TA’-DA’!
Forfattere: Lars Bukdahl
Tidsskrift: passage (2005-09-01)

## TA' DA'!

## - En påskønnelse, baby, af Danmarks bedste tidsskrift, ever !

## Lars Bukdahl

Okay, lad os markere et par ekstremer i tidsskriftsuniverset,  i  mit  tidsskriftsunivers: Til  den  ene  side har vi Corsaren nr. 55, fredag d. 19. november 1841, angiveligt  redigeret,  udgivet  og  forlagt  af  en  vis cand.  phil.  R.B.  Morthensen,  en  af  Meïr  Goldschmidts mange stråmænd, på side 2 finder vi i den faste satiriske spalte  'Charivari' følgende naturligvis usignerede bidrag:

Ved de mange Commisioner ere vi Danske blevne et sandt Commisionsfolk. Det gaaer saa vidt med denne CommisionsKjærlighed,  at,  medens  man  ovre  i  Jylland  stjæler,  ja  stjæler hele Huse, røver, myrder og drejer Halsen om paa hinanden, foreslaaer 'Aalborg-Avis'  -  ja,  hvad  troer  man  vel,  at  den foreslaaer? - At man skal nedsætte en Commision til at tage Tyverierne, Halsomdreierierne o.s.v. under Overveielse. Men - naar man nu ovre i Jylland stjæler Commisionen med (og det kunne de gjøre; thi en Commision er dog med al sin Seighed ikke mere urokkelig end et Huus)? Hvad saa? - Naa, saa nedsætter man en Commision til at tage dette farlige T yveri under Overveielse.

the fight. And it's horrible, I fucking hate those feelings, when you don't know where you are, where you are taking fire from, where all your people are or where you are going. Everything is exploding; bullets and tracers are going in both directions at and away from you. And in those moments, you lose yourself and turn into a robot, only able to think about the other robots around you, and the hate that consumes the only part of your soul still left hinged and intact. Hate and fear fuel your desire to kill, soldiering enables you to take that emotional part and transfer it into action, ordered and neat. Smooth with everyone else, like a machine, killing and moving, scanning and thinking, deducting and calculating. It's almost beautiful at times, what soldiers are capable of when you don't have any other choice than to fight or fucking die. Fear is always there.  And we do get all fucked up, and shit goes wrong, and nothing turns out right, but you just have to keep overcoming, in some way or another. I don't really know how it happens, but it does.  Thinking back on it, it never seemed like it was 'me' that was there. Like I was watching it from the outside. But the fear was there, so it must have been real.

Til den anden side har vi Rolling Stone nr. 969, 10. marts 2005, hvis  'editor and publisher' stadigvæk er Jann  Wenner.  På  side  84  begynder  Janet  Reimans  Irakreportage,  'Surviving  Fallujah',    hvori  den  amerikanske soldat John Bandy beskriver slaget om Fallujah:

It was warm in the Brad at night, but the darkness would drive you crazy. Being there for so long, you start to claw at the wall and lose your sense of time ... then the ramp drops and you are forced into the world again, like a crying, naked, cold, frightened newborn being forced from the womb, having to learn everything about the world in a matter of seconds. It is all primitive instinct and soldier instinct at points like that in Til den tredje side har vi ta' 4 ,  efteråret 1967, redigeret  af  Erik Thygesen  (ansvarshavende  redaktør), Peter Louis-Jensen (kunstredaktør),  Hans-Jørgen Nielsen (litterær redaktør), Poul Nielsen (musikredaktør),  Kristen  Bjørnkjær,  Henning  Christiansen, Per Kirkeby, Bengt af Klintberg, Jørgen Leth, Vagn Lundbye og Lars Bukdahl, nej desværre ikke, der var lidt under et år til jeg omsider blev født, og på side 26 finder vi den hotte amerikanske skulptør Robert Smithsons  artikel 'Entropi  og  den  nye  skulptur', oversat af Erik Thygesen, som hen mod slutningen fortaber sig i følgende spekulationer:

En række videnskabsmænd fortalte Fuller,  at  den  fjerde  dimension var  'ha-ha', at den med andre ord var latterlig. Måske det virkelig er tilfældet. Men det er værd at erindre sig, at Lewis Carrolls tilsyneladende helt afsindige verden var et produkt af en stringent matematisk hjerne. Martin Gardner bemærker i sin 'The Annotated Alice', at forfatteren Lewis Padgett i sin science fiction-fortælling 'Mimsy Were the Borogaves' præsenterer Jabberwocky som et hemmeligt sprog fra fremtiden, og at det, hvis koden blev 'knækket', ville rumme en forklaring på, hvordan man kan træde ind i den fjerde dimension. Carrolls velordnede nonsens antyder en tilsvarende måde at se på latter. På en måde er latter verbaliseret entropi. Hvordan vil kunstnere kunne overføre denne verbale entropi, altså  'ha-ha', til 'faste legemer'?  Visse Park Place-kunstnere synes at være i færd med at udforske dette 'besynderlige forhold'. Den fjerde dimensions orden og mangel på samme kunne anbringes mellem latter  og  krystal-struktur,  som  et  middel  til  ubegrænset spekulation.

