Danmarks position i det internationale elitesportskapløb - post Beijing
Forfattere: Rasmus Klarskov Storm
Tidsskrift: forumforidraet (2009-04-01)

Banecykelholdet ved træningen forud for de Olympiske Lege 2008 i Beijing (das Büro fot., danmarks Idræts-forbund og team danmark).

danmarks position i det internationale elitesportskapløb - post Beijing 1

## indLedning

Udviklingen i international eliteidræt har igangsat et globalt våbenkapløb i international elitesport  (De  Bosscher,  2007;  Houlihan  &amp;  Green, 2008). Stadigt flere lande udvikler medaljekapabilitet,  og  mange lande investerer stadigt flere ressourcer  i  kampen  for  international  succes. Også herhjemme er der kommet stigende fokus på resultaterne 1 . Dette er blandt andet kommet til udtryk i den resultatkontrakt, Team Danmark har indgået med Kulturministeriet for perioden 2005-2008.  Heri  gives  resultatperspektivet  en hidtil  uset  høj  vægt,  idet  resultatkontrakten konkretiserer,  at Team  Danmark  skal  sikre,  at Danmark vinder flere medaljer ved EM, VM og OL i perioden 2005-2008 end i den tilsvarende forudgående periode.

Oven på det nyligt overstående OL i Kina er der igen kommet gang i debatten om dansk eliteidræt. Selv om medaljehøsten ved legene levede op til målet, har Team Danmark efterfølgende klaget sin nød, og forlangt flere penge til elitearbejdet med et argument om, at uden forøgede  ressourcer  vil  Danmark  tabe  sportsligt terræn i fremtiden. 2

Artiklen  vurderer  på  denne  baggrund  den danske position i det internationale elitesportskapløb  og  identificerer  de  problemstillinger, som organiseringen af dansk eliteidræt står over for. Herunder identificeres faktorer, der er afgørende for international sportslig succes, ligesom en  kort  resultatanalyse  af  det  danske  niveau foretages. Afsluttende diskuteres rimeligheden af forøgede bevillinger til Team Danmark.

## det internAtionALe oPrustningskAPLøB

Danmark er ikke ene om at tillægge sportslige resultater  øget  vægt. Tendensen  internationalt er,  at  stadigt  flere  lande  bevidst  blander  sig  i medaljekapløbet (De Bosscher, Bingham, Shibli, Bottenburg &amp; Knop 2008, s. 46; Shibli, 2003; De Bosscher, 2007; UK Sport, 2006, s. 7). Det er samtidig også klart, at hidtidige stormagter sportsligt  lægger  sig  i  selen  for  at  være  med.  Kinas massive indsats forud for OL i 2008 er blot ét eksempel herpå. Op til OL i London i 2012 ruster  Storbritannien sig yderligere oven på den hidtil bedste præstation i Beijing, hvor det blev til en 4. plads efter USA (1), Kina (2) og Rusland (3) i nationskonkurrencen om medaljer. Australien, Tyskland, Frankrig og Italien er andre eksempler på nationer, som også vil lege med.

Udviklingen i retning af forøgede satsninger betegnes  af  blandt  andre  De  Bosscher  (2007), Houlihan &amp; Green (2008), Oakley &amp; Green (2001) og Storm (2008) som et »sportsligt oprustningskapløb«. Effekten er en samtidig stigning i ressourcerne allokeret til udviklingen af elitesport verden over. Herhjemme har det øgede fokus på resultater udløst forskellige statslige bevillinger, men  også  kommunerne  er  kommet  på  banen med forøgede investeringer. Tre elementer skal fremhæves i denne sammenhæng:

For det første kulturministerens »Handlingsplan for at tiltrække internationale idrætsbegivenheder til  Danmark«,  der  i  årene  2008-2011 tilfører  i  alt  65  mio.  kr.  årligt  til  satsninger  af eliteidrætsmæssig  karakter.  Nogle  af  pengene til  talentudvikling  og  det  nye  elitefacilitetsudvalg er ganske vist udtryk for omrokeringer af tipsmidler fra bredden til eliten, men mindst 35 mio.  kr.  om  året  er  reelt  nye  penge  til  eliteidrætsformål fra statskassen.

For det andet har Team Danmark siden vedtagelsen af den nye eliteidrætslov i 2004 indledt en offensiv over for kommunerne, der nu står i kø for at blive »elitekommuner«, hvilket i praksis indebærer en række lokale satsninger på faciliteter, målrettede uddannelser og tilskudsmuligheder for eliten. Samtidig sikrer fremvæksten Macro-level Meso-level Micro-level Individual success af en række kommunale »eliteidrætssekretariater«  de  senere  år  allerede  nu  eliteidrætten mindst 20-30 mio.»nye«, målrettede kroner om året samt værdifulde idrætspolitiske og menneskelige ressourcer. success Og endelig - for det tredje - har den kommunale profileringstrang i forhold til eliteidræt og oplevelsesøkonomi  medført  et  byggeboom  af moderne  opvisningsanlæg  til  eliten  (Storm  &amp; Brandt, 2008, s. 115).

Umiddelbart betragtet er dette positivt for de danske eliteatleter og medaljechancerne. Selvsagt  bør  stigningen  i  ressourcer  komme  Danmark til gode i form af øgede internationale resultater.  Problemet  er  bare,  at  den  samtidige stigning  i  andre  nationer  resulterer  i  faldende afkast  af  investeringerne  (De  Bosscher,  2007), da andre landes investeringer udligner investeringsforøgelsen herhjemme.

Dette er et problem al den stund, at ressourceforøgelsen skaber tilsvarende forventninger om svært indfrielige resultater, desuagtet at der reelt er tale om et internationalt nulsumsspil med opadgående  omkostningsspiral.  Så,  hvad  gør man så? Spørgsmålet stilles i stigende grad af konkurrerende  nationer  som  følge  af  denne kendsgerning, og svaret er, at det givet de forøgede omkostninger bliver vigtigere og vigtigere at fokusere på faktorer, som påvirker mulighederne  for  international  succes  mest.  Spørgsmålet om effektiv anvendelse af midlerne til rådighed kommer således i centrum.

## hvordAn skABes internAtionAL sPortsLig succes?

Hvad er det så for faktorer, der er vigtige for international sportslig succes? De Bosscher et al. (2008)  indkredser  spørgsmålet  på  baggrund  af nedenstående model:

Factors that can not be influenced

Factors easily influenced by sports policies National success Som det fremgår, står atleten i midten af figuren med relationer til de faktorer, som udgør mulighedsrummet,  inden  for  hvilket  der  kan  opnås sportslig  succes.  Afhængigt  af,  hvilket  niveau, makro-, meso- eller mikroniveau, man fokuserer på, er disse faktorer ikke mulige eller vanskelige at influere gennem elitepolitik, mens andre ifølge De Bosscher et al. (2008) er mulige at påvirke gennem  strategiske  indsatser  af  forskellig  art. Nedenfor gennemgås kort de enkelte niveauer.

Af rAsmus k. storm

figur 1: forholdet mellem faktorer, der bestemmer sportslig succes 3

## mAkro-niveAuet 4

Der  er  i  litteraturen  enighed  om,  at  makroniveau-faktorer, dvs. det, der i modellen betegnes som  »Social/cultural  context«,  har  væsentlig indflydelse  på  mulighederne  for  international succes.  I  kategorien  indgår  således  landenes økonomiske  styrke  samt  velfærdssystem,  men også befolkningsunderlag, geografi og klima-variationer er elementer (De Bosscher et al., 2008, s. 17, se også De Bosscher 2007, s. 5). 5  Store nationers  styrke  i  form  af  befolkningsunderlag,  eksempelvis  Kina  (Hong,  2007)  -  eller  naturressourcer - eksempelvis det tidligere Sovjetunionen  -  eller  økonomiske  styrke  -  eksempelvis USA (Sparvero, Chalip &amp; Green, 2008), har således stor indflydelse på medaljekapabiliteten.

