økonomiske n Ø d   har udlejet et værelse til. Disse  tre  herrer  indtager  en  særeksistens  i  familien, som  overstiger  den opmærksomhed, der blev Gregor til del i tiden lige efter forvandlingen. De tre  herrer  har  ganske  enkelt  erobret familierummet, dette  især  tydeligt  i forhold til  husets to kvinder, hvorfor de fungerer som  en  visualisering af

Gregors egen bemægtigelsestrang.

Men  de tre herrer  har  trender.  Det  har  Gregor  ikke.  Tænderltandlos artikulerer den  pinefulde  struktur  fallismastreret,  hvilket  i  fortællingen betones, når Gregor oplever de t r e herrers smaskeri under deres indtagelse af aftensmaltidet som en demonstration  af, »d&amp; man auch mit den schonsten zahnlosen Kiefem nichts ausrichten könne" (s.90, fremhævelsen er min).

Ganske enkelt fungerer de tre lejere med deres falliske karakter som en uhyggelig  erkendelsesbefordrende instans.  De  får  ham  til  at  erindre  sin mangel, sin kastrerede tilstand, hvorfor oplevelsen ledsages af affekt: »Wie

sich diese Zimmerherren nahren, und  ich komme um!«  (s.91).

Og da de tre herrer efterfolgende Abenlyst rivaliserer med Gregor, når de formår at fa sosteren til at spille for sig, og  endog i begyndelsen af  seancen stiller  sig  »viel  zu  nahe«  (s.92)  bag  hendes  nodepult,  bryder  han  ud  af værelset  for  ved en erobring  af sosteren  at  demonstrere  den falliske seksualitet, som  faren  har  afskåret ham fra  og  stadig  blokerer  med  de gentagne fordrivelser,  der symboliserer  kastration. For Gregor er det som om musikken viser ham  vejen til d e r   ersehnten unbekannten Nahrungq (s.92), fordi violinen som bade fallisk  (strengen)  og feminint  (hulrummet) instrument i  den  strygende bevægelse symboliserer samleje og  derfor for Gregor virker som forforelse, som en invitation fra sosteren.

At erobringen ikke lykkes bliver hans d d .   De tre lejere har demonstreret hans  mangel.  Nu cementeres  mangelen  som  et  nederlag,  hvorfor  han betegnende nok hensættes i voldsom depressiv skuffelse  over &gt;&gt;das MiElingen seines Planes« (s.94).

Da  Gregor  vender  tilbage  til  værelset,  strejfer  hans  sidste  blik  den det oprindeligt begærede objekt i et afkald, fordi erobringen af  den magt, som penis symboliserer, og dermed af  farens plads i relation

sovende mor -til moren, er umulig. Og  samme nat dor han. Som en beslutning.

Men  de  tre  falliske herrer  udgØr  ogsA  en  alvorlig  trussel  mod  farens sociale og erotiske magtposition indenfor familien. Derfor jager  han  dem efter Gregors d Ø d   kategorisk p A   porten med et ~Verlassen Sie sofort meine Wohnung!~  (s.97).

## Hushjailpen

Det er den nye hushjælp, der har ladet doren stå A b e n   ind til Gregors værelse og  såiedes indirekte opfordret ham  til  det  sidste  udbrud.  Idet  erobringen mislykkes for ham, bliver hushjælpen den figur, der indirekte udrydder ham, hvorved hun  altsA har allieret sig med  faderloven. Hendes ansættelse, som sker kort efter sØsterens udfald  mod  moren, synes d a   ogsA at være farens gennemtvingelse af incestforbudet. Istedet for moren eller sosteren bliver det hende, en  gammel enke, afseksualiseret og  derfor meget  lidt  attraktiv og ganske uden angst eller afsky for Gregor, der som den eneste får lov til at g A   ind  i Gregors værelse. Et værelse, der har  forvandlet sig til en hule for -

uhumskheder, og som af  hushjælpen ovenikobet anvendes som pulterrum og som affaldsrum for askespand og skraldespand.

Derved bliver Gregor  container  for  familiens  lort,  dvs. for  deres konfliktmateriale,  det ufinskede  og utilladelige.  Han er en fortrængningsfigur. Og en art symptombærer. Med hushjælpens hjælp inddæmmes den forbudte seksualitet i  et  nØje  afgrænset rum  og  bortfejes  endeligt  med  hans  dØd. Hendes funktion som udrydder understreges, idet det er hende, som sorger for at  han  fjernes. Hvordan  det  sker, kan  der kun  gisnes om,  omend  den slagtersvend,  der  kommer  op ad  trappen, tydeligvis  har  en  finger med  i spillet.  Hushjælpen  er  hjælper.  Helt  konkret.  Hendes  afskedigelse  falder sammen  med  Gregors  dod,  fordi  hendes  eneste  opgave  faktisk  var  at befordre en  endelig udryddelse af  ham.  Og  denne opgave er nu  fuldbragt.

