Flora Italica. Da Thorvaldsens Museum fik besøg af en italiensk blomstereng
Forfattere: Karen Benedicte Busk-Jepsen
Tidsskrift: periskop (2019-11-21)

## Flora Italica

## Da Thorvaldsens Museum fik besøg af en italiensk blomstereng

Der florerer et utal af myter omkring Bertel Thorvaldsen. En  af  de  mere  sejlivede  vandrehistorier  går  ud  på,  at billedhuggeren kom til at indføre bjørnekloen fra Italien, da hans skulpturer blev fragtet til Danmark - fordi man havde  brugt  den  smukke,  men  giftige  og  sidenhen  så uvelkomne skærmplante som emballage i transportkasserne.  Reelt  blev  bjørnekloen  dog  indført  af  Botanisk Have  og  dyrket  som  prydplante  i  haveanlægget  bag Charlottenborg allerede fra omkring 1803 - og for øvrigt blev den ikke importeret fra Sydeuropa, men derimod fra Kaukasus (Vestergård 2007, 410). 1  Historien om, at Thorvaldsen  skulle  have  indført  bjørnekloen  til  Danmark, er med andre ord lige så dubiøs som den skrøne, at han skulle  være  blevet  født  på  et  skib  mellem  Reykjavik  og København - eller den ublu konstruktion, at han skulle nedstamme i lige linje fra tre nordiske sagnkonger (David d'Angers  1856,  4;  Magnússon  1829). 2   Alligevel  rummer historien  om  bjørnekloen  også  et  element  af  sandhed -  som  i  børnenes  hviskelege,  hvor  et  budskab  gradvis forvanskes, når det hviskes videre, men stadigvæk indeholder  noget  af  det,  der  først  blev  sagt.  For  tager  man bjørnekloen  ud  af  ligningen,  er  det  faktisk  tilfældet,  at Thorvaldsens kunst var pakket ind i plantemateriale, da den  blev  skibet  til  København,  og  det  er  også  sandt,  at denne medfølgende vegetation fandt grobund i Danmark. Men virkeligheden overgår myten, for den blinde passager i kasserne var en højst mangfoldig flora.

## En uventet tilvækst til den danske flora

Man skal forestille sig et væld af vækster, der aldrig før var set på danske breddegrader, pible frem på en byggeplads i  centrum  af  København  ved  det  endnu  ufærdige  Thorvaldsens Museum. Omkring den okkergule bygning, som håndværkere og kunstnere var i fuld gang med at opføre og udsmykke efter arkitekten Michael Gottlieb Bindesbølls (1800-56)  tegninger,  var  der  i  løbet  af  sommeren  1845 vokset  en  mindre  eng  af  fremmedartede  planter  frem. Datidens fagfolk var fascinerede, og den 27-årige kandidat i  botanik Johan Lange (1818-98), der senere skulle blive direktør  for  Botanisk  Have  og  udgiver  af  de  afsluttende hæfter af kæmpeværket Flora Danica , kastede sig over at indsamle,  registrere  og  præservere  de  mange  eksotiske

г).

Herb. E. Rostrup.

BOTANICUM

MUSBUM

HAUNIENSE

Herbarieark. Trifolium resupinatum (Persisk kløver). Samlet af J.M.C. Lange. Reproduceret med tilladelse fra Statens Naturhistoriske Museum, Københavns Universitet.

MUSEUM NOTANICÓD

Herbarieark. Lolium multiflorum (Italiensk rajgræs). Samlet af J.M.C.  Lange. Reproduceret med tilladelse fra Statens Naturhistoriske Museum, Københavns Universitet.

arter.  I  en  lille  artikel  fra  1845,  'En  uventet  Tilvæxt  til den  danske  Flora',  forklarer  Lange  det  sensationelle fænomen:  Under  udpakningen  af  kasserne  med  Thorvaldsens kunstværker var det hø, man havde emballeret værkerne med i Rom, blevet kastet ud på pladsen ved siden af museet - og dette hø måtte have været forsynet med frø, der igen var i stand til at spire, fordi de dumpede ned oven på jord og grus fra byggearbejdet. Lange opregner 25 plantearter, han havde fundet blomstrende, samt flere 'endnu ubestemte Arter', der ikke havde sat blomster, enten på grund af det køligere klima, eller fordi de var 'vedvarende Væxter' (Lange 1845, 137). Flere arter lod sig identificere efterhånden. Men den italienske blomstereng var i mange år helt forsvundet i bjørnekloens skygge.

