Hvad Michel de Certeaus blinde vandringsmand så i New York - Tanker om byens (u)målbare orden
Forfattere: Henriette Steiner
Tidsskrift: periskop (2017-12-05)

## Hvad Michel de Certeaus blinde vandringsmand så i New York

## Tanker om byens (u)målbare orden

At  hæve  sig  op  på  toppen  af  World  Trade  Center  er  at  fjerne  sig  fra  byens indflydelse.  Kroppen  er  ikke  længere  omsluttet  af  gaderne,  der  vender  og drejer den efter anonym lov; og hvad enten den leger eller bliver leget med, er den heller ikke underlagt hverken den uro, som opstår af alle disse forskelle, eller newyorkertrafikkens nervøsitet. Den, som går derop, forlader den masse, der  i  sig  indoptager  og  sammenblander  enhver  identitet,  hvad  enten  den tilhører en ophavsmand eller en tilskuer. Den Ikaros, der svæver over disse vande,  kan  være  ligeglad  med  Daedalus  og  alle  hans  kneb  i  bevægelige  og endeløse labyrinter. Hans opstigning omdanner ham til voyeur. Den bringer ham på afstand. Den forvandler den verden, som forheksede én, og som man var 'underlagt', til en tekst, man har foran sig, for øjnene af sig. Den gør det muligt at læse, at være solens Øje, guds blik. Det eksalterede ved en sådan skopisk og gnostisk påvirkning. At være dette seende punkt og intet andet, det er den fiktion, der knytter sig til viden. 1

I bogen Hverdagslivets opfindelse (fr. 1980, eng. 1984, da. (uddrag) 2010) 2 udfolder den  franske  tænker  Michel  de  Certeau  (1925-1986)  en  modernitetskritik:  En kritik  af  oplysningsprojektets  rationalisering  og  strukturering  af  den  menneskelige  livsverden  i  overskuelige,  standardiserbare  og  ofte  numeriske  kategorier, enheder og mønstre, der nemt kan bemægtiges, styres og kontrolleres. De Certeau undersøger derfor steder, hvor der kan lokaliseres modstand mod denne

&lt;

Fra værket Enlargements af billedkunstner Johan Rosenmunthe. Billedet til venstre viser New Yorks højhustage, set fra Empire State Building. På side 40-41 vises forstørrede detaljer af dette fotografi. Værket er publiceret som bog under navnet Élargissements (Études, 2011).

implicitte magtudøvelse, og retter sit blik på hverdagslivets praksisformer. Her ser han et potentiale for at sætte nærhed over distance, langsommelighed over effektivitet,  intuition  over  målbarhed,  kvalitet  over  kvantitet. 3 For  de  Certeau står  den  moderne  storby  som  en  potent,  men  også  dobbelt  betydningsbærer, der forstås gennem en uforløst stereoskopisk betragtningsform, idet byen på en gang er symbol på moderne rationalitet, men også som et sted, hvor det moderne samfunds underliggende malaise ifølge de Certeau kan møde modstande. 4

Især er det lille kapitel med overskriften 'Vandringer i byen' 5 fra bogen Hverdagslivets opfindelse blevet  pligtlæsning for generationer af forskere og studerende inden for by- og kulturstudier. I denne tekst, som jeg har citeret et uddrag af  ovenfor,  modstiller  de  Certeau  et  abstraherende  blik,  han  tilskriver  'landskabsarkitekten, byplanlæggeren eller kartografen' 6 - som han forestiller sig ser ned på byen fra toppen af det nu ikke længere eksisterende World Trade Center i New York, hvorfra de kan opmåle, reducere, repræsentere og effektivisere byens uoverskuelige totalitet - med den erfaring, de mennesker, der går i byens gader, får af byen. Han kalder fodgængerne for 'blinde vandringsmænd' 7 , da de hverken kan overskue eller bemægtige sig byens strukturer, men er opslugt af dens overvældende liv og masse - og netop i kraft af deres blinde skrøbelighed tilskriver de Certeau dem et potentiale for at yde modstand mod den herskende orden. I kraft af dette metaforiske modsætningspar eksponeres den seendes overbliksposition som en magtfigur, da overblik bliver sat lig med viden. Det er billeder som dette, der i høj grad har knyttet de Certeau sammen med den modernismekritik i arkitektur og planlægning, som etableredes i løbet af 1960'erne, hvor utopiske forestillinger om det gode liv båret af den arkitektoniske modernisme og planlægnings storskalabyggerier særligt i og omkring de store byer begyndte at vise sig problematiske, naive og på deres egen måde totaliserende. 8 Afslutningsvis i citatet understreger de Certeau imidlertid denne viden - og derfor også denne magtposition - som værende en fiktion, hvorved vi fornemmer, at den målbare og abstraherede, ordnede og ordentlige by, som kan ses fra toppen af World Trade Center,  i  sig  selv  er  et  skinbillede  og  derfor  et  falsk  grundlag  for  den  seendes eksponerede position. Som kulturteoretikeren Ben Highmore har pointeret, er sådanne konstante relativeringer i forhold til de begrebslige modsætningspars yderpositioner sigende for den måde, diskussionen i Hverdagslivets opfindelse er bygget op på. Dette gør, at vi må være varsomme i vores tilgang til teksten:

De Certeau plays a tricky game. In trying to escape from the reductive language of 'bipolar' thought his writing insists on employing a series of binary terms. The first volume of The Practice of Everyday Life reads as a sustained orches- tration  of  binary  terms:  consumption  version  production;  reading  versus writing;  tactics  versus  strategies;  space  versus  place;  the  spoken  versus  the written. What makes de Certeau's manoeuvre so awkward (and seemingly so easy to mistake) is this use of binary terms to challenge the structure of binary thought.  Semantically  overlapping,  terms  such  as  'strategies  and  tactics' refuse to be straightforward antagonists in a debate about power and resistance. Instead they allow, I will argue, the opportunity for differentiation. 9