Lad os definere forskellige typer 'Generaliseret latter' med udgangspunkt i de seks vigtigste krystalsystemer: den ordinære latter  er  kubisk  eller  kvadratisk  (isometrisk),  kluklatteren  er trekantet eller pyramideformet (tetragonal), det fjantede sprutgrin er sekskantet eller rhombisk (hexagonal), fniset er prismatisk (ortohombisk), vrinskelatteren er skæv (monoklinisk), skraldlatteren er assymetrisk (triklinisk). Det er klart, at denne definitoriske  opdeling  er  endog  stærkt  overfladisk.  Men  jeg tror den indtil videre vil være fyldestgørende.

Man læser tidsskrifter for at snuble illumineret og måbende og pludseligt over sådanne lysende tekststykker, af den ene og den anden og den tredje slags. Corsaren -stykket bladrede jeg mig for et øjeblik siden tilfældigt frem til i en fra min oldefar nedarvet skattekiste af pap, som indeholder en temmelig komplet samling af Goldschmidts årgange; jeg er ikke sikker på,  jeg  nogensinde  kom  forbi  stykket,  da  jeg  som ambitiøs skolebladsredaktør i sin tid dyrkede Corsaren intenst, men det kan sagtens være tilfældet. Rolling Stone -stykket læste jeg i torsdags i S-toget mod Hillerød,  hvor  jeg  på  Grundtvigs  Højskole  skulle holde foredrag om kanon (spooky nok hænger NFS som  relief  udenfor  på  en  mur,  der  løber  akkurat parallelt  med  talerstolen);  bladet  havde  jeg  købt  i DSB-kiosken på Hovedbanegården, hvor de irriterende nok altid er mindst en måned bagud; indtil for ca. et års tid siden kunne man hos Busck ved Rundetårn få spritnye numre, men de tider er forbi. ta' -stykket faldt jeg over for et par uger siden, da jeg i anledning af nærværende artikel genlæste 'det udkomne', som det hedder i antikvariatskataloger, og  jeg  er  bange  for,  at  jeg  tidligere  har  sprunget den hele artikel over, fordi den på overfladen (!) så alt,  alt  for  dybsindig og specifikt billedkunstnerisk ud, Smithson var jo også i mellemtiden blevet en irriterende hip postmoderne, ung død superstar; ta' 2-8 købte jeg for en 10-12 år siden til en latterlig beskeden pris i kunstboghandlen i Brandts Klædefabrik, der var nemlig ikke tale om brugte eksemplarer, men om selveste restoplaget, hvor de så end havde fået det fra, i visse eksotiske tilfælde er nyt altså billigere end brugt; men jeg mangler rigtignok stadig nr. 1, jeg troede, jeg havde en kopi, som min faster havde lavet til mig, men den var meget langt fra komplet, opdagede jeg forleden, så nu kan hun blive nødt til at lave en ny, selvom det jo ikke ændrer på, at jeg i den grad mangler den ægte vare (nr. 6 ½ har Stig Brøgger engang givet mig en kopi af, uden huller).

Min påstand er, at ta' er  Danmarks bedste tidsskrift  nogensinde!  Hvilket  jeg  naturligvis  og  desværre  ikke  kan  bevise,  i  stedet  vil  jeg  forsøge  at blænde min læser på halvdistancen med lidt typologi og (hit)listemageri.

Først vil jeg dog udfordre hvem som helst til at modsige den underordnede påstand, at ta' er Danmarks  smukkeste  tidsskrift  nogensinde!  Poul  Gernes'  ternede  omslag  er  på  samme  tid  smældende plakatklare og venligt poetiske, funktionel systemkunst på højeste niveau (og finurligt genialsk jo med det farvekvadratløse omslag til nr. 5, hvor de seks sorte kvadrater står og svæver på egen hånd som en afventende angrebsflåde af de fremtidssvangre black boxes, Hans-Jørgen Nielsen skriver om i sin artikel om computerpoesi i nr. 4, 'Poeten med den sorte kasse'). Ligesom den typografiske tilrettelægning i al  sin  underspillende  diskretion  og  anonymitet  er absolut stilig hele vejen igennem.