Men der er nu også en anden grund til at hun afskediges: »Die fast aufrechte kleine StrauBfeder auf ihrem Hut, uber die sich Herr Samsa schon wahrend ihrer ganzen Dienstzeit argerte«  (s.98),  symboliserer  hendes falliske  karakter. Faren ærgrer sig, fordi hun  er en  forstyrrer af  den k~nslige orden. Ganske som Gregor fornægter hun  dikotomien falliskhcastreret.

## Regredient forsØg  på  emancipation

Anskuet fra Gregors side opfatter jeg  hermed  »Die Verwandlung~ som en artikulering  a f   en  umulig  Ødipal  situation. Gregors oprindelige  forsØg  p3 progredient emancipation blokeres af farens fallit, der efterfglgende  placerer Gregor i en ydmyg tjenende funktion som symbolsk kastreret. Hans aktive fors~rgerrolle er dirigeret og  defineret af  faren, der samtidig fastholder sin fallisk-genitale position,  sin  autoritet  indenfor  familiens  system.  Gregor betaler af p A   farens gæld, hviiket er en opretholdelse af farens magtposition, dvs. ogs A   en  understgttelse af  farens seksuelle magt.

Forvandlingen  er  derfor  et  forsog  p A regressiv  emancipation  fra  den autoritære faderskikkelse. Det er en protest mod afmagten generelt og mod den symbolske kastration specifikt. Derfor kan sgsteren efter Gregors andet udbrud fra værelset erklære: »Gregor ist ausgebrochen~  (s.83). For Gregor er brudt  ud  af  sin bestemmelse, sin ydmyge kastrerede position.

Gregors  forvandling  er  primært  en  regression  til  det  stadium  i  den psykoseksuelle  udvikling,  nemlig  til  analfasen,  hvor  0dipuskomplekset dannes, hvor  barnet  indiræder i aktiv-passiv polariteten  og  artikulerer en indcedt  protest  mod  enhver beherskende magt, samt til  den  aktivt-falliske fase, hvor  0dipuskomplekset udvikler  sig til  et kastrationskompleks. Især disse to  seksualorganisationer overlapper og virker ind p A   hinanden  i »Die Verwandlung«.

Idet forvandlingen fungerer som en  forhindring for Gregor i at aflægge penge og betale farens gæld, bliver pengenebetalingens  symbolske betydning evident. Det er en hævnaktion, en manifestation af netop det sene anal-sadistiske jeg's  tilbageholdelse  af  ekskrementer. Denne tilbageholdelse kan være overlappet af  en  samtidig fallisk fantasi om  at  betalingenldefækationen er

ensbetydende med tab af penis.

I dette perspektiv symboliserer gælden, som æblet, Gregors Ødipale skyld og  farens krav mod  den  sØn, der med  forvandlingen  har brudt den  sociale kontrakt og fors~ger at byde incestforbudet.

Skylden  manifesterer  sig  som  bl.a. samvittighedsangst, hvilket  netop bevidner det  Ødipale jeg's  eksistens, viderefort i skikkelse af  et straffende overjeg. Gregors pligtopfyldende og selvudslettende, ret beset hans tvangsforvandlingen,  samt  stadig  efter  forvandlingen, fungerer  som  en  reaktionsdannelse  mod  de  anal-sadistiske  og  falliske neurotiske,  adfærd  f Ø r affekter.

Det samme gælder hans omvending af de aktive driftsmal til passive, der desuden er en  reaktion p A kastrationsfaren. Især  Gregors fetichisme er et desperat forsvar herimod.  Ved  denne partiale realitetsfomægtelse forsoger han at fornægte muligheden af  kastration overhovedet. En fornægtelse, der soges opretholdt til det sidste. Gregor er symbolsk kastreret fra begyndelsen, men  da  de  tre  lejere  konfronterer  ham  med  denne realitet, soger  han  at ophæve  den  ved  at  bryde  ud  af  værelset,  motiveret  af  et  Ønske  om  at bemægtige sig sosteren og derved demonstrere  sin falliske seksualitet. Da det heller ikke denne gang lykkes, dor han. Gregors dod kan  i dette perspektiv anskues som en accept af  skylden og dermed ogsA  som en endelig tilbagebetaling af  den Ødipale gæld.

## Genetableringen af  den faderlige  orden

Reaktionen p A   Gregors dØd  er lettelse og taknemmelig:  »jetzt konnen  wir Gott danken« (s.97), siger Gregors far, og  taksigelsen  ledsages af  religios ritualisering hos  alle de tilstedeværende. Herved  bliver borgerlig  kontrakttænkning forenet  med religios  pagttænkning,  hvilket tilkendegiver,  at Gregors forvandling er at opfatte som et brud p A save1 den guddommelige lov som farens familieorden. Forvandlingen har bragt djævlen ind i familien, klart tilkendegivet med kaosmetaforikken i forbindelse med allerede Gregors forste udbrud fra værelset, hvor moren  river et vindue op:

~Zwischen  Gasse und  Treppenhaus entstand eine starke Zugluft, die Fenstervorhange flogen auf, die Zeitungen auf  dem Tische rauschten, einzelne Blatter wehten uber den Boden hin« (s.69).