I  'Vandringer  i  byen'  laver  de  Certeau  en  rumlig  og  begrebsmæssig  kobling, der  understreger,  at  det,  der  ses  fra  et  distanceret  perspektiv  og  derfor  netop kan overskues, opmåles og kategoriseres, samtidig indeholder en problematisk abstraktion,  et  falsk  grundlag  for  viden.  Argumentets  dobbelte  og  gensidigt ophævende logik hensætter læseren i en fortolkningskrævende position fuld af det, receptionsteoretikeren Wolfgang Iser har kaldt ' Leerstellen' 10 , hvor denne binære  logiks  kompleksitet  konstant  skal  udredes,  for  at  nuancering  og  differentiering af begreberne er mulig, men at dette i høj grad er et arbejde, der må gøres af læseren selv. Jeg vil i denne artikel gå ind på denne præmis både som en mulighed og som en opfordring til varsomhed, men samtidig argumentere for, at netop koblingerne mellem distance, orden og dominans skaber et misforhold. En begrebslig forvridning, hvorved det bliver svært at forstå det hermeneutiske potentiale, fx en arkitektonisk struktur eller repræsentation indeholder, således at  denne  struktur  -  ja  sågar  byen  som  enhed  -  kan  forstås  som  en  samlende ramme eller horisont for de mennesker, der bruger den. Jeg vil tage udgangspunkt i Highmores antagelse, at dette skal ses i sammenhæng med den måde, de Certeaus analyse bygger på dualistiske begrebspar, og at hans på mange måder poetiske og tætte stil på samme tid lægger op til begrebernes overskridelse og muliggør, at dualismerne fastholdes. 11

Udgangspunktet for nærværende bidrag er derfor, at de Certeaus vandringsmand slet ikke er en så skrøbelig, blind figur, der opslugt af byens masse bevæger sig  uvidende  igennem den, som man kunne forledes til at tro. Som Buchanan skriver, 'de Certeau does not champion the view 'down below'', 12 selvom hans billedsprog i høj grad opskriver de momenter, hvor forståelse sker ud fra grader af  nærhed.  Mere  end  at  beskrive  en  absolut  og  dog  insisterende  modsætning mellem blikket  'fra  oven'  og  'fra  neden' 13 skal  også  disse  positioner  ses  som yderpunkter på et kontinuum mellem den seende og den blinde, det synlige og usynlige, viden og ikke-viden, byens institutionelle og hverdagslige liv, og det er vigtigt at betone, at relationen mellem disse forhold ikke er entydig og ikke blot bør differentieres, men også relativeres.

Hvis denne læsning således ikke afføder muligheden for at afsløre præcist, hvad det så er, de Certeaus blinde vandringsmand ser i  New Yorks gader, håber jeg at kunne give en indikation af, hvordan denne måde at være del af byen på - netop i kraft af en konstant nærværende (reflektorisk) distance - er med til at skabe grundlaget for både at tage del i og forstå byen som en udvidelse af hverdagslivets præmis. På samme måde vil jeg tage udgangspunkt i, at de repræsentationer og 'måleredskaber', faggrupper som byplanlæggere, landskabsarkitekter og kartografer bruger til at nærme og tilegne sig byen med, også må indskrives i dette kontinuum af nærhed og distance i kraft af, at de netop bevidst forsøger at skabe distance mellem den direkte erfaring af et givent sted og fortolkning af stedet og konteksten. Hvis den blinde vandringsmand befinder sig i et kontinuum mellem det at se og ikke at se ,  er  også den blindes modsætning, den ultimativt seende fra toppen af World Trade Center, indskrevet i dette kontinuum. Det, de deler, er muligheden for at indtage en position, hvor det at forstå byen som en samlende  horisont  bliver  muligt  gennem  filosofisk  refleksion  eller  reflekteret praksis. For bag enhver fortolkning gemmer der sig en forenkling, et greb, man naturligvis skal være sig bevidst, og som nemt kan udnyttes og udpines i abstraktionens tjeneste, men som samtidig peger på det, der skaber selve forståelsens mulighedsrum. 14 Jeg  vil  således  netop  udpege  forholdet  mellem  byen  og  dens repræsentationer, mellem den erfarende krop, der bevæger sig gennem byen, og en forståelse for byens orden som noget, der i høj grad bæres af visualitet, og som derfor indeholder elementer, der både er og ikke er 'målbare'.

Et  centralt  tema  i  denne  diskussion  er  derfor  antagelsen,  at  'orden'  ikke kun er lig med magt. Og det at have et ønske om at ville forstå byen gennem at skabe  særlige  repræsentationer  af  den  -  hvilket  både  landskabsarkitekten, byplanlæggeren og kartografen i kraft af deres fagligheder og arbejdsredskaber som tegninger og modeller i høj grad gør - heller ikke nødvendigvis er det samme som at ville betvinge sig den (selvom dette uden tvivl kan være tilfældet og er og har været det  i  meget moderne arkitektur og byplanlægning). Med denne artikels udvalg af passager fra Hverdagslivets opfindelse er målet derfor at indbyde til differentiering og relativering af de Certeaus problematisering af byens visuelle orden som en relevant erfaringsverden. Ved afslutningsvis at inddrage den amerikanske  filosof  James  Dodds  læsning  af  den  tjekkiske  fænomenolog  Jan Patočka vil jeg derudover overveje, hvordan det er muligt at beskrive og forstå potentialet i byens (u)målbare orden på en måde, der indbyder til yderligere relativering af de dualistiske begrebspar, som de Certeau på trods af sit værks evokative læsninger og vigtige opskrivning af det hverdagslige er en eksponent for.