Som nævnt ovenfor er der dog samtidig en stigende konsensus blandt internationale forskere om, at makro-niveaufaktorerne er blevet mindre betydende i forhold til at forudsige international sportslig succes:

»The principal reason for this view is that as nations become strategic in the way in which they  produce  elite  athletes,  they  rely  less  on uncontrollable  variables  and  more  on  variables which are widely regarded as being components of an elite sports development system.« (De Bosscher et al. 2008, s. 18)

Det sker i stor udstrækning inden for det område, der er afgrænset som meso-niveauet i ovenstående figur.

## meso-niveAuet 6

Stamm  &amp;  Lamprecht  (2001),  De  Bosscher,  De Knop &amp; Heyndels (2003) og De Bosscher (2007) viser,  at  makrofaktorerne,  særligt  BNP  og  befolkningsunderlag,  betyder  omkring  halvdelen (50 pct.) af medaljesuccesen blandt nationer (se også De Bosscher et al., 2008, s. 63) 7 . Andre faktorer  som areal,  befolkningsdensitet eller politisk system kan også betyde noget (De Bosscher, 2007, s. 23ff). Imidlertid er det især på meso-niveauet,  at  faktorer,  der  kan  underlægges  kontrolleret  tilgang  og  systematisering,  findes  (De Bosscher,  2007,  s.  5).  Ifølge  De  Bosscher  et  al. (2008)  skyldes  dette  forhold,  at  makroelementerne  selvsagt  er  svært  kontrollerbare  på  kort og mellemlangt sigt; især når det handler om befolkningsunderlag,  adgangen  til  naturressourcer  eller  økonomisk  velstand.  Derimod  er  det nemmere, i det mindste på kort og mellemlangt sigt,  at  gennemføre  (national)politiske  tiltag, som kan systematisere satsningen (De Bosscher, 2007, s. 54).

Det  er  således  på  dette  niveau,  spørgsmålet om elitesportssystems-opbygningen skal stilles. Hvorledes tilrettelægges indsatsen, hvordan organiseres den, og hvem har ansvaret? Hvordan ser talentudviklingsprogrammet ud, og hvordan virker det?

## mikro-niveAuet

På  mikro-niveauet  finder  vi  de  faktorer,  som handler om alt fra atleternes genetiske kvaliteter, øvrige talent og vilje til elitesatsning samt påvirkningen  fra  forældre,  venner  og  trænere (Ibid, s. 17). På dette niveau er der naturligvis en række elementer, der ligger i et udefineret spændingsfelt  mellem  meso-  og  mikroniveauet - sådan som man tilsvarende kan argumentere for,  at  der  er  elementer,  som  ligger  mellem meso- og makroniveauet - og som derfor er mulige  at  påvirke  gennem  forskellige  strategiske policy-tiltag. Men ifølge De Bosscher et al. er det kendetegnende,  at  det  især  er  meso-niveauet, som har en stigende indflydelse på mulighederne for international sportslig succes:

»Having the talent, spirit and the dedication are  of  course  still  essential  in  international elite  sport,  but  factors  at  the  meso-level  are having an increasing impact on an individual athletes chances of success.« (De Bosscher et al., 2008, s. 20)

## PoLicy-fAktorer (meso-niveAu)

De vigtigste faktorer på meso-niveauet, som vi også kan kalde »policy-faktorer«, kan blandt andet  udledes  af  de  fire  vigtigste  internationale studier,  der  er  foretaget  inden  for  området,  er gengivet i nedenstående figur. I modellen vises de nøglefaktorer, der er kritiske i forhold til at opnå international sportslig succes.

figur 2: Oversigt over eliteundersøgelser af policy-faktorer 9

| Factors    | Oakley and Green                                      | Digel                                           | UK Sport (SPLISS Consortium                  | Green and Houlihan                                                                       |
|------------|-------------------------------------------------------|-------------------------------------------------|----------------------------------------------|------------------------------------------------------------------------------------------|
| Contextual | An excellence culture                                 | Support, especially financial, of the state     | Financial support                            | Support for »full- time« athletes                                                        |
|            | Appropriate funding                                   | Economic success and business sponsorship       | Participation in sport                       |                                                                                          |
|            |                                                       | A media supported positive sports culture       | Scientific research                          |                                                                                          |
| Processual | Clear understanding of the role of different agencies | Talent development through the education system | Talent identification and development system |                                                                                          |
|            | Simplicity of administration                          | Talent development through the armed forces     | Athletic and post- career support            |                                                                                          |
|            | Effective system for monitoring athlete progress      |                                                 | Integrated approach to policy development    |                                                                                          |
|            | Talent identification and targeting of resources      |                                                 | Coaching provision and coach development     |                                                                                          |
|            | Comprehensive planning system for each sport          |                                                 |                                              |                                                                                          |
|            | Lifestyle support                                     |                                                 |                                              |                                                                                          |
| Specific   | Well-structured competitive programmes                | Sports science support service                  | International competition                    | A hierarchy of competition opportunities centred on preparation for international events |
|            | Well-developed specific facilities                    |                                                 | Training facilities                          | Elite facility development                                                               |
|            |                                                       |                                                 |                                              | The provision of coaching, sports science and sports medicine support services           |

En  nærmere  gennemgang  på  tværs  i  figuren identificerer  forskellige  elementer  i  spillet  om international  succes.  Grundlæggende  kan  man anføre, at alt i princippet betyder noget. De lande,  der  på  alle  tænkelige  parametre  kan  optimere indsatsen, vil alt andet lige stå stærkest. Alligevel er der en del overlap mellem de enkelte undersøgelser, som peger på særligt relevante områder at fokusere på, hvis man vil forstå baggrunden  for  -  eller  forudsige  -  international sportslig succes.

Disse områder koncentrerer sig i hovedsagen om følgende områder:

- 1)    »Finansiering«  (Oakley  and  Green,  Digel, UK Sport og Green and Houlihan),
- 2)    »Talentudvikling og talentidentifikation« (Oakley and Green, Digel og UK Sport),
- 3)    »Klar  rollefordeling  og  enkel  administration« (Oakley and Green og UK Sport 10 ),
- 4)    »Mulighed for international konkurrencedeltagelse«  (Oakley  and  Green,  UK  Sport  og Green og Houlihan),
- 5)    »Faciliteter«  (Oakley  and  Green,  UK  Sport og Green og Houlihan) og
- 6)    »Sportsvidenskab og idrætsmedicin« (Digel, UK Sport og Green og Houlihan).

I det nedenstående skal vi kort gennemgå disse.

## finAnsiering

Punkt et vedr. finansiering er for så vidt ikke en overraskende  faktor.  Finansieringen  af  elitesport er omkostningsfuld, og ifølge Houlihan og Green tyder alt  på,  at  regeringer  og  nationale sportsorganisationer - som nævnt - bruger stadigt større mængder af økonomiske ressourcer på elitesport (Houlihan &amp; Green, 2008, s. 273; se også Hogan og Norton, 2000; UK Sport, 2006).