## Glemsel og genopdagelse

Det botaniske fænomen, som altså fandt sted ved Thorvaldsens  Museum  for  cirka  175  år  siden,  var  begravet  i glemsel og fraværende i museumshistorikken helt frem til  sidste  år  (2018),  hvor  et  spontant  tværfagligt  opklaringsarbejde fik brikkerne til at lægge sig én for én. Den amerikanske  kunstner  Crystal  Bennes  var  begyndt  at forske i emnet, efter at hun havde set en reference til det hos den britiske forfatter Richard Mabey, og hun opsøgte både Thorvaldsens Museum og Statens Naturhistoriske Museum under sit arbejde på en artikel, der nu er trykt i Migrant (Mabey  2010,  144;  Bennes  2018). 3 På  førstnævnte museum, hvor det som nævnt er fast arbejde at gendrive myter om billedhuggeren, blev historien om de italienske  planter  mødt  med  reflektorisk  skepsis  -  men det blev hurtigt klart, at der var tale om et endog meget veldokumenteret  fænomen.   Under  et  besøg  i  herbariet ved Statens Naturhistoriske Museum, hvor Bennes blev assisteret af den svenske botaniker Olof Ryding, identificerede hun ni herbarieark fremstillet af førnævnte Lange med  kunstfærdigt  monterede  italienske  planter,  der  er angivet som fundet ved Thorvaldsens Museum (Bennes 2018, 118). Med ét var fænomenet yderst håndgribeligt.

Få dage efter dukkede et nyt stykke bevismateriale op til  overfladen, da Stig Miss, forhenværende direktør ved Thorvaldsens Museum, lokaliserede en hengemt plastik- pose med hø i museets kælder: 'Pakke materiel original fra hjemkomst fundet i torsoen 1999' [ sic ],  som der står på  et  håndskrevet  manilamærke  fæstnet  til  den.  Førnævnte Ryding gjorde beredvilligt høet til genstand for en botanisk analyse, og efter en obligatorisk nedfrysning af det til minus 40 grader plukkede han frø og frugter ud af det.  Det kunne bekræftes, at høet var sydeuropæisk, og at der måtte være tale om en lille portion originalt emballeringshø - der altså ser ud til at have overvintret i en skulpturs indre. Hvilken vides ikke med sikkerhed, men flere ting taler for, at det er Thorvaldsens gipsafstøbning af det antikke fragment Den belvederiske torso. 4 Hvorom alting er, er høet ualmindeligt artsrigt. Indtil nu har Ryding fundet frø, frugter og fragmenter i det af ca. 60 arter.

Høet  var  som  nævnt  blind  passager  på  de  skibe,  der mellem 1833 og 1845 sejlede Thorvaldsens kunstværker og  samlinger  til  Thorvaldsens  Museum. 5   Det  fjedrende plantemateriale  var  pakket  tæt  omkring  genstandene  i deres kasser for at holde dem på plads og tage af for stød og  bump  på  de  lange  sejlture.  Således  beskyttet  kunne værkerne  forud  for  hver  skibstransport  søsættes  på Tiberen i mindre både og sejles de godt 300 km nordpå til havnebyen Livorno i Toscana, hvor de samlet blev lastet på et større skib med kurs mod København. Den lille bunke hø, der lå tørt i 'torsoen' frem til vores tid, henholdsvis det hø, der blev kastet ud ved siden af museet i 1840'erne, er formentlig fulgt med to forskellige skibstransporter af i alt syv. Hvis den lille bunke hø lå i Den belvederiske torso , må det være en smule af emballeringen af Thorvaldsens afstøbningssamling, der blev sejlet til København i 1839, mens  det  hø,  der  blev  til  engen  i  1845  -  idet  det  ifølge Lange var kommet med 'de senest hidkomne' værker tilflød museet med en af de sidste transporter i 1844 eller 1845  (Lange  1845,  137). 6 Det  passer  godt  sammen  med, at  der  ikke  er  fuld  overensstemmelse  mellem  arterne  i høbunken og på herbariearkene.

En  forhindring  for  genopdagelsen  af  den  selvsåede eng  var,  at  herbariearkene  med  plantearter  fundet  ved Thorvaldsens Museum lå adskilt fra hinanden i herbariet på  Statens  Naturhistoriske  Museum,  dvs.  ordnet  efter art, ikke findested. Men siden Bennes initierede eftersøg- ningen, og de første ni ark blev genfundet, har Ryding opsporet mange flere, så der nu er identificeret over 80 ark med 29 forskellige arter, altså fire arter mere ift. Langes status i artiklen fra 1845. Blandt disse er der mange arter af ærteblomst- og græsfamilierne, men også fx af katostog gedebladfamilierne m.fl. De sært smukke plantemontager vidner om botanikkens lange tradition for at koble det  retvisende  med  det  æstetisk  indtagende  -  også  når det gælder montering af ukrudt på karton - og om en stor nænsomhed over for de sjældne plantefund.