## Syn, magt og by hos de Certeau

Michel  de  Certeaus  bog Hverdagslivets  opfindelse har  sit  udspring  i  en  bestilt forskningsrapport  fra  1974,  som  han  udførte  for  det  franske  statslige  institut Délégation générale à la recherche scientifique et technique (DGRST). Selve bogen blev først udgivet flere år senere og udkom på forlaget Gallimard i 1980, før den blev oversat til engelsk i 1984, hvor den blev udgivet på University of California Press kort inden de Certeaus død i 1986. Michel de Certeau var en fransk filosof, teolog og historiker, hvis radikalt tværvidenskabelige og ofte kollektive arbejdsform gør det svært at indplacere ham - såvel som bogen Hverdagslivets opfindelse -inden for et specifikt videnskabeligt felt. I sit arbejde bevæger han sig mellem felter så forskellige som historie, etnologi, sociologi, antropologi, økonomi, litteraturvidenskab og filosofi. Hans interesse i hverdagslivet og hans tese omkring hverdagslivets  praksisser  som  en  potentiel  'modmagt'  blev  i  høj  grad  vakt  i forbindelse  med  studenteroptøjerne  og  de  politiske  omvæltninger  i  Paris  i  og efter  1968  og  har  derfor  udspring  i  en  konkret  socio-politisk  kontekst,  hvilket interessant nok i høj grad også er en bymæssig kontekst. 15

I Hverdagslivets opfindelse udfolder de Certeau en kritik af drivkræfter, der i  høj  grad  er  centrale  i  det  moderne samfund, og som han aflæser i den måde, den menneskelige livsverden igennem forskellige rationaliserende og objektificerende processer gøres manipulerbar, så den kan bemægtiges og kontrolleres - både konkret, fx i forhold til arkitektur og byplanlægning, og mere abstrakt i forhold til generelle magtstrukturer. 16 De Certeau forsøger med sine læsninger i  stedet  at  synliggøre  steder  og  praksisser,  der  indebærer  en  modstand  mod denne  totaliserende  form  for  magt.  Udgangspunkt  for  teksten  er  således,  at han ved at undersøge hverdagslivets praksisformer kan få usynlige kræfter, der yder modstand mod disse totaliserende tendenser, gjort begribelige for læseren. Derfor  retter  de  Certeau  sit  fokus  mod  den  moderne  storby,  som  står  som  et symbol på moderne rationalitet. 17

Problemfeltet, de Certeau opridser, har dybe rødder i den moderne kultur. Det var således så tidligt som i det 16. århundrede, foreslår de Certeau, at byen fra at have været opfattet som 'fakta' - altså som noget faktuelt, konkret, håndgribeligt  og  materielt  -  i  stedet  bliver  et  abstrakt  begreb,  'der  omdanner  den urbane kendsgerning ' , således at denne kendsgerning fra da af 'kan behandles som en relevant enhed af byplanlægningsmæssig ratio.' 18 De Certeau ser denne opskrivning af en urbanistisk rationalitet som et brud, han beskriver som et slags bykulturens syndefald, idet byen med ét kan underlægges både visuel og konceptuel dominans. Denne abstraherende gestus gør, at den ellers konkrete by, som jo  til  alle  tider  har  dannet  en  konkret  ramme  om  menneskelig  praksis,  bliver behandlet som et koncept, der kan manipuleres med efter forgodtbefindende, netop af de faggrupper, som er med til at forme den. Dette sker ifølge de Certeau helt konkret gennem forskellige repræsentationsteknikker såsom kartografien, som jo sigende nok udvikles i forbindelse med de opdagelsesrejsendes udforskning, kortlægning - og territoriale bemægtigelse - af kloden i den tidlige modernitet.

Ifølge de Certeau kan der trækkes en direkte linje fra kartografien til moderne byplanlægning, som begge beskrives som fagligheder, der netop lægger et særligt blik  på  verden  på  en  måde,  som  tillader  denne  glidning  fra  udforskning  til bemægtigelse. Dette blik karakteriserer de Certeau som en sammensmeltning af  det,  han  kalder  en perspektivisk og  en prospektivisk synsmåde. 19 Den monookulære perspektiviske synsmåde udbredes særligt i de visuelle kunstgenrer og i arkitekturen i renæssancen. For de Certeau betegner det perspektiviske syn en visuel dominans over et givent sted eller rum og en rumopfattelse, der indebærer et isometrisk, homogent og i alle retninger uendeligt udstrakt rum. 20 Den tidsligt udstrakte pendant hertil er det, de Certeau kalder det prospektiviske syn, altså en fremtidsorienteret synsmåde eller orientering, som peger på moderniteten og det moderne kapitalistiske samfund som indebærende en fremtids- og fremskridtsorienteret tidsopfattelse. 21 To måder at se på, én, der er tidsligt, og én, der er rumligt orienteret, som ifølge de Certeau sammen underlægger sig spontanitet og rigdom i byens kulturelle lag og er med til at muliggøre, at byen reduceres til en overskuelig repræsentation på kortets flade. Byen opstilles som en begrebslig og fuldstændigt afkoblet struktur, man kan manipulere med og frit benytte til at effektivisere byen forstået som system, samtidig med at byen selv som konkret livsverden for mennesker glider i baggrunden. 22

Når det kommer til byen, er de Certeaus kritik af en rent funktionel forståelse af byen som et system repræsentativ for en lang række modernitets- og modernismekritiske stemmer særligt i det 20. århundredes anden halvdel. Og som kritisk perspektiv er den naturligvis yderst valid og stadig aktuel. I arkitekturhistorisk forstand har vi her at gøre med en kritik, der minder om kritikken af den arkitektoniske modernisme, hvis grundtanke er at opdele byen i funktionelle enheder, der kan skrives på formler i form af diagrammer. 23 Byer, der som Le Corbusiers Ville Radieuse er utopier, som skal bygges på et tabula rasa uden forankring i historien,  kontrolleret  ned  til  mindsteenhederne,  samtidig  med  at  kroppens skala negligeres. Vi er hermed på sporet af, hvordan de Certeaus analyser af hverdagslivets praksisser i udgangspunktet må ses som absolutte modpoler til denne funktionelle opfattelse af urbaniteten, og at byplanlæggerens eller kartografens dobbelte syn kan ses som en kilde til abstraktion og magtudøvelse. Spørgsmålet er så, hvordan vi har mulighed for at differentiere og relativere denne argumentationskæde,  så  vi  kan  begynde  at  se  det  mulighedsrum  for  fortolkning,  dette perspektiv indebærer.