Input i form af penge brugt på elitesport i de nationale kontekster er således en meget afgørende faktor for at sikre sig en stor medaljehøst. Mere konkret viser tallene store investeringer i de  forskellige  lande,  der  arbejder  strategisk med elitesport. Eksempelvis brugte Storbritannien 120 mio. pund på at etablere et regionalt netværk  af  eliteinstitutter  sammen  med  100 mio. pund til at støtte et stort antal eliteudøvere (Houlihan &amp; Green, 2005, s. 2). Kina har dedikeret sit støttesystem til eliten i den forstand, at en  central  styring  gennem  landets  sportsministerium sikrer finansielle og menneskelige ressourcer på højeste plan (Hong 2008, s. 27). Der foreligger ikke aktuelle tal for den samlede investering, men i Kina estimeres det, at regeringens samlede bevillinger til eliteidræt når op i 4,88 mia. dollars i 2008 (Hong 2007, s. 48).

I Frankrig havde den nationale fond til udvikling af elitesport (»le Fonds national pour le developpement  du  sport«,  oprettet  i  1979)  godt 250  mio.  euro  om  året,  indtil  dens  opgaver  og midler blev overtaget af det nationale center for udvikling af elitesport (»Centre national de Développement du Sport«). Budgettet udgør ifølge Bayle, Durand &amp; Nokonoff (2008, s. 154) godt og vel halvdelen af den totale statsfunding om året. Hertil kommer offentlige udgifter på decentrale niveauer. Det er dog ikke helt klart, hvor stor en del af den samlede ressourceanvendelse der er fokuseret i forhold til eliteidræt.

Norge ligner Danmark meget, både i forhold til statens tilgang til området, der baserer sig på armslængdeprincippet (Augestad og Bergsgard, 2008), men også i forhold til mængden af statslige  subsidier.  Dog  er  den  store  forskel,  at  ud over  de  statsmidler,  som  tilflyder  Olympiatoppen, har staten også via andre kanaler finansieret en stor del af elitefaciliteterne til brug for eksempelvis vintersportsgrenene. Dette er ikke sket i Danmark, hvor udviklingen og driften af faciliteter  alene  er  et  kommunalt  anliggende. Mere konkret viser De Bosscher et al. (2008, s. 122) i et studie af Canada, Belgien, Italien, Holland  og  Storbritannien  en  bemærkelsesværdig stigning i finansieringen af elitesport i disse lande i perioden 1999-2003. Heraf fremgår det, at fire ud af de seks lande hævede deres respektive investeringer betragteligt. Eksempelvis forøgede  Holland  indsatsen  med  90  pct.,  Canada  70 pct. mens England hævede sin med 45 pct.

## tALentudvikLing og -identifikAtion

Også talentudvikling og identifikation af talenter er en vigtig faktor at tage i betragtning, hvis man ønsker en kontinuerlig medaljehøst på højt niveau  (De  Bosscher,  2007,  s.91).  De  mest  ekstreme  lande  udvælger  talenterne  tidligt  i  skolerne og parrer dem med en relevant idrætsgren -  sådan  foregår  det  blandt  andet  i  varierende udstrækning i Japan, Kina og Australien (Houlihan  &amp;  Green,  2008).  Sidstnævnte  anses  for  at være det mest systematiske program i de vestlige lande, benævnt »The Australien National Talent Search Program«.

Inden for dette system bliver omkring 10.000 børn  i  14-års-alderen  inviteret  til  at  deltage  i test, hvorefter de interesserede introduceres til den sportsgren, der efter testen passer bedst til deres fysiologi og motorik. De mest talentfulde bliver herefter tilbudt op til to års intensiv træning under professionel vejledning (Ibid, s. 91; Oakley &amp; Green, 2001, s. 259).

Dette er taktik, der delvist står i modsætning til den, der er tradition for i Danmark, hvor talenterne findes, når de (selv) har valgt sport og nået  et  vist  (synligt)  sportsligt  niveau.  Uanset tilgangen peger blandt andet UK Sports undersøgelse på, at mange nationer har et svagt program på dette område, hvilket gør, at lande, som udvikler  og  systematiserer  denne  dimension, kan få en klar komparativ fordel i det internationale spil (UK Sport, 2006, s. 16).

Dette er især kritisk for små lande og kræver kontinuitet i tilrettelæggelsen, så udøverne ikke giver  op  på  vejen  mod  toppen.  I  et  land  som Danmark  er  talentudvikling  og  -identifikation altså et vigtigt sted at fokusere i det generelle elitearbejde  (De  Bosscher,  2007,  s.  92).  I  New Zealand, der har et mindre befolkningsunderlag end Danmark (ca. 4,1 mio.), er talentudvikling eksempelvis en integreret  del  af  elitesportssystemet, og der stilles krav til de specialforbund, som får  offentlig  støtte  på  dette  område  (Collins, 2008, s. 233).

## kLAr roLLefordeLing og enkeL AdministrAtion

En yderligere faktor, der går igen i flere af undersøgelserne, er spørgsmålet om klar rollefordeling mellem aktørerne i elitearbejdet og enkel administration i systemet:

»In efficient and effective sports systems links are in place between funding agents and those leading  programmes;  roles  and  relationships are  clearly  defined  and  understood. The  challenge  posed  (…)  is  for  all  partners  to  understand their role and avoid duplication or conflict.« (Oakley &amp; Green, 2001, s. 258)

Ifølge UK Sport (2006, s. 4, se også De Bosscher et al.  2008,  s.  21),  er  det  ikke  så  meget  spørgsmålet om, hvordan systemet er organiseret, dvs. om der eksisterer en selvstændig og overordnet institution som Team Danmark, eller om det er det ministerielle departement eller idrættens organisationer, som tager sig af koordinationen eller har det overordnede ansvar. Lige så meget er det et spørgsmål om, at der eksisterer klare kommunikationsveje,  og  rollerne  er  veldefinerede  i  for- hold til hinanden. Dvs., at der er klarhed over ansvarsfordelingen i elitesystemet. Er der klarhed  i  elitearbejdet,  og  er  kompetencefordelingen på plads, virker systemet således bedst i forhold til målopfyldelsen og de konkrete opgaver. Det samme gælder internt i organisationen, der har hovedansvaret. I det omfang, at der er enkle administrative procedurer, kan der frigives flest mulige ressourcer til elitearbejdet, dvs. arbejdet »på banen« (De Bosscher et al., 2008, s. 81).

kim Wraae knudsen og rené Poulsen i mix-zone efter de indledende heat under de Olympiske Lege 2008 (klavs klavsen fot., dansk kano og kajak forbund)

Det kinesiske system er vel at betragte som et af skoleeksemplerne på en klar kompetencefordeling, hvor en tydelig hierarkisk styring sikrer, at  atleterne  følger  et  stramt  træningsprogram, og hvor der løbende sker udvælgelse af de »bedste« (Hong, 2007). Et andet eksempel er ifølge Houlihan  og  Green  (2008,  s.  151ff)  Frankrig, hvor  den  nationale  kommission  for  eliteidræt med  sportsministeren  som  formand  udlægger retningslinjer for støtte og godkender elitetræningscentre  og  udøvere  berettiget  til  at  opnå støtte.

De  senere  års  mere  klare  satsning  på  elitesport i New Zealand har ligeledes medvirket til at  centralisere  ansvaret  der  (Collins,  2008,  s. 239).  I  Belgien  er  strukturerne  ifølge  De  Bosscher et al. (2008, s. 81) derimod meget komplekse med mange decentrale niveauer, og det kan skabe uklarhed om retning og fordeling af ressourcer. Det samme gælder i USA, hvor der reelt ikke  eksisterer  nogen  overordnet  koordination af indsatsen, da alt - i stærk kontrast til alle andre landes mere eller mindre klare politiske styring og interventioner - er baseret på en ekstrem form  for  laissez  faire-liberalisme  (Sparvero  et. al., 2008, s. 269). At USA alligevel er så stærk internationalt,  skyldes  primært  landets  karakter af økonomisk supermagt målt i absolutte termer.