## På sporet af en Persisk kløver

Over for de 29 tilrejsende arter stiller man sig naturligt det spørgsmål, om nogle af dem slog sig mere permanent ned  i  Danmark?  Det  kan  der  ikke  svares  udtømmende på her, men de herbarieark, der gengives på disse sider, viser fire af de arter, der i hvert fald umiddelbart synes at have overlevet i en tid. Lange diskuterede allerede i 1845 muligheden af, at planterne kunne vedligeholde sig:

Da  adskillige  af  de  her  omtalte  Planter  have  baaret modent  Frø  i  rigelig  Mængde,  synes  det  rimeligt at  disse  ville  vedligeholde  sig  paa  det  Sted,  hvor  de voxe, ogsaa i de følgende Aar, og mange af dem kunne muligviis, naar den på Pladsen samlede Jord engang udkjøres, udbrede sig videre. (Lange 1845, 138)

Botanikeren  fik  ret,  for  nogle  af  herbariearkene  viser planter  indsamlet  ved  museet  så  sent  som  i  1848.  Men hvad  skete  der  så  med  dem,  da  jorddyngerne  blev  kørt væk  inden  museumsindvielsen  i  september  1848?  Seks år senere nåede Lange frem til det lidt skuffende svar, at den 'betydelige Mængde italienske Planter' nu alle var 'forsvundne'  på  nær  to  arter,  nemlig Trifolium  resupinatum (Persisk  kløver)  og Medicago  maculata (Plettet sneglebælg), som botanikeren J.S.D. Branth havde fundet på Amager (Lange 1854, 39). Men planternes fortsatte liv er en føljeton i mange afsnit, hvilket nogle få opslag i den botaniske  litteratur  kan  give  et  indtryk  af. Få  år  senere nævner Lange selv i Haandbog i Den Danske Flora , at en tredje  art, Valerianella  eriocarpa (Uldfrugtet  vårsalat), var blevet fundet forvildet i Rosendals Have på Østerbro, og tilføjer begejstret: 'og tidligere paa Pladsen ved Thorvaldsens  Museum!'  (Lange  1856-59,  30).  I  1872  føjede botanikeren Hans Mortensen (1825-1908) endnu en art til de nævnte, Malva Nicæensis (Fransk katost), der sammen med  førnævnte Trifolium  resupinatum (Persisk  kløver) 'mærkeligt nok bægge senere ere trufne ude på Amager ved Kastrup-mølle' (Mortensen 1872, 43). Når flere arter fra museet florerede på Amager, kan det måske forklares med, at jorden var blevet kørt derud. Således var det også på Amager, at en Medicago hispida Gaertner (Krog-sneglebælg) blev fundet i 1891 (Lange  1895-96, 285).  En nærmere granskning af datidens botaniske litteratur vil måske  sandsynliggøre  Amager-hypotesen  yderligere  og ganske givet vidne om flere fund af de eksotiske arter.

At det ikke kun var botanikere, der interesserede sig for de italienske planters skæbne, vidner forfatteren Sophus Bauditz' (1850-1915) vaudevilleagtige københavnerroman Absalons  Brønd (1901)  om.  Her  genkender  den botanikkyndige  kommunelærer Berner en vissen Trifolium resupinatum (Persisk kløver) i pigen Maries bælte, uden  at  hans  jyske  boghandlerven  fatter  rækkevidden: 'Men Herregud, Terndrup, det har jeg jo fortalt Dem om: den udenlandske Kløverart, som engang dukkede op paa Pladsen omkring Thorvaldsens Musæum, men som nu i lange Tider har været forsvunden' (Bauditz 1901, 31-33). Romanen  igennem  drømmer  kommunelæreren  om  at genfinde den sjældne kløverart i den grosserergård, hvor Maries  barndomskæreste  i  sin  tid  plukkede  den,  men da  det  mange  år  senere  lykkes,  er  kløveren  blevet  et  så prækært element i historien mellem Marie og grosserersønnen Poul, at Berner må afstå fra at annoncere sit fund, for at de kan få hinanden (Bauditz 1901, 411-423).

Til  trods  for  de  italienske  planters  legendariske  status  over  et  halvt  århundrede  efter  at  de  spirede  frem, svandt erindringen om dem senere, selv på Thorvaldsens Museum. Til gengæld synes de aldrig at være gået i glemmebogen i botanikerkredse. Senest har botanikeren Per Hartvig viet et kort afsnit til sagen i Atlas Flora Danica (2015). Her skriver han