## At se og ikke at ville se

Det ultrakorte kapitel i Hverdagslivets opfindelse ,  som følger efter 'Vandringer i  byen',  har  i  den  engelske  oversættelse  overskriften  'Railway Navigation and Incarceration'. 24 Her  fremsætter  de  Certeau  en  analyse  af  den  måde,  hvorpå togpassageren ser og oplever omgivelserne, for at fremføre endnu et eksempel på  den  problematiske  forståelse  af  verden  -  og  i  høj  grad  byen  -  som  begreb, som billede, som repræsentation, som vi så udfolde sig for byplanlæggerens blik fra toppen af World Trade Center i det foregående kapitel. Det er altså ikke kun byplanlæggeren, landskabsarkitekten eller kartografen, hvis synsmåde er determineret af særlige repræsentationsteknikker, der reducerer byen til et billede. Den måde, hvorpå det omgivende fremstår for den, der kører i tog, hvilket jo er en del af mange menneskers daglige transport gennem byen, figurerer nærmest som en mikromagt med reference til Foucaults magtteorier. Det er en usynlig, snigende form for magt, der helt ubemærket betvinger sig togpassagerens sanseapparat,  og  som  de  Certeau  præsenterer  som  en  fremmedgørende  effekt,  der instituerer en distance og uovervindelig grænse mellem subjekt og verden.

A  TRAVELLING  INCARCERATION.  Immobile  inside  the  train,  seeing immobile  things  slip  by.  What  is  happening?  Nothing  is  moving  inside  or outside the train.  (...)  Only  a  rationalized  cell  travels.  A  bubble  of  panoptic and  classifying  power,  a  module  of  imprisonment  that  makes  possible  the production of an order. 25

Togets hurtige rejse gennem landskabet får helt særlige konsekvenser for passagerens blik. Toget beskrives som panoptisk, togpassageren er lukket inde i togets metalbur som en fange i toget, der som en panoramisk se-maskine determinerer den måde, hvorpå man kan se, den måde, hvorpå man kan opleve, og afskærer togpassageren  fra  autentisk  erfaring  -  et  forhold,  der  tydeligvis  er  negativt beskrevet. Når passageren kigger ud af togets vindue, repræsenteres det omgivende landskab som en billedflade tømt for rummets iboende vektorielle bevægelser. Landskabet reduceres til en serie af billeder af steder, hvori hvert element er indplaceret i overensstemmelse med en på forhånd fastlagt logik. Selve togets fart skaber en usynlig grænse mellem indre og ydre og eksisterer som en uundgåelig præmis. Oplevelsen af det omgivende er da determineret af toget som et medium,  hvis  repræsentationsform  den  togrejsende  er  underlagt.  Togkupeen opleves som et stilleben, der står over for landskabets tilsvarende tableau. Farten markerer  grænsen  mellem  beskuer  og  det  beskuede  og  er  bestemmende  for måden, det omgivende aflæses på. Landskabet stivner. Det bliver et billede. 26

Vi beskæftiger os i denne lille beskrivelse måske ikke direkte med en oplevelse af byen, men dog med et subjekt i bevægelse som del af en hverdagslig mobilitetsform  samt  med  mulighederne  for  overhovedet  at  få  en  adækvat  erfaring af omgivelserne. Det er blikkets mulighedsbetingelser, der analyseres - og hos togpassageren er der en negativ vurdering af den distance mellem togpassager og det omgivende, som er indstiftet af toget: Både i forhold til togpassagerens muligheder for at få en direkte og derfor adækvat og autentisk erfaring af det omgivende, men også i forhold til at skabe en form for kulturel produktion, som netop går på tværs af dominansforholdene. Det er en parallel til denne forståelse, de Certeau så dramatisk udfolder, når han beskriver, hvordan New York fra toppen af World Trade Center kan underlægges blikkets dominans. Som det indledende citat i nærværende artikel henviste til, beskriver de Certeau en proces, hvorigennem der skabes en voyeur-figur, der med et mono-okulært øje fremmedgøres fra byen og løftes ud af byens greb, så den kan overskues og dermed beherskes, gøres til et transparent system. Men i analysen af byen bliver denne såkaldte voyeur-gud modstillet med fodgængerne, der bor 'dernede ( down ) - på den anden side af den tærskel, hvor synligheden ophører.' 27 I  beskrivelsen af toget er det således ikke højde, men fart, der ifølge de Certeau skaber en distance fra verden. Men ligesom vi så det med den seende fra toppen af World Trade Center, må vi således også her lede efter de hints, de Certeau giver os, for at kunne reflektere over denne synlighed som en fiktion og for således bedre at kunne forstå, differentiere og relativere begrebsparrene.