## muLighed for internAtionAL konkurrencedeLtAgeLse

Den fjerde gennemgående faktor handler ifølge Houlihan og Green om en hensigtsmæssig tilrettelæggelse af muligheden for deltagelse i konkurrencer på internationalt, men også nationalt niveau. En vigtig forudsætning er således, at atleterne kan prøve sig af under størst muligt pres så ofte som muligt (se også De Bosscher et al., 2008, s. 115; De Bosscher, 2007, s. 8). Imidlertid kan det være svært at få fyldt kalenderen med deltagelse i relevante stævner på det fornødne niveau (Green &amp; Houlihan, 2006, s. 177), og derfor er hjælp til planlægning og deltagelse i konkurrencer internationalt, men også udviklingen af en god national elitekonkurrencestruktur essentiel.

For New Zealands vedkommende gives eksempelvis særlige stipendier til topeliten, således at denne kan rejse ud og konkurrere (samt træne) under de mest optimale forhold. Dette sker også i Danmark, dog via den generelle støtte.

Ifølge De Bosscher et al. (2008, s. 114ff) kan andre  forhold  også  virke  ind  på  styrkelsen  af den  internationale  konkurrenceevne  inden  for denne  kategori.  Det  kan  f.eks.  være  værtskab for  store  internationale  sportsevents,  der  gør det muligt for udøverne at konkurrere på hjemmebane og udvikle deres talent i den sammenhæng.

## fAciLiteter

Ikke overraskende slår spørgsmålet om faciliteter  også  igennem  i  de  internationale  undersøgelser. Her viser resultaterne, at det for det før- ste  er  vigtigt  med  mange  anlæg.  Eksempelvis viser  De  Bosscher  &amp;  De  Knop  (2002)  en  statistisk sammenhæng mellem antallet af tennisbaner og international sportslig succes for tennisspillende lande.

Men ikke bare er det vigtigt med mange anlæg. De skal også være af god standard, ligesom eliteudøverne skal have primær adgang til dem. I Australien var problemet eksempelvis ikke antallet  af  svømmebassiner,  men  derimod  muligheden for at få adgang til dem på betingelser, der  modsvarede  elitens  behov  (Houlihan  &amp; Green,  2008,  s.  6;  Green  &amp;  Houlihan,  2006,  s. 170). I New Zealand, hvor elitesportssatsningen først for alvor er kommet i gang de seneste ti år, har bygningen af faciliteter til sport ofte været præget af hensyn til breddedeltagelse (Collins, 2008, s. 237).

Dette  problem  synes  endvidere  at  være  globalt, idet faciliteter i hovedsagen finansieres af offentlige midler, hvilket medfører krav om, at breddeidræt  skal  have  plads  i  dem  (Green  &amp; Houlihan, 2006, s. 172f). Det betyder i praksis, at man mange steder står med den velkendte konflikt  mellem  eliten  og  breddens  anvendelse, hvor eliten blokerer for bredden og omvendt.

Problemet  kan  løses  gennem  opbygning  af centrale elitecentre, hvor adgangen til faciliteter er god, sådan som det eksempelvis er sket i Storbritannien og delvist i Danmark i elitelandsbyerne i Brøndby, Farum og Århus, selv om Team Danmark ikke ejer faciliteterne selv og derfor ikke har fuld råderet over dem.

Herhjemme  har  problematikken  den  yderligere  dimension,  at  ansvaret  for  opførelsen  og driften  af  idrætsanlæg  primært  er  et  kommunalt anliggende. Dette giver nogle begrænsninger, om end Team Danmarks centerstruktur, det nu  igangsatte  samarbejde  med  kommunerne 11 samt det generelle fokus på eliteevents og elite- sport i kommunerne samt det af regeringen nyligt nedsatte elitefacilitetsudvalg kan medvirke til at kompensere for dette.

## sPortsvidenskAB og idrætsmedicin

Ifølge Houlihan og Green er det først inden for de seneste år, at man på nationalt niveau er begyndt at få øjnene op for effekterne af idrætsmedicinsk forskning, fysiologisk ditto mv. (Houlihan &amp; Grenn, 2008, s. 8). Dette har medført en relativt  langsommelig  igangsætning  af  forskning  i  præstationsforbedrende  metoder,  hvis man ser bort fra de tidligere østbloklande. Primært er  forskningen  sket  inden  for  udstyr,  da der  her  er  profitmuligheder  i  forhold  til  målgrupper  ud  over  eliteudøverne  (Houlihan  &amp; Green, 2006, s. 176f).

I dag har særligt Australien et stort og integreret program (UK Sport, 2006, s. 5) med biomekanik, ernæring, sportspsykologi og sportsfysiologi samt statistik, hvilket har bidraget til en betydelig medaljehøst gennem de senere år. Japan udmærker sig desuden ved en systematisk indsamling  og  spredning  af  forskning  og  viden  i  et veludbygget  netværk.  Ifølge Yamamoto  (2008) kan man her tale om et sportens »CIA«, mens man i New Zealand som lille nation har indgået et samarbejde med Frankrig for at opnå viden om andre (store) landes ressourceanvendelse og metoder  (Collins,  2008,  s.  229).  Ifølge  De  Bosscher et al. er Norge desuden et foregangsland på  grund  af  dets  relativt  store  bevillinger  til forskning,  ligesom  der  er  et  godt  samarbejde mellem forskerne inden for feltet og på tværs af institutioner (De Bosscher et al., 2008, s.119).

## hvAd er det dAnske konkurrenceniveAu?

Skal man lave en analyse af, hvordan dansk eliteidræt klarer sig i forhold til den internationale udvikling, bør den tage udgangspunkt i to for- hold. Dels en vurdering af hvorvidt det organisatoriske  setup  i  den  danske  elitemodel matcher de faktorer, der ovenfor er identificeret som kritiske for at skabe international sportslig succes, dels en måling af hvorledes det sportslige niveau rent faktisk har udviklet sig over tid (Storm, 2008). Tilsammen giver dette et billede af det danske niveau - efter Beijing.

## orgAnisAtorisk niveAu

Storm  (2008)  vurderer  den  danske  elitemodel, med Team Danmark i spidsen, i forhold til den internationale udvikling - herunder de faktorer som ovenstående gennemgang anfører er kritiske.  Generelt  finder  Storm  (2008)  Team  Danmark  godt  gearet  til  fremtidens  udfordringer, men på en række centrale områder lever arbejdet  ikke  op  til  international  standard.  Hertil kommer,  at  finansieringen  af  elitesport  i  Danmark halter efter andre nationer.

## finAnsiering

Spørgsmålet  om  finansiering  er  selvsagt  centralt al den stund, at ressourcer som beskrevet har  en  klar  indvirkning  på  medaljekapabiliteten. Det er rent metodisk vanskeligt at give et billede af, hvor mange midler der samlet går til dansk eliteidræt, da allokeringen sker på mange niveauer.  Men  ud  over  de  midler,  der  tilflyder eliten på kommunalt plan og via sponsorater i eksempelvis de professionelle fodbold- og håndboldklubber, modtager Team Danmark i omegnen af 80-85 mio. kr. i direkte støtte årligt. Hertil kommer dog nogle ekstra tilskud som følge af den nuværende danske regerings satsning på at tiltrække  store  idrætsbegivenheder  til  landet, således at det direkte tilskud over de kommende fire år vil ligge i omegnen af 85-95 mio. danske kr. pr. år. Ud over det offentlige tilskud genererer Team Danmark også selv midler, så det årlige budget i fremtiden vil ligge omkring 150155 mio. kr.