I  overensstemmelse  med  at  moren  er  begærsobjektet  i  det  Ødipale trekantsdrama er det hende, der lukker djævlen ind. Men det er Gregor selv, der  har  bedt  ham  komme:  »Der Teufel  sol1 das  alles halen!«  (s.57).  Og denne djævel, Gregors forbudte og derfor fortrængte drifter, lukkes ind om efterbet -Arstiden  for  den  doende  gud  (jfr.  her  farens  forfald).  Som  en bekræftelse af fortællingens mytiske undergrund er det omvendt forår -»Es war  eben  schon  Ende  M&amp;-z«  (s.97) -da  Gregor  dor.  Hele  vinteren  har underverdenens dæmoniske kræfter, ganske som i den mytiske forståelse a f vinteren som årstiden for kaos og oplgsning, behersket »familieparadiset«. Forvandlingen gennemspiller herved årstidsmyterne,  helt præcist tre årstider, hvilket  er  i  overensstemmelse  med  den  generelle  tretalssymbolik,  som præger  og  endog  strukturerer  fortællingen:  Tre  kapitler,  tre  udbrud  fra værelset, tre fordrivelser, tre lejere. Og ikke mindst -den dipale trekant. Tretallet  er  i sig  selv  symbol  p A d d  og  genf@dsel/forvandling.  Her konkretiseres det med årstidsforlØbets symbolisering af samme proces.

Forvandlingen bringer  kaos,  forstyrrelse af den  kgns-  og  generationsspecificerede orden  i  familien  som  helhed.  Idet  denne  orden  imidlertid genoprettes med Gregors dØd, synes Kristusmyten at udspillle sig som den definitive  afslutning p A   den syndefaidsmyte, som farens æblebombardement effektuerer, hvilket understreges med  netop den religifise ritualisering -og ikke  mindst  af,  at  Gregor  som  doende  når  at  opleve  »Den  Anfang  des allgemeinen Hellenverdens drauBen vor dem Fenster« (s.96).

Gregors dØd  er familiens forår og genffidsel, fordi Gregor tager skylden p A   sig og derved forvandles fra inkarnationen af  det dæmoniske til en mere guddommelig skikkelse. Hans d Ø d   betyder en  ny  begyndelse, en  genetablering af  den lille (familiens) og den store (guddommelige)  faderlige orden, og får sit konkrete udtryk med forårets  begyndelse, med familiens rejse »ins Freie vor die Stadte (s.99), samt med forældrenes uudtalte indforståelse med, at  de  m A finde en  brav  mand  til  den  »uppigen Madchen«  (s.99),  som sØsteren  er  blevet.  Dét indikerer et, i  modsætning  til  Gregor, overvundet Ødipuskompleks. Hendes seksualitet kan og m A   kanaiiseres ud  af  familiens lukkede system.  Samtidig er  det i  dette tilfælde en  understottelse af  den borgerlige ideologi: seksualiteten plejet (og tæmmet) indenfor et patriarkalsk defineret og kristent velsignet ægteskab.

## Noter

1.  Ordet  'far' bmges i  to betydninger, hvorfor der  ogsA  apvendes to  stavemider. 'Far' og 'faren' henviser til forkllingens konkrete far, mens 'fader' og 'faderen' henviser til  den symbolske fader og faderloven.
2.  Sidetallene henviser til  Franz  Kafka: Shtliche Erzahlungen, Frankfurt a. M., 1989.

## Litteratur

Binder, Hartmut: Kafka. Der SchafSensprozeJ. Frankfurt am  Main  1983.

Fingerhut,  Karl-Heinz: Die  Funktion  der  Tierfiguren  im  Werke  Franz  Kafkas. Bonn  1969.

Freud, Sigmund: Das Ich und das Es Und andere metapsychologische Schriften. Frankfurt am Main  1988.

Freud, Sigmund: Drei Abhandlungen zur Sexualtheorie Und verwandte Schrifien. Frankfurt am Main  1988.

Freud, Sigmund: Psykoanalyse. Samlede forelasninger. Kbh.  1990.

Freud, Sigmund: Dr@mmetydning, bd.  1 og 2. Kbh.  1985.

H~jholt, Per og Johansen, Ib m . f l . : Essays om Kafka. .&amp;hus  1983.

Johansen, JØrgen Dines: Psykoanalyse, litteratur,  tekstteori,  bd. 1 og 2. Kbh.  1977.

Kafka, Franz: Samtliche  Erzahlungen, Die Verwandlung s. 56-99. Herausgegeben von Paul Raabe. Frankfurt am  Main  1989.

Kurz, Gerhard: Traum-Schrecken. Stuttgart 1980.

Olsen, Ole Andkjzr og K~bbe, Simo: Freuds psykoanalyse. Kbh.  1987.

Olsen, Ole Andkjzr: Gdipus-komplekset. Kbh.  1988.

Politzer, Heinz (red.): Franz Kafka. Wege der Forschung. Darmstadt 1973.

Schubiger, Jurg: Franz Kafka: Die Verwandlung. Zurich und Freiburg 1969.

Sokel, Walter H.: Franz Kafka -Tragik und  Ironie. Munchen, Wien 1964.