I det kapitel i Hverdagslivets opfindelse , der følger umiddelbart efter kapitlet om toget,  og  som  i  den  engelske  oversættelse  bærer  titlen  'Spatial  Stories', 28 opererer de Certeau med en interessant distinktion mellem sted og rum :  Hvor stedet er kendetegnet ved en stabil tingenes orden, er rum defineret af retningsvektorer, hastigheder og tidsvariabler og opstår som 'the effect produced by the operations  that  orient  it,  situate  it,  temporalize  it.' 29 Rum  er  derfor  ifølge  de Certeau et praktiseret sted . 30

Ligesom der ligger en abstraherende gestus i at se byen fra toppen af World Trade Centers 110. etage, ser man også i de Certeaus analyse af togrejsen, hvordan vinduet og skinnerne indstifter en distance til det omgivende. Denne adskillelse sikrer stedet stabilitet og gør den rejsende til en distanceret beskuer, som ikke er en del af de operationer eller praktikker ,  der betinger rummet. En strategi er en institutionel regulering, der synliggør og overskuer fra et overordnet anskuelsespunkt og implicerer et vertikalt dominansforhold. Praktikker, operationer og taktikker er derimod tidsligt udstrakte. De er horisontale artikulationer, en pluralitet af usynlig kraft og forsøg på at gøre brug af rummet. 31 Således forholder praktikker, operationer og taktikker sig til strategier på samme måde, som rum forholder sig til sted . Med en henvisning til den franske fænomenolog Maurice Merleau-Ponty sammenlignes begrebsparret sted/rum med idéen om et geometrisk, målbart rum, der lader sig repræsentere fx kartografisk. Dette geografiske rum kontrasteres af en antropologisk rumlighed, der udgør en fænomenologisk erfaringssfære, som relaterer til den enkeltes (kropslige) forhold til og interaktion i en given omverden, en given situation, en specifik betydningshorisont.

Analysen af toget påpeger, hvordan toget som locus for erfaring gør det svært for den rejsende at indgå i en sådan produktiv interaktion med det omgivende. Den togrejsende er distanceret fra de praktikker, der kan omforme sted til rum, og kan derfor kun forholde sig til det omgivende som fikserede steder: Den distancerede beskuer betaler for sit overblik ved at være løsrevet fra en direkte kropslig forankring i og kontakt med det miljø, han bevæger sig igennem. Og de Certeau understreger, hvordan man i toget helt konkret oplever et 'loss of footing'. 32 Der er altså tale om noget så simpelt som et tab af en ligefrem kropslig kontakt med det omgivende.

Dette henfører til et andet modsætningspar, der står centralt hos de Certeau: distinktionen mellem at se og at gøre , som introduceres i forbindelse med byen. Set på afstand bliver byen repræsenterbar, den kan aflæses og forstås. Med World Trade  Center-bygningens  420  meter  høje  tårn  er  tårnet  medvirkende  til  at konstruere det, de Certeau kalder en 'fiktion, der skaber læsere, og som forvandler byens kompleksitet til noget læseligt og får dens uigennemsigtige bevægelighed til at størkne i en transparent tekst'. 33   Når byen kommer på afstand, omformes den  af  beskueren  til  en  læselig  struktur,  men  overblikket  udglatter  rummets kompleksitet og gør det til et sted, et geografisk måleligt rum. Man kan sige, at byen bliver et kort, en afbildning, som derved fremstår som en tekst, et objekt, der  kan  læses  og  undersøges.  Det  er  denne  abstraktionsproces,  der  lader  øjet bemægtige sig det beskuede ved at objektivisere det og muliggør, at den togrejsende kan omforme omgivelserne til et dødt interiør, der kan overskues og derfor repræsenteres. Man kan således sige, at mens den distancerede tilskuer læser byen, er den, der går i byen, med til at skrive den. Han har ikke overblikket eller distancen, for han er selv en del af processen, bevæger sig i rummet og gør brug af det, men netop uden mulighed for at overskue sine bevægelser. Hvis den voyeuristiske tilskuer læser teksten, er den, der bevæger sig gennem byen, i færd med at komponere en tekst, han ikke kan læse. Derfor sammenlignes han af de Certeau med en blind, der bevæger sig gennem byen, hvilket han beskriver således:

De netværk, der opstår af denne fremadskridende og krydsende skrift, udgør en mangfoldig historie, som hverken har ophavsmand eller publikum, men består af stumper af baner og forvridninger af rum: I forhold til repræsentationerne er og bliver denne historie noget andet, både i det dagligdags og i det helt store perspektiv. 34

Denne tankefigur går igen hos de Certeau, ofte som en slags tale-handlingsteori: Det at gå gennem byen sammenlignes med en udsigelse, der er processuel, mens selve objektet, repræsentationen, fx kortet, er et udsagn, der er fikseret og læseligt.  Det  er  derfor  interessant  at  bemærke,  at  de  Certeau  i  forlængelse  af  sin analyse af toget peger på det paradoksale i, at mens toget omformer landskabet til et tableau, åbnes der for en anden erfaring end vinduets reduktive repræsentation af det omgivende. Selve denne abstraherende gestus bærer her et næsten mytopoetisk potentiale:

But paradoxically it is the silence of these things put at a distance, behind the windowpane,  which,  from  a  great  distance,  makes  our  memories  speak  or draws out of the shadows the dreams of our secrets. 35

Selve repræsentationen af det omgivende, så det kan læses som en tekst, muliggør her  en  situationel  repræsentation  og  historisk  forankring  af  den  enkelte  i  det ellers så overvældende ikke-repræsenterbare åbne land. En intuitiv, mystisk og drømmerisk forståelse. Når de Certeau her udfolder det paradoksale i, at togets repræsentation af det omgivende kan starte en erindringsproces hos subjektet, ligger der en dobbelt og mere inklusiv forståelse af den rejsendes mulighed for at  lade  det  omgivende  fremstå  som  en  meningsbærende  kontekst.  På  samme måde må vi kunne konkludere, at der ligger en potentiel kritisk manifestation i at forsøge at forstå byens kompleksitet gennem fx visuelle repræsentationer. Byen har en egen orden - som også er visuel i karakter - og som tillader den enkelte at bevæge sig igennem den, at forstå den og at bruge den og netop derved undvige den rent teoretiske forståelse af byen - og spørgsmålet er, om vi ved at række ud mod andre diskurser bedre kan indfange forståelsespotentialet i et mere inklusivt begrebsligt apparat. 36

## Byens (u)målbare orden

I artiklen 'Jan Patocka and Built Space' bruger den amerikanske filosof James Dodd den tjekkiske  fænomenolog  Jan  Patočkas  begrebsapparat  med  ord  som orientering og horisont til at spørge til, hvordan vi bedre kan forstå den kulturelle  betydning af det, Dodd kalder 'built space'. 37   Det  centrale i nærværende sammenhæng er, hvordan Dodd udfolder disse begreber i forhold til spørgsmålet om distance  vs.  nærhed.  Denne  diskussion  kan  fx  illustreres  med  henvisning til  det  afsnit  af Sein  und  Zeit ,  hvor  den  tyske  fænomenolog,  filosoffen  Martin Heidegger  introducerer  begreber  som  'vorhandensein'  og  'zuhandensein'. 38 Heidegger, som Jan Patočkas arbejde er i dialog med, betoner, at det ikke nødvendigvis er sådan, at det, der er længst væk fra os i fysisk forstand, også føles , som om det er længst væk i 'mental' forstand. Fx kan man sige, at hvis jeg taler med en kollega over frokostbordet, vil denne person føles vigtigere og 'tættere på', end de briller, der sidder på min næse. Først det øjeblik, jeg fx taber mine briller på gulvet, eller hvor de bliver så fedtede, at jeg har svært ved at se gennem dem, bliver  jeg  gjort  opmærksom  på  deres  eksistens  -  de  bevæger  sig  helt  konkret hen i forgrunden af min opmærksomhed og rykker på denne måde 'tættere på', samtidig med at jeg, idet jeg irriteres over deres manglende funktion, skaber en refleksiv distance til dem.

Disse processer kan naturligvis foregå på mange skalaer og også med omvendt fortegn. Men man kan sige, at enhver omgang med ting og med det byggede miljø - sågar i en bymæssig kontekst - er indskrevet i en sådan vekselvirkning mellem nærhed og distance. 39 En vekselvirkning, der ikke nødvendigvis modsætter sig det konkret målelige eller abstrakte som sådan - hvis det nu fx er New Yorks gader, jeg betragter fra et udsigtspunkt. Dog er det vigtigt for Dodd at understrege, at situationen netop kun kan indgives mening, i kraft af at menneskelig handlen altid er indlejret i en fysisk kontekst, der i høj grad gives gennem en eksplicit visuel orden, fx når genkendelighed følger arkitektoniske typer, og genkommende strukturer som gader og pladser får en orienterende funktion i byen. Det er netop Dodds argument, at denne orden er indstiftet i kraft af vores distance til den. 40  Interessant nok er det jo præcist det, de Certeau på fornemste vis billedliggør, når han placerer et individ på toppen af den højeste bygning på Manhattan, hvorfra man kan kigge ned på byen. Men Dodd mener, at denne indstiftede distance er med til  at  give  en  konkret fornemmelse (præcis den konkrethed som kendsgerning , de Certeau refererede til i forhold til den førmoderne by) af sammenhæng - og derfor mulighed for orientering - med de fysiske rum og strukturer og de andre mennesker, der opererer inden for samme bymæssige horisont.

Ifølge  Dodd  er  distance  netop  et  fælles  grundvilkår,  fordi  byen  former en  fælles  horisont  for  mennesker,  der  ikke  nødvendigvis  står  i  noget  forhold eller  positiv  defineret  relation  til  hinanden  (og  som  derfor  ikke  er  værdiladet som sådan). Man kan sige, at den enkelte netop er forbundet med de andre ,  og derfor også med det andet ,  netop i  kraft  af  horisontens uhåndgribelige og i sig selv distante karakter. Som forståelsesmæssigt redskab bygger den netop på et princip om individets distance til de andre, til det andet, og endda en refleksiv distance til ens eget selv. Dette giver et andet begrebsapparat til at gensituere billedet af de Certeaus blinde vandringsmand. Dette er ikke givet, i kraft af at de Certeau med dette billede aktiverer den lille skala og kroppen, hvilket på sin vis ligger i tråd med fænomenologiens bidrag, men fordi den i høj grad aktiverer et positivt følelsesmæssigt register i forhold til forestillingen om grader af nærhed, og Dodd lader os forstå, at vi ud fra et fænomenologisk perspektiv ligeledes må tale om grader af distance på en måde, der ikke nødvendigvis er negativt ladet.