Desværre foreligger der ikke sammenlignelige data for andre nationer, der gør det muligt at fortage stringente sammenligninger mellem det danske  budget  og  andre  nationers  budgetter. Storm (2008) vurderer dog klart, at væksten i de danske investeringer ikke står mål med stigninger  i  andre  nationer,  hvis  ressourceforbrug  er berørt ovenfor. Men der er alligevel muligheder for at gøre noget. De kritiske faktorer gennemgået  ovenfor  er  områder,  der  kan  sættes  ind overfor, uden det nødvendigvis behøver at koste mange penge. Man kan betragte faktorerne som områder, der bør effektiviseres for at få en komparativ fordel i forhold til andre nationer.

## tALentudvikLing

Et af de primære områder, som Storm (2008) peger  på,  er  blandt  andet  talentudviklingsarbejdet, hvor der eksisterer en uhensigtsmæssighed i  den  måde, som Team Danmark administrerer sine tilskud på. Den øgede orientering mod resultater og medaljer, der gennem de senere år er bygget ind i Team Danmarks virke, har den uheldige  og  utilsigtede  konsekvens,  at  mange specialforbund ifølge egne oplysninger i stigende grad satser på at optimere mulighederne for de ofte få udøvere, »som trækker støtten hjem«. Det  går  ud  over  det  langsigtede  talentarbejde og opfattes af specialforbundene »som at tisse i bukserne på en kold vinterdag«, da kontinuiteten  i  elitearbejdet  dermed  bliver  vanskeligere at opretholde.

Set i lyset af, at den i nærværende artikel anvendte forskning peger på, at talentudvikling er en vigtig faktor for små nationer, er dette problematisk. Slår de utilsigtede konsekvenser af præstationsorienteringen  i  støttekonceptet  yderligere igennem i fremtiden, kan Danmark meget vel miste resultatmæssigt terræn. Omvendt kan en  målrettet  indsats  for  talenterne  give  Danmark en komparativ fordel. Det vil ikke være udgiftsneutralt, men en hensigtsmæssig opprioritering af talentudviklingen kan øge chancerne for at præstere tilfredsstillende.

## kLAr roLLefordeLing og orgAnisAtion

Tæt sammenvævet med problematikken om talentudvikling står spørgsmålet om klar rollefordeling  og  organisation.  Ifølge  Storm  (2008)  er der  nemlig  uklarhed  i  elitesystemet  om,  hvem der har hovedansvaret for talentudviklingen.

Blandt  beslutningstagere  og  ledende  fagfolk med  ansvar  for  eliteudvikling  i  specialforbundene var flertallet i en spørgeskemaundersøgelse  udsendt  i  forbindelse  med  udarbejdelse  af Storm  (2008)  således  enige  om,  at  specialforbundet  står  med  hovedansvaret  efterfulgt  af klubberne, Team Danmark, DIF og kommunerne i nævnte rækkefølge. Men samtidig var det også klart, at en meget stor minoritet af respondenterne angav en anden rækkefølge i ansvarsfordeling end majoriteten. Blandt andet satte nogle  specialforbund  sig  selv  først  i  forhold  til talentudvikling. Konkret betyder det, at de involverede  parter  ikke  helt  trækker  på  samme hammel - de var ikke helt enige om, hvor hovedansvaret ligger. Er det hos Team Danmark, i specialforbundene eller i DIF?

Set i forhold til spørgsmålet om rollefordeling tyder meget således på, at der er forbedringspotentialer her i forhold til talentudviklingen herhjemme. Dels skal rolle- og ansvarsfordelingen afklares og stå mere klart i de forskellige aktørers bevidsthed, dels var der enighed om, at alle parter bør gøre en større indsats. I betragtning af hvor vigtig talentudviklingen er for et land af Danmarks størrelse, er det et område, der bør styrkes fremover, såfremt man ønsker at forbedre det danske sportslige niveau.

## fAciLiteter

Analyserne af den facilitetsmæssige dimension i Storm (2008) viser, at dansk eliteidræt endnu har et stykke vej at gå, inden man når det absolutte  verdensklasseniveau.  Ganske  vist  er  der overordnet stor grad af tilfredshed med faciliteterne generelt og med dem, der stilles til rådighed via Team Danmark, ligesom respondenterne mener, at Team Danmark fremmer udviklingen af gode træningsfaciliteter til eliten.

Men samtidig er der bekymring for, om faciliteterne modsvarer fremtidens behov. Endvidere er der mange forbehold blandt specialforbundene og en række idrætsgrenspecifikke problemer.

At  den  generelle  facilitetsstandard  samt  adgangen hertil ikke er god nok, er ikke et forhold, man alene kan stille Team Danmark til ansvar for, da opførelse og drift af idrætsfaciliteter i hovedsagen  er  et  kommunalt  anliggende  i  Danmark. Alligevel er facilitetsområdet meget centralt, og ifølge Storm (2008) efterlades man med det indtryk, at der endnu er et stykke vej til, at Danmark inden for dette område har verdensklassestandard.

## sPortsvidenskAB og idrætsmedicin

Hvad angår  sportsvidenskab  og  idrætsmedicin viser Storm (2008), at Team Danmarks eksperttilbud inden for fysiologi, testning, skadesforebyggelse og skadesbehandling mv. overordnet er et velfungerende system, dog med nogle knaster.

Selv  om  der  er  stor  grad  af  tilfredshed  med støttekonceptets  tilbud  om  ekspertbistand  til eliteudøverne,  er  især  landstrænerne  i  de  forskellige  sportsgrene  utilfredse  med  det  sportspsykologiske  tilbud,  ligesom  utilfredshed  med koordineringen af tilbuddene synes at slå ud i utilfredshed med de enkelte ekspertområder.

Både i forhold til  videns-  og  serviceniveauet bør der derfor ske forbedringer. Da de stigende krav  til  elitesportspræstationer  hele  tiden  fordrer optimering inden for alle tænkelige delområder, kan dette ikke negligeres. Særligt i lyset af at mental forberedelse bliver et stigende konkurrenceparameter, er det evident, at sportspsykologien bør bedres.

En anden nøgle til et forbedret tilbud synes at ligge i en bedre koordinering. Det er også kendetegnende,  at  det  kan  være  vanskeligt  at  få den relevante bistand, når en eliteatlet bosætter  sig  i  udlandet,  ligesom  utilfredsheden  med tilbuddene  hænger  sammen  med  vanskelighederne med at få tilknyttet de rigtige eksperter på de rigtige tidspunkter. Her står den danske elitemodel altså over for endnu en udfordring.

## sPortsLigt niveAu

Et er imidlertid spørgsmålet om forbedringspotentialer. Et andet er, hvor gode resultater Danmark får ud af den investering, der rent faktisk foretages,  og  hvor  godt  det  organisatoriske  niveau  fungerer  i  lyset  af  denne  investering.  Et indtryk af dette kan man få ved at lave en analyse af den langsigtede udvikling af de danske resultater.