Og så er ta' uden nogen som helst tvivl Danmarks bedste tidsskriftsnavn nogensinde! Mak og Hug er også gode, men jo kun fordi de er afledt af ta' ,   og jeg kan ikke engang få øje på kandidater til andenog tredjepladsen, resten af feltet er og bliver uhjælpeligt  bagud,  skiftevist  dybt  anstrengte  og  klodset oprigtige og silende gennemsigtige, som de er, her en hoben bud fra det tyvende århundredes katalog: Apparatur, Ark, Banana Split (stjålet  fra  fransk), Bazar, Chancen, Den Blå Port, Dialog, Digte for en daler, Exil, Fredag, Fælleden, Heretica (nok det allerværste) , Helhesten, Hvedekorn, Ildfisken, Kannibal, Kritik, Kritisk Revy, Kultur &amp; Klasse, Kulturkampen, Luftskibet, Poetik, Politisk Revy, Reception, Sidegaden, Spring, Passage, Perspektiv,  T aarnet,  T umor,  Vindrosen .   To undergrundsblade fra firserne er okay dada-vrængende: Primal Pløk og Flækket Pik . Victor B. Andersens Maskinfabrik og Øverste Kirurgiske ville være rigtig gode tidsskriftsnavne, hvis de ikke var for omstændelige til for alvor at gøre sig gældende. Navnet ta' er bedst, fordi det er kortest og skarpest (også lydligt) og mest åbent, eller åbnende snarere: det lyder som og er sgu da simpelthen et håndkantsslag, der siger goddag! Og så er der oveni den gode Merz-anekdote om, hvordan titlen blev skrællet direkte af fra plat, hypermoderne virkelighed  (citat  fra  Hans-Jørgen  Nielsens  artikel 'Gruppebillede  fra  60'erne', Kritik 75/76,  1986): 'Navnet ta' kommer, fordi Peter Louis-Jensen på et stiftende møde inde på Borgens Forlag, hvis aflægger, h. m. bergs Forlag, skal være udgiver, holder en karton colaer i vejret.  'Ta' 6' står der. Det er et godt navn. Det klinger lidt af at tage selv og tage til sig. Ellers betyder det ikke noget og er helt uopstavlet i forhold til de gængse emfatiske navne på kulturtidsskrifter. ' Nemlig, Hans-Jørgen! Og hvor cool og indbildsk er ikke det lille 't'?

Vi kan skelne mellem to slags tidsskrifter: 1. Bevægelses-/generationstidsskrifter med kort levetid eller i det mindste kort storhedstid (= begyndelsestid), 2. Snævre (her rent litterære (eller rent noget andet)) eller  brede  ('kulturelle')  transgenerationelle  tidsskrifter.  En  hybrid  er  det  transgenerationelle  tidsskrift,  der  i  et  vist  interval  (altså  ikke  fra  starten) liver op som generationstidsskrift. Den første slags (som  bedst)  er  bedre  end  den  anden  slags  (som bedst)  af  dels  dårlige  romantiske  grunde  og  dels gode  energi-økonomiske  grunde:  Akut,  ungdommelig gang i den er der bare intet, der slår, uretfær- digt nok. Jeg skal måske nok lige gøre opmærksom på, at eksempelmaterialet her af praktiske grunde er begrænset til brede, kulturelle tidsskrifter og snævre, rent (og urent) litterære tidsskrifter (i det 20. og 21. århundrede), hvilket er klart uretfærdigt overfor de gode  musik-,  kunst-  ( Pist  Protta ,   et  særdeles  konkurrencedygtigt navn), teater- og filmtidsskrifter og bare synd!

For at være et godt transgenerationelt tidsskrift skal  en  gedigen  varighed,  diversitet,  troløshed  og nysgerrighed  løbende  være  blevet  kvalificeret  (en eller flere faser som genuint generationstidsskrift er ikke et minus, tværtimod), bølgedale er uundgåelige, men det er nødvendigt med mere end én bølgetop; ergo er Vindrosen det  store  tvivlstilfælde,  fordi  det nåede sin højeste, suveræneste bølgetop som generationstidsskrift  ( Lex  Fredag :   et  transgenerationelt tidsskrift, der ikke overlever sin syv års fødselsdag, er et svagt og slet degenerationelt tidsskrift). Dette er top fem for transgenerationelle tidsskrifter (tilfældigvis (?) alle stadigt udkommende):

1. Hvedekorn
2. Kritik
3. Den Blå Port
4. Victor B. Andersens Maskinfabrik
5. Passage

For  at  være  et  godt  bevægelses-/generationstidsskrift skal energisk øjeblikkelighed, ensretning, (barne)tro og selvtilstrækkelighed (men selvfølgelig også diversitet og nysgerrighed i målrettede tværsnit) kvalificeres i (og som) ét nu. Dette er top fem for bevægelses-/generationstidsskrifter:

1. ta'
2. Vindrosen 1959-1963 (med Rif og  Villy ved roret)
3. Heretica
4. Øverste Kirurgiske ,  ca.  1997-2000
5. Kritisk Revy

ta' er  bedst,  fordi  hvert  eneste,  insisterende  stramt og koncentreret redigerede (lille) nummer bugner over af generøsitet og overskud og skæve fund. ta' er bedst, fordi tværmedialiteten - billedkunst, litteratur, musik - er konsekvent og ligeværdig (grænsende til millimeterdemokratisk!) og konkret, praktisk hybridt sindet: når folk ikke decideret arbejder sammen, arbejder de side ved side og skæver uafladeligt til hinanden. ta' er bedst, fordi balancen er perfekt mellem de kunstneriske bidrag og de poetiske/kritiske/teoretiske/introducerende bidrag (og det er begge slags, som fordeler sig noget nær ligeligt mellem kunstarterne: intet nummer uden noder!). ta' er bedst, fordi den hårde kerne på samme tid opfører sig sammenbidt  og  oprømt,  sammentømret  og  ukontrollabelt, indforstået og excentrisk opsplittet (Vagn Lundbye!). ta' er bedst, fordi der hele tiden lige præcis bliver inviteret pænt mange nært- og fjerntstående fremmede hoveder indenfor, Henrik Nordbrandt, Preben Major Sørensen og Peter Laugesen f.eks. og hele tre gange selveste  Viggo Madsen, således at festen aldrig får lov til at blive mere lufttom end som så. ta' er bedst, fordi de poetiske/kritiske/teoretiske/introducerende bidrag veksler musikalsk mellem det henkastede, løsslupne og det gennemarbejdede, stringente med den klassisk essayistiske, livfuldt personlige og kvalificeret kontemplerende facon midt imellem: det er ikke noget tilfælde, at hovednumrene i to af de års  bedste  og  vigtigste  kritiske  værker,  Per  Kirkebys Billedforklaringer ,  1968, og Hans-Jørgen Nielsens 'Nielsen'  og  den  hvide  verden ,   1968,  første  gang  stod at læse i ta' . ta' er bedst, fordi dugfriske udenlandske (svenske, norske, amerikanske, tyske, engelske) bidrag som en selvfølgelighed sakses ind i sammenhængen og manglen på samme. ta' er bedst, fordi en nørdet hardcore-avantgardisme igen og igen blander blod med en ægte interesse for massekultur i fortid og nutid: Vagn Lundbye skriver om Morten Korch, Herman  Heissenbüttel  skriver  om  kriminalromanen, Jannick Storm skriver om science fiction ,   Ferdinand Kriwet skriver om popmusik, Vagn Lundbye og  Savage  Rose  publicerer  beattekster  (Lundbyes vinder!). ta' er bedst, fordi Hans-Jørgen Nielsen allerede i første nummer opfinder ordet attituderelativisme, som stadigvæk er det eneste fornuftige (og ufornuftige) udgangspunkt for postmoderne kunst og kritik, hvilket det også forblev hele vejen igennem for ta' . ta' er bedst, fordi det er ultimativt cool og suverænt hot.

En top femten over de bedste bidrag til ta' :

1. Hans Jørgen Nielsen:  'What's Happening, Baby?', ta' 1 .
2. Per Kirkeby: 'Laokoon', ta' 8 .
3.  Viggo Madsen: 'Evighedsmodellen', ta' 8 .
4. Jørgen Leth: 'Brev om filmen i Danmark', ta' 6 .
5. Robert Smithson: 'Entropi og den nye skultur', ta' 4 .
6. Henning Christiansen: 'Rejsebrev', ta' 5 .
7. Erik Thygesen: 'Med patronhylstre, smykkeskrin, peberbøsser som fortællere', ta' 6 .
8.  V agn Lundbye: 'Den gamle sensibilitet', ta' 3.
9. Poul Gernes: (happeningbeskrivelse), ta' 5 .
10. Kristen Bjørnkjær: 'Drømmer alle dage', ta' 3 .
11. John Sladek: 'Konstruktionen', ta' 8 .
12. Stig Brøgger: '1:100', ta' 7 .
13. Mogens Møller: '1:5000', ta' 7 .
14. Peter Laugesen: Fragment 1-3, ta' 5 .
15. Peter Louis-Jensen: 'Passager', ta' 6 .

Og må vi så ikke bede om, at Det Danske Sprog og Litteraturselskab straks udgiver en samlet udgave af 'det udkomne' i form af udtagelige hæfter 1:1 i en prisbillig boks. For som Per Kirkeby uforglemmeligt og meget rigtigt skriver i ta' 8 :   'T ag hatten og kom inden for - vær så venlig at tørre fødderne af på måtten, den hænger lige over hovedet på Dem (ha, ha, hi). '

ta' er en pirat på en rullende sten, nu igen, som råber i vilden sky:

Ta' det uroligt!