Ydermere er det vigtigt at understrege, at vi her har at gøre med en tankegang, som muliggør at se et hermeneutisk potentiale i den forenkling, fx arkitektoniske typer og (repræsentations)værktøjer på et vist plan muliggør. Hvis byen altid er der som en potentiel fælles horisont for de mennesker, der bruger den, så er dette ifølge  Dodd  kun  muligt  i  kraft  af  den  indstiftede  distance  hertil. 41 Hvis  vi  skal følge denne tankegang til dørs, bør vi derfor netop beskæftige os med fænomener i byen, der eksplicit er præget af denne distance, og som fx har fremmedhed som deres konstitutive element. 42 Et sådant fænomen kunne fx være anonymitet, der jo  i  mange bystudier, også de, der trækker på de Certeau, i stedet netop bliver udskældt som værende fremmedgørende. 43  Dette giver os et nyt blik på netop hverdagslivet, som de Certeaus bog Hverdagslivets opfindelse har været så vigtig til at fremhæve. I forhold til byen må vores mål være at forsøge at forstå hverdagslivet, som det udspiller sig i byen, netop i en vekselvirkning mellem nærhed og distance, mellem kendt og ukendt, mellem velbehag og uhygge, som et særligt urbant grundvilkår. 44 Og hvis vi tager Dodd på ordet, er dette et vilkår, der netop både  opleves  og  skabes  på  tværs  af  de  af  de  Certeau  så  opstillede  dualismer, mellem  nærhed  og  distance,  mellem  opslugthed  og  refleksion.  Han  beder  os huske, at det kun er ved at indstifte distance, at (selv)refleksion og fortolkning overhovedet er mulig. Måske vi med James Dodds brug af Jan Patočka har fundet en anden vej og mere produktiv forståelse af byen og indgang til de Certeau. Dette er således en måde, hvorigennem vi kan begynde at fornemme, at det, den blinde vandringsmand så i  New  Yorks  gader,  hele  tiden  relativeres  i  forhold  til  byen som  en  horisont.  En  horisont,  hvori  hverdagslivet  (med  dets  udsving  mellem det rutinemæssige, potentielt konfliktfyldte og ceremonielle), og hvis orden på én og samme tid er målbar og synlig og ikke-målbar, kun kan tilnærmes gennem fortolkningens distance.

## Noter

- 1 De Certeau, 2010, p. 36.
- 2 De Certeau, 2010.
- 3 Sekundærlitteraturen om de Certeau og om Hverdagslivets opfindelse i særdeleshed og derfor også det urbanteoretiske lag i hans tænkning, som denne artikel beskæftiger sig med, er stor og mangefacetteret. Af nyere kritiske læsninger, der udfolder kompleksiteterne i de Certeaus værk og kontekstualiserer dette, kan nævnes: Buchanan, 2000, og Highmore, 2002a, pp. 145-174.
- 4 Se fx Buchanan, 2000, pp. 19-25 og hans læsning af de Certeaus tekst 'Ghosts in the City' om byudvikling mellem radikale tabula rasa- og bevaringslogikker. De Certeau, 1987.
- 5 De Certeau, 2010, pp. 35-55.
- 6 De Certeau, 2010, p. 38.
- 7 De Certeau, 2010, p. 38.
- 8 Ofte siges denne diskurs at starte med Jane Jacobs bog The Death and Life of Great American Cities (Jacobs, 1961), men den går naturligvis længere tilbage, hvilket bl.a. diskuteres i Heynen, 1999.
- 9 Highmore, 2002a, p. 154.
- 10 Iser, 1976, p. 284.
- 11 Se også Highmore, 2002a, pp. 153-144, som beskriver denne sproglige åbenhed som både central for de Certeaus bidrag, men også som 'the project's bigest flaw' (p. 154).
- 12 Buchanan, 2000, p. 48.
- 13 Se Ian Buchanans diskussion af grundlaget for de Certeaus aldrig fuldt formulerede såkaldte 'heterologi'. Buchanan, 2000, pp. 68-85.
- 14 Se fx afsnittet om den hermeneutiske cirkel i Gadamer , 2010, pp. 270-276.
- 15 Se introduktion til Hverdagslivets opfindelse i Highmore (red.), 2002b, p. 63.
- 16 Der kan her trækkes paralleller til Michel Foucaults skrifter, fx den berømte bog om fængslets historie, Overvågning og straf (Foucault, 2002), hvor panoptikonnet som konkret arkitektonisk-rumlig struktur kobles sammen med den måde, forståelsen for subjekt, disciplinering og afstraffelse ændrer sig på i moderniteten. Se også Buchanans diskussion, bl.a. Buchanan, 2000, p. 14, og Clare Colebrooks artikel 'Certeau and Foucault: Tactics and Strategic Essentialism', Colebrook, 2001.
- 17 Se også Highmore, 2002a, pp. 145-146.
- 18 De Certeau, 1984, p. 94.
- 19 De Certeau, 1984, p. 93.
- 20 Kunsthistorikeren Erwin Panofsky har beskrevet udviklingen og de kulturelle konsekvenser heraf i sin berømte tekst Perspective as Symbolic Form (Panofsky, 1991).
- 21 Det er noget af det, der er på spil i historikeren Reinhart Kosellecks begreb om den historicistiske kronotop, der er så betegnende for 1800-tallet, se fx The Practice of Conceptual History , 2002.
- 22 Der ses naturligvis også overlap med fænomenologiske tilgange til byen - se særligt introduktionen til Steiner og Sternberg (red.), 2015, pp. 1-8.

- 23 Eric Mumford har i bogen The CIAM Discourse on Urbanism, (1928-1960) (Mumford, 2000) analyseret den historiske udvikling af det vigtige forbund CIAM's (Congrès Internationaux d'Architecture Moderne) årlige møder i et diskursivt perspektiv.
- 24 De Certeau, 1994, pp. 111-114.
- 25 De Certeau, 1994, p. 111.
- 26 Jeg har undersøgt spørgsmål om det at se byen fra et køretøj - primært bilen - i en anden artikel (Steiner, 2006), bl.a. i forhold til disse passager, de Certeau skriver om togrejsen, hvorfra dele af nærværende diskussion er taget.
- 27 De Certeau, 2010, p. 38.
- 28 De Certeau, 1994, pp. 115-130.
- 29 De Certeau, p. 117.
- 30 Larsen (1998), p. 81. Se også Steiner (2006).
- 31 Se også Buchanans (2002) diskussion og differentiering af disse begreber i kapitlet 'Strategy and Tactics', pp. 86-107.
- 32 De Certeau, 1994, p. 112.
- 33 De Certeau, 2010, p. 37.
- 34 De Certeau, 2010, pp. 38-39.
- 35 De Certeau, 1994, p. 112.
- 36 For en tangerende diskussion dog med et helt andet udgangspunkt, se også den afsluttende diskussion, 'Epilogue' , i min bog The Emergence of a Modern City. Golden Age Copenhagen 1800-1850 (Steiner, 2014), pp. 151-158.
- 37 Dodd, 2013. Se også mine diskussioner af Dodds arbejde i 'Café Chairs, Bar Stools and Other Chairs We Sit on When We Eat. Food Consumption and Everyday Urban Life' (Steiner, 2016).
- 38 Se fx Heidegger, 2001, pp. 68-69. For en diskussion af begreberne på dansk, se Zahavi, 2000.
- 39 Dodd, 2013, p. 286.
- 40 Se også Carl, 2011, pp. 43-44.
- 41 Dodd, 2013, p. 290.
- 42 En uddybende diskussion af dette kunne bl.a. faciliteres af Lyn Lofland, 1973, og Richard Sennett, 1974.
- 43 Se Steiner, 2014, pp. 151-153.
- 44 Se indledningen til Hannerz, 1990. Se også mine diskussioner i 'On the Unhomely Home. Porous and Permeable Interiors from Kierkegaard to Adorno' (Steiner, 2010).

## Litteratur

Buchanan, Ian: Michel de Certeau. Cultural Theorist , Sage, London, 2000.

- Carl, Peter: 'Type, Field, Culture, Praxis', in Architectural Design , 81, 1, 2011, pp. 38-45. Certeau, Michel de: L'Invention du quotidien , in Arts de faire , Gallimard, Paris, 1980. Engelsk oversættelse: The Practice of Everyday Life , overs. Steven Rendall, University of California Press, Berkeley, 1984. Certeau, Michel de: 'Le revenant de la ville', in Traverses , 40, 1987, pp. 74-87. Engelsk oversættelse er medtaget i Michel de Certeau, Luce Girard og Pierre Mayol, The Practice of Everyday Life, Vol. 2: Living and Cooking , overs. Timothy J. Tomasik , University of Minnesota Press, Minneapolis og London, 1998, pp. 133-144. Certeau, Michel de: 'Vandringer i byen', overs. Niels Lyngsø, in Anne-Marie Mai og Dan Ringgard

(red.), Sted , Aarhus Universitetsforlag, Aarhus, 2010, pp. 35-55.

- Colebrook, Clare: 'Certeau and Foucault. Tactics and Strategic Essentialism', in South Atlantic Quarterly, 100(2), 2001, pp. 543-574.
- Dodd, James: 'Jan Patocka and Built Space', in Husserl's Ideen, Lester Embree og Thomas Nenon (red.), Springer, Wien og New York, 2013, pp. 283-294.
- Foucault, Michel: Overvågning og straf, Det lille Forlag, København, 2002.
- Gadamer , Hans-Georg: Wahrheit und Methode , Mohr Siebeck, Tübingen, 2010, pp. 270-276.
- Hannerz, Ulf: Exploring the City. Inquiries Toward an Urban Anthropology , Columbia University Press, New York, 1990.
- Heidegger, Martin: Sein und Zeit , Max Niemeyer Verlag, Tübingen, 2001.
- Heynen, Hilde: Architecture and Modernity. A Critique , MIT Press, Cambridge, MA, 1999.
- Highmore, Ben: Everyday Life and Cultural Theory. An Introduction , Routledge, London og New York, 2002a.
- Highmore, Ben (red.): The Everyday Life Reader , Routledge, London og New York, 2002b.
- Iser, Wolfgang: Der Akt des Lesens. Theorie ästhetischer Wirkung , München, Wilhelm Fink Verlag, 1976.
- Jacobs, Jane: The Death and Life of Great American Cities, Random House, New York, 1961.
- Koselleck, Reinhart: The Practice of Conceptual History , Stanford University Press, Palo Alto, 2002.
- Larsen, Peter: 'Fremtidernes byer, byernes fremtid', in Schantz Lauridsen, Palle (red.): Filmbyer , Hellerup, Spring 1998.
- Lofland, Lyn H.: A World of Strangers , Basic Books, New York, 1973.
- Mumford, Eric: The CIAM Discourse on Urbanism, (1928-1960) , MIT Press, Cambridge, MA og London, 2000.
- Panofsky, Erwin: Perspective as Symbolic Form , MIT Press, Cambridge, MA og London, 1991.
- Sennett, Richard: The Fall of Public Man , Norton, New York og London, 1974.
- Steiner, Henriette: 'Byvandringer på hjul. Når bilisten ser byen', Nordisk Samhällsgeografisk Tidskrift , 41/42, 2006, pp. 197-223.
- Steiner, Henriette: 'On the Unhomely Home. Porous and Permeable Interiors from Kierkegaard to Adorno', Interiors , 1-2, 2010, pp. 133-147.
- Steiner, Henriette: The Emergence of a Modern City. Golden Age Copenhagen 1800-1850 , Ashgate, Farnham, 2014, pp. 151-158.
- Steiner, Henriette: 'Café Chairs, Bar Stools and Other Chairs We Sit on When We Eat. Food Consumption and Everyday Urban Life', in Samantha Martin-McAuliffe (red.), Food and Architecture: At the Table , Bloomsbury Academic, London, 2017, pp. 223-238.
- Steiner, Henriette og Maximilian Sternberg (red.): Phenomenologies of the City. Studies in the History and Philsosophy of Architecture , Ashgate, Farnham, 2015.
- Zahavi, Dan: 'Heidegger og rummet', in Anders Michelsen og Frederik Stjernfelt (red . ), Rum og fænomenologi , Spring, København, 2000, pp. 62-90.