Der er ingen standardmåde, hvorpå man kan måle sportslig  succes  (Storm,  2008;  Bernard  &amp; Busse 2001; Condon, Golden &amp; Wasil, 1999; De Bosscher, 2008). Metodisk er der heller ikke nogen indlysende tilgang at lægge til grund, men der  er  utvivlsomt  nogle  metoder,  der  er  mere hensigtsmæssige  end  andre.  Idet  der  henvises til  Storm  (2008),  som  anbefaler Top-8  point  og pointandele  som  udgangspunkt  for  en  analyse af danske resultater, skal de grundlæggende diskussioner af pladsmæssige  årsager  springes over her. Nedenstående model viser danske resultater  ved  OL  siden  1988  samt VM  el.lign.  i OL-disciplinerne i 2006 og 2007 målt ved top-8 point, hvor guld gives 8 point, sølv 7 point osv.

|                | 1988     | 1992     | 1996     | 2000     | 2004     | 2006*    | 2007*    | 2008     |
|----------------|----------|----------|----------|----------|----------|----------|----------|----------|
| USA            | 959 (2)  | 1067 (2) | 985 (1)  | 1001 (1) | 1032 (1) | 1057 (1) | 1073 (1) | 1073 (1) |
| Kina           | 315 (8)  | 525 (4)  | 573 (4)  | 580 (4)  | 672 (3)  | 759 (3)  | 868 (2)  | 967 (2)  |
| Rusland        | #        | #        | 729 (3)  | 866 (2)  | 869 (2)  | 912 (2)  | 849 (3)  | 806 (3)  |
| Australien     | 241 (12) | 292 (9)  | 440 (6)  | 623 (4)  | 553 (5)  | 516 (5)  | 526 (5)  | 514 (4)  |
| Tyskland       | 523 (4)  | 891 (3)  | 765 (2)  | 721 (3)  | 624 (4)  | 639 (4)  | 677 (4)  | 499 (5)  |
| Storbritannien | 338 (7)  | 283 (11) | 200 (17) | 337 (8)  | 385 (8)  | 421 (8)  | 482 (6)  | 498 (6)  |
| Frankrig       | 270 (10) | 420 (5)  | 444 (5)  | 502 (6)  | 420 (6)  | 460 (6)  | 482 (6)  | 475 (7)  |
| Italien        | 237 (13) | 262 (13) | 386 (7)  | 401 (7)  | 353 (9)  | 445 (7)  | 447 (8)  | 359 (8)  |
| Japan          | 172 (16) | 260 (14) | 209 (15) | 236 (14) | 387 (7)  | 354 (9)  | 315 (9)  | 330 (9)  |
| Sydkorea       | 286 (9)  | 281 (12) | 285 (9)  | 300 (11) | 326 (10) | 242 (12) | 244 (13) | 289 (10) |
| Ukraine        | #        | #        | 294 (8)  | 318 (9)  | 318 (11) | 337 (10) | 240 (14) | 276 (11) |
| Cuba           | #        | 328 (7)  | 256 (10) | 310 (10) | 245 (13) | 231 (16) | 187 (17) | 253 (12) |
| Canada         | 197 (15) | 214 (16) | 235 (11) | 222 (17) | 225 (17) | 178 (18) | 185 (18) | 253 (13) |
| Spanien        | 67 (23)  | 287 (10) | 211(14)  | 208 (19) | 284 (12) | 236 (15) | 249 (12) | 246 (14) |
| Polen          | 218 (14) | 233 (15) | 229 (13) | 223 (16) | 184 (20) | 308 (11) | 273 (10) | 215 (15) |
| Holland        | 137 (18) | 169 (19) | 208 (16) | 275 (13) | 230 (14) | 237 (14) | 270 (11) | 211 (16) |
| Hviderusland   | #        | #        | 199 (18) | 234 (15) | 192 (19) | 241 (13) | 193 (16) | 206 (17) |
| Brasilien      | 67 (23)  | 59 (26)  | 140 (21) | 122 (22) | 135 (22) | 158 (20) | 153 (20) | 178 (18) |
| Ungarn         | 353 (6)  | 339 (6)  | 232 (12) | 212 (18) | 228 (16) | 226 (17) | 240 (14) | 161 (19) |
| Kasakhstan     | #        | #        | 102 (26) | 116 (24) | 119 (25) | 125 (23) | 100 (25) | 152 (20) |
| Rumænien       | 249 (11) | 295 (8)  | 186 (19) | 280 (12) | 224 (18) | 140 (22) | 154 (19) | 149 (21) |
| Kenya          | 85 (21)  | 73 (25)  | 86 (27)  | 90 (29)  | 67 (36)  | 123 (24) | 103 (24) | 143 (22) |
| Jamaica        | ?        | ?        | ?        | 68 (37)  | 79 (29)  | 97 (28)  | 98 (27)  | 124 (23) |
| New Zealand    | 115 (19) | 129 (20) | 76 (30)  | 63 (39)  | 96 (28)  | 100 (27) | 122 (21) | 123 (24) |
| Sverige        | 156 (17) | 182 (18) | 138 (22) | 145 (20) | 127 (23) | 191 (19) | 122 (21) | 106 (25) |
| Norge          | 59 (26)  | 86 (23)  | 83 (29)  | 80 (31)  | 68(33)   | 63 (35)  | 55 (40)  | 94 (26)  |
| Tjekkiet       | ?        | ?        | 106 (25) | 101 (26) | 121 (24) | 145 (21) | 119 (23) | 90 (27)  |
| Danmark        | 70 (22)  | 79 (24)  | 108 (24) | 92 (29)  | 99 (26)  | 85 (30)  | 71 (33)  | 87 (28)  |
| Schweiz        | 59 (26)  | 53 (30)  | 76 (30)  | 115 (25) | 70 (32)  | 95 (29)  | 81 (31)  | 85 (29)  |
| Østrig         | ?        | ?        | ?        | 72 (34)  | 63 (39)  | 70 (34)  | 55 (40)  | 77 (30)  |
| Nordkorea      | ?        | ?        | ?        | 50 (44)  | 62 (40)  | 32 (55)  | 95 (28)  | 63 (31)  |

tabel 1: top-8 point ved OL 1988 - 2008 samt VM el. lign. i OL-discipliner 2006-07 12

| Bulgarien     | 394 (5)   | 194 (17)   | 176 (20)   | 121(23)   | 140 (21)   | 105 (25)   | 100 (25)   | 62 (32)   |
|---------------|-----------|------------|------------|-----------|------------|------------|------------|-----------|
| Tyrkiet       | ?         | ?          | ?          | 76 (33)   | 97 27)     | 71 (33)    | 91 (29)    | 60 (33)   |
| Slovenien     | #         | #          | ?          | 22 (61)   | 44 (51)    | 39 (51)    | 73 (32)    | 56 (34)   |
| Finland       | 64 (25)   | 101 (21)   | 45(?)      | 48 (47)   | 21 (66)    | 26 (58)    | 48 (48)    | 51 (35)   |
| Belgien       | ?         | ?          | ?          | 62 (40)   | 64 (38)    | 73 (32)    | 51 (45)    | 45 (36)   |
| Grækenland    | ?         | ?          | 116(23)    | 142 (21)  | 230 (14)   | 103 (26)   | 83 (30)    | 44 (37)   |
| Sovjetunionen | 1317 (1)  | 1200 (1)   | #          | #         | #          | #          | #          | #         |
| DDR           | 937 (3)   | #          | #          | #         | #          | #          | #          | #         |
| Jugoslavien   | 111 (20)  | #          | #          | #         | #          | #          | #          | #         |

Det ses, at det danske niveau generelt er faldende. Danmark blev faktisk rangeret højere i 1988 (nr. 22) end på noget senere tidspunkt, og placeringen  var  den  samme  i  1996  som  i  1992 (nr. 24). Udviklingen dækker over en generel tilbagegang i alle idrætsgrene med få undtagelser.

Set  i  forhold  til  det  nyligt  overståede  OL  i Beijing opnåede badmintonspillerne en 4. plads og to kvartfinalepladser, og selv om en semifinaleplads faktisk var bedre end seedningen, er det klart svagere end tidligere og helt i overenstemmelse med det danske resultatniveau ved de seneste VM og de seneste års Super Series-turneringer og ranglisteplaceringer, der viser et nedadgående billede.

I  Beijing  blev  det  endvidere  til  en  aldeles uventet guldmedalje i sejlsport, men derudover blev det kun til placeringer som nr. 6, 19, 23 og 24, og Danmark kunne på trods af ret lempelige kriterier kun kvalificere sig i fem bådtyper.

Rosport og håndbold er de eneste to paradeidrætsgrene,  hvor  Danmark  har  fastholdt  niveauet i dette årti i forhold til 1990'erne. Med en guld- og en bronzemedalje samt en 7. og 10. plads levede rosporten helt op til de senere års resultater. Derimod skuffede håndboldherrerne, men her er der for alvor tæt ræs. Hverken de danske Europamestre eller de tyske verdensmestre endte blandt de seks bedste ved OL.

Cykelsport  samt  kano  og  kajak  har  traditionelt  stået  for  langt  hovedparten  af  Danmarks OL-medaljer. I begge tilfælde var resultaterne i Beijing bedre, end man skulle forvente på baggrund af resultaterne i det sidste tiår. Dansk banecykling har været i dyb krise, men har på det allerseneste oplevet en renæssance, og resultaterne er nu på niveau med fortidens bedrifter. Cykelsporten  var  faktisk,  efterfulgt  af  roning, den idrætsgren, hvor de danske deltagere scorede flest top 8-point i Beijing (cykling: 17, roning: 16).

Der har på det seneste været langt mellem finalepladser til danske kano- og kajakroere ved OL og de årlige VM i OL-disciplinerne, og bortset  fra  en  enkelt  bronzemedalje  har  der  ikke været  danskere  i  nærheden  af  medaljer  siden 1992. På trods af deres sejr ved EM i forsommeren var det meget overraskende, at toer-kajakken  kunne  vinde  sølv  på  1000  m.  i  Beijing  og derudover også opnå en 5. plads på 500 m. Fun-

"JANTEX

damentet er her mere spinkelt end i cykelsporten, men noget tyder på, at også kano- og kajaksporten er på vej tilbage til noget, der nærmer sig fortidens niveau.

Blandt  de  øvrige  idrætsgrene  var  det  svømmerne, der stod for de mest opmuntrende resultater.  Det  blev  til  en  bronzemedalje  og  en  5. plads samt otte placeringer som nr. 9-16. Det var klart  bedre,  end  man  kunne  forvente  på  baggrund af resultaterne de senere år. Det er også klart bedre end de danske placeringer på listen over årsbedste i 2008 før OL.

Hvis alle  havde  levet  op  til  deres  årsbedste, ville  Danmark  have  fået  i  alt  syv  placeringer som nr. 9-16, men ingen finalepladser og dermed heller ingen medalje. Lotte Friis havde eksempelvis i 800 m crawl kun verdens 14. bedste tid i år, og hendes bronzemedalje er nok den største positive danske overraskelse ved OL i 2008.

I andre idrætsgrene gik det mindre godt. Atletikken  er  OL's  allermest  prestigefulde  idrætsgren, og her var de tre danske deltagere unægteligt langt fra en finaleplads. To af deltagerne var udtaget på trods af svage resultater i 2008.

Danske  skytter  har  med  mellemrum  leveret OL-medaljer og andre topplaceringer ved OL og VM, men her var resultaterne ringere end nogensinde tidligere. Kun en enkelt skytte kvalifi- cerede sig, og han blev nr. 25. Bryderen Mark O. Madsen kunne heller ikke leve op til sine VMresultater  fra  de  seneste  år  (medaljer  i  både 2005,  2006  og  2007).  At  han  tabte  til  klassens russiske deltager i turneringens første kamp er dog på ingen måde uventet, omend nederlagets størrelse og karakter var en skuffelse. Det samme var Michael Mazes nederlag i 1. runde i bordtennis, men det var mest som følge af, at han fik den helt optimale lodtrækning, der ellers lagde vejen til semifinalen nogenlunde åben.

kim Wraae knudsen og rené Poulsen under træningen forud for de Olympiske Lege 2008 i Beijing (das Büro fot., danmarks Idræts-forbund og team danmark).

Samlet  set  udtrykker  resultaterne  ved  OL  i Beijing et stækket dansk internationalt niveau, der må tilskrives den internationale udvikling i retning  af  stigende  konkurrence.  Afsluttende skal det kort drøftes, hvorvidt dette bør afstedkomme tilførsel af flere midler til de danske atleter.

## konkLusion og PersPektiver: fLere midLer?

Denne artikel  har  søgt  at  vurdere  den  danske position i det internationale sportslige medaljekapløb med udgangspunkt i flere sammenhængende faktorer. Artiklen har herunder identificeret de hovedområder, som bør styrkes, såfremt danske  eliteatleter  også  i  fremtiden  skal  gøre sig gældende internationalt.

Det  faldende  niveau,  hvad  angår  den  rent sportslige situation, stiller selvsagt disse områder i centrum for de processer, som blandt andre Team Danmark skal iværksætte for de kommende år.

Ud over dette er spørgsmålet om flere midler til  dansk eliteidræt blevet rejst i kølvandet på OL i Beijing. Team Danmark har blandt andet advokeret for, at en forøgelse af midlerne til institutionen er en klar forudsætning for, at Danmark  ikke  skal  falde  endnu  længere  tilbage  i det  internationale  våbenkapløb  om  medaljer. Der er ingen tvivl om, at dette er korrekt. Prisen på en medalje er stigende, og med flere lande med medaljekapabilitet er spørgsmålet om flere ressourcer selvsagt present.

Det  betyder  dog  ikke,  at  der  nødvendigvis skal  falde  flere  midler  ned  i  Team  Danmarks kasse. Selv om andre lande har øget bevillingerne til eliteidrætten markant, er der ingen nødvendigheder, som dikterer, at Danmark skal følge trop. Men det som danske politikere bør tage stilling  til,  er  om  Danmark  overhovedet  skal være en del af et internationalt kapløb, der kun bliver dyrere og dyrere at deltage i. Er svaret på spørgsmålet positivt, skal der efterfølgende tages  stilling  til,  på  hvilket  niveau  Danmark  ønsker at deltage, ligesom størrelsen af midlerne følgelig bør sættes derefter.

Derudover  bør  Team  Danmark  forbedre  de ovenfor beskrevne områder i deres opgaveportefølje.  Især  talentudviklingen  synes  at  være  et relevant sted at satse, da især mindre lande som Danmark har behov for at modvirke det smalle befolkningsunderlag.  Øvrige  opgaver  handler om organisering af indsatsen og rollefordeling, da dette er relativt omkostningsneutrale opgaver,  der  under alle omstændigheder bør adresseres. Ikke mindst, hvis det skal være troværdigt at bede de danske politikere om flere offentlige midler til elitesatsningen.

## LitterAtur

Bernard, A.B. &amp; Busse, B.R. (2001). Who wins the Olympic Games: Economic Resources and Medal Totals . Review of Economics and Statistics.

Bayle, E., Durand, C. &amp; Nikonoff, N. (2008): France. Artikel i Houlihan, B. &amp; Green, M. (2008): Comparative Elite Sport Development. Systems, structures and public policy . Oxford: Butterworth-Heinemann.

Collins, S. (2008). New Zealand. I B. Houlihan (Red.) &amp; M. Green (Red.), Comparative Elite Sport Development. Systems, structures and public policy . Oxford: Butterworth- Heinemann.

Condon, E.M., Golden, B.L. &amp; Wasil, E.A. (1999). Predicting the success of nations at the Summer Olympics using neural networks. I: Computers &amp; Operations Research , 26, pp. 1243-1265.

De Bosscher, V. &amp; De Knop, P. (2002) The influence of sports policies on international success: An international comparative study. I: IOC (Red.): Proceedings of the 9 th  World Sport for All Congress, Sport for All and Elite Sport: Rivals or Partners? Ahrnem: International Olympic Committee.

De Bosscher, V. De Knop, P. &amp; Heyndels, B. (2003). Equal Opportunities in Sport: Comparing relative sporting success among countries. Journal for Comparative Physical Education and Sport. 3. (3) 109-120.

De Bosscher, V. (2007) Sports Policy Factors Leading to International Sporting Succes. Dissertation presented in partial fulfilment of the requirements for de degree of Doctor in Physical Education - Year 2006-2007 .  Vrije Universiteit Brussel. Brussels: VUBPRESS.

De Bosscher, V. D., Bingham, J., Shibli, S., Bottenburg &amp; V.M., Knop, D.K (2008). The Global Sporting Arms Race. An International Comparative Study on Sports Policy Factors Leading to International Sporting Succes . Oxford: Meyer &amp; Meyer Sport.

Green, M. &amp; Oakley, B. (2001). Elite Sport development systems and playing to win: Uniformity and diversity in international approaches. Leisure Studies, 20, 247-267.

Green, M. (2004). Power, Policy, and Political Priorities: Elite Sport Development in Canada and the United Kingdom. Sociology of Sport Journal , 21, 376-396.

Green, M. &amp; Houlihan, B. (2005). Elite Sport Development: Policy Learning and political priorities. London: Routledge.

Hogan, K. &amp; Norton, K. (2000). The »Price« of Olympic Gold. Journal of Science and Medicine in Sport. 3(2): 203-218.

Hong, Fan (2007, August). Elite Sport in China: Politics, Policy and System. Præsenteret på ISHPES/ISSA World Congress, Copenhagen, 31st of July - 5th of August 2007 : »Sport in a Global World. Past, Present and Future«.

Houlihan, B. &amp; Green, M. (2008) Comparative Elite Sport Development. Systems, structures and public policy . Oxford: Butterworth- Heinemann.

Kiviaho, P. &amp; Mäkelä, P. (1978). Olympic Success: a sum of non-material and material factors. International Rewview of Sport Sociology , nr. 2, pp: 5-17.

Løvstrup, I. &amp; Hansen, J. (2002) Da eliteidrætten blev stueren. Eliteidræt og idrætspolitik i Danmark. Odense: Syddansk Universitetsforlag.

Oakley , B. &amp; Green, M (2001). The production of Olympic champions: International perspectives on elite sport development systems. European Journal of Sport Management , 8, s. 83 - 105.

Petry, K., Steinbach, D.&amp; Burk, V. (2008). Germany . I B. Houlihan (Red.) &amp; M. Green (Red.) Comparative Elite Sport Development. Systems, structures and public policy . Oxford: Butterworth- Heinemann.

Shibli, S. (2003 ). Analysing performance at the Olympic Games: Beyond the final medal table. Præsenteret på The 11 th  Congress of the European Association for Sport Management, Stockholm, Sweeden.

Sparvero, E., Chalip, L. &amp; Green, B.C. (2008). USA. I B. Houlihan (Red.) &amp; M. Green (Red.) Comparative Elite Sport Development. Systems, structures and public policy . Oxford: Butterworth- Heinemann.

Stamm, H. &amp; M. Lambrecht (2000). Der Schweizer Spitzensport im internationalen Vergleich. Eine Empirische Analyse der Olympische Spiele 1964-1998. Schriftenreihe der Gesellschaft zur Förderung der Sportwissenscahaften an der ETH Zürich, Band 21 .

Stamm, H. &amp; Lamprecht, M. (2001). Sydney 2000, the best games ever? World Sport and Relationships of Structural Dependency. Resume af papir præsenteret på The 1 st  World Congress of the Sociology of Sport. Seoul , Korea. (Kan Downloades fra: www.lssfb.ch.)

Storm , R.K. (2008). Team Danmarks Støttekoncept. Evaluering af støttekonceptet 2005-2008. Copenhagen: Danish Institute for Sports Studies.

Storm, R. K. &amp; Brandt, H. H. (Red.) (2008). Idræt og Sport i den danske oplevelsesøkonomi. Mellem forening og forretning. Frederiksberg: Forlaget Samfundslitteratur.

UK Sport (2006). Sports Policy Factors Leading to International Sporting Succes. An International Comparative Study. London: UK Sport.

Yamamoto, M. (2008). Japan. I B. Houlihan (Red.) &amp; M. Green (Red.), Comparative Elite Sport Development. Systems, structures and public policy . Oxford: Butterworth- Heinemann.

## noter

1. Denne  artikel  baserer  sig  på  Storm  (2008).  Artiklen  er dog  suppleret  med  yderligere  litteratur  og  data  -  post Beijing.
2.  »Vil vi eliten i Danmark?« Debatindlæg af Carl Holst, formand for Team Danmark. Bragt i Politiken mandag den 9. juni 2008.
3.  Figuren er reproduceret fra De Bosscher (et al. 2008, s. 17). Modellen findes også i De Bosscher (2007, s. 45).
4.  Der henvises til De Bosscher (2007, s. 46ff) for en omfattende gennemgang og oversigt over den internationale litteratur  om  makro-faktorers  betydning  for  international sportslig succes.
5.  Det skal bemærkes, at det forekommer bemærkelsesværdigt, at De Bosscher anvender betegnelsen »Social/cultural  context«  om  forhold  som  geografisk  størrelse  og  befolkningsgrundlag.
6.  Der henvises til De Bosscher (2007, s. 80ff) for en omfattende gennemgang af og oversigt over den internationale litteratur om meso-faktorers betydning for international sportslig succes.
7.  De Bosscher et al. viser konkret, at befolkningsunderlag og velstand (målt på bruttonationalprodukt pr. capita) tilsammen kan forklare 51 pct. af en nations sportslige succes (2008, s. 63).
8. En faktor,  som  rettelig  også  burde  tilføjes  i  forbindelse med figuren, og som befinder sig et sted mellem meso- og makroniveauet, er »tid«. De Bosscher et al. viser således, at der synes at være en tendens til, at nationer, som har været i gang med strategiske satsninger, er mere succesfulde end nationer, der ikke har haft eliteudviklingsprogrammer så længe: » Those nations which have been investing in elite sport for the longest tend to be more successful than  those  nations  whose  engagement  with  the  process  is more recent« (De Bosscher et al., 2008, s. 73).
9.  Figuren er reproduceret efter Houlihan og Green (2008, s. 4).
10.  I  UK  Sports  undersøgelse  nævnes  dette  forhold  under overskriften  »Integrated  approach  to  policy  development«. Se: UK Sport (2006, s. 4).
11.  Det såkaldte »elitekommune-samarbejde«.
12.  1. pladser tildeles 8 points, 2. pladser 7 points og så frem-

deles frem til 8. pladser, der tildeles 1 points. Kvartfinalepladser i discipliner, hvor der ikke konkurreres om 5.-8. pladsen, tildeles points som 5. pladser. Under Sovjetunionen medregnes også SNG (OL 1992). Under Tjekkiet er medregnet Tjekkoslovakiet frem til og med 1988. #: Deltog ikke i legene. ?: Ingen oplysninger i den schweiziske undersøgelse. Kilde: Stamm, H. &amp; M. Lambrecht (2000, s. 42 og 101), for årene 1964-1996. Suppleret med egne beregninger (for OL 2000 og 2004 samt VM el. lign. 2006 og 2007). Tal  i  parentes  angiver  rangeringsplacering  i  nationskonkurrencen det pågældende år.