Annette Rosenvold Hvidt og Gertrud Oelsner: Vilhelm Hammershøi. På sporet af det åbne billede
Forfattere: Thor J. Mednick, Jakob Haff
Tidsskrift: periskop (2019-11-21)

Vilhelm Hammershøi. På sporet af det åbne billede

## Annette rosenvold Hvidt og Gertrud Oelsner

Lindhardt og Ringhof, København, 2018, 575 sider.

Millioner [af kameraer] er i brug kloden over, og der findes næppe noget menneske i de civiliserede lande, der ikke har været genstand for dette apparats arbejde.

Rigasche Zeitung, 1874 1

En stadig mere markant tendens i nyere kunsthistorisk forskning involverer en reevaluering af den fotografiske praksis som en essentiel komponent i de visuelle fin de siècle-kunstneres  kreative  virke.  Kunsthistoriker  Bart Pushaws banebrydende arbejde vedrørende baltisk kunst har for eksempel vist, at 'det at sætte fotografiet i forgrunden er den mest indsigtsfulde metode til at forstå esternes og letternes engagement i visuel kultur før 1890'erne, idet denne synsvinkel åbenbarer, at de anvendte mediet til  at  forfægte  en  radikalt  ny  individuel  subjektivitet  og en dekolonial politisk tænkning' (2019, 119); og et nyere studie  af  den  amerikanske  kunstner  Winslow  Homers produktion har fundet, at hans bedragerisk flertydige realisme i betydelig grad stammede fra hans eksperimenter med kameraet (Byrd og Goodyear 2018). Ud af sådanne analyser kommer den kritiske erkendelse af, at fotografiet i det 19. århundrede ikke blot tjente til at understøtte andre  kunstneriske  bestræbelser  såsom  maleriet,  men var en parallel form for eksperimenteren og udtryk, der formativt  prægede  det  visuelle  sprog  hos  de  kunstnere, der tog det op.

Det  er  i  denne  kontekst,  kunsthistorikerne  Annette Rosenvold Hvidt og Gertrud Oelsner melder sig, og de gør det med en enestående vigtig monografi, der umiddelbart vil forandre vores forståelse og anerkendelse af kunstneren.  Kort  fortalt  demonstrerer Vilhelm Hammershøi. På sporet af det åbne billede , at Hammershøi gik til fotografiet som 'en visuel tankegang og en visuel metode, der former sig  som  en  konstant  vekselvirkning  mellem  fotografi  og maleri'   (s. 8): En metode, gennem hvilken han redefinerede maleriets repræsentationelle og ekspressive kapacitet. Rehabiliteringen af fotografiets status i Hammershøis kreative proces er, i sig selv, et signifikant korrektiv til den eksisterende litteratur, der kun alt for ofte har antaget, at hans interesse i dette medie var mere passiv end eksperimenterende. Men mindst lige så prisværdigt er det, at bogen med sine indsigter i så høj grad søger at afmystificere Hammershøi og hans kunst.

Receptionen af Hammershøi har ofte været karakteriseret ved at have fundet sted i tillid til - eller given efter for - subjektive fortolkninger, der, med deres selvreferentialitet, tenderer til at distancere beskueren/læseren fra kunstnerens værk. Man ender med at tumle lige så meget med den givne skribents projektioner som med de faktiske billeder, fordi den andens, ofte personlige, meninger om, hvad det er, der foregår i dem, lægger sig ind over som et filter. 2  Rosenvold Hvidt og Oelsner tilbyder, med deres nøgterne  og  fuldkommen  overbevisende  fremlæggelse af  visuel  og  anden  konkret  evidens,  en  løsning  på  dette dilemma, idet de baserer deres egne tolkninger på strukturelle fænomener og tendenser, der faktisk er til stede i Hammershøis værk og metode. Denne tilgang  har  flere helt afgørende konsekvenser.

Som forfatterne gør rede for i flere bærende afsnit, og som det  er  vist  i  de  to  komparative  eksempler  ovenfor, placerer Hammershøis konstruktive anvendelse af fotografiet ham solidt i tidens dynamiske, og internationale, kontekst. 3  Der er før gjort forsøg på at passe Hammershøi ind i et større europæisk narrativ - ofte ved at finde, eller forsøge  at  finde,  visuel  affinitet  mellem  hans  værker  og andre maleres. Det, at Rosenvold Hvidt og Oelsner præsterer  en  mere  substantiel  kontekstualisering,  skyldes i  høj  grad  det  faktum,  at  de  affiniteter,  de  noterer,  er  til stede i både proces og værk. Dette indbyder så til diskussioner  af  teori  og  intention,  der  bliver  mere  adækvate, fordi de grunder sig i noget konkret og objektbaseret.

Den styrke,  der  ligger  i  en  nær,  kritisk  opmærksomhed  over  for  visuelle  objekter,  gennemsyrer  virkelig denne  bog  som  motiverende  princip.  Det  fører  til  en række bemærkelsesværdige fund, der på én gang udvider vores  perception  af  Hammershøis  malerier  og  demonstrerer  deres  forbundethed  med fotografiets  æstetik.  Et slående  eksempel,  der  diskuteres  i  et  afsnit  med  titlen 'Annas  ansigt',  involverer  de  kompositoriske  og  eksterne  ligheder  i  en  serie  af  close-ups  af  Hammershøis yngre søster Anna. Denne gruppe af værker, der er skabt mellem 1885 og 1888,  rummer tegninger  og  malerier  af Hammershøi  og  fotografier af vennen og kollegaen Valdemar Schønheyder Møller (s. 136-143). Hammershøis bidrag  fremstår  ret  tydeligt  som  direkte  svar  til  Schønheyder Møller, navnlig i den optiske gentagelse af den fornemmelse af transparens, der er opnået i fotografierne ved hjælp af en sløret kameraindstilling. Resultatet er, i begge kunstneres billeder, et ansigt, der kærtegnes og omsvøbes af et lys, der udvisker dets finere detaljer. Ved således at efterligne kameraets fundamentale bevidsthed om lyset tvinger Hammershøi sine beskuere til at kikke nærmere efter for med deres øjne at nå frem til den samme intime nærhed, som lyset i fotografiet søger, for derved at finde ind til ansigtet, der hviler bag kunstnerens slør af maling. Som forfatterne forklarer, var det den insisterende sanselighed i disse billeder, deres krav om intimitet, der gjorde dem så radikale i samtiden og har gjort dem så vanskelige at læse senere hen.

Det er  visuelle  passager  som  disse,  hvori  fotografiets optik  'forstørrer  virkeligheden  og  skaber  betydning  på andre planer end det rent symbolske eller det narrative' (s.  136-143),  'åben'-heden  i  denne  bogs  titel  refererer til. Og det er også her, denne bog yder sit måske vigtigste bidrag.  Den  generøse  kunsthistoriske  videnskabelighed gør  plads  til  og  ruster  læseren/beskueren  til  at  deltage; den  byder  læseren  indenfor  og  giver  hende  empirisk grund  under  fødderne  på  en  måde,  der  sætter  hende  i stand til at være kyndig på egne præmisser. Ved at fokusere på Hammershøis valg af komposition og palet fremfor  hans  blokering  af  narrative  indgange  bringer  denne bog os tættere på hans værks uforlignelige kvaliteter og beriger vores forståelse af Hammershøis proces, samtidig med at den giver os lov til at deltage i analysen.

Thor J. Mednick

Oversættelse: Jakob Haff

## NOTER

- 1 'Die Entwickelung des Kunstgeschmackes in Riga.' 1874. Rigasche Zeitung , 30. august. Citeret i Pushaw, Bart C. 2019. The Global Invention of 'Art': Race and Visual Sovereignty in the Colonial Baltic World , 1860-1920 . Ph.d.-afhandling, University of Maryland, 115.
- 2 Jeg henregner mig selv til de skyldige. Der findes naturligvis markante undtagelser fra denne karakteristik.
- 3 Se for eksempel 'Fascination af Fotografiet' i Rosenvold Hvidt og Oelsner 2018, 58-64.

## LITTERATUR

Byrd, Dana E. og Goodyear III, Frank H. 2018. Eds. Winslow Homer and the Camera: Photography and the Art of Painting . Udstillingskatalog. New Haven: Yale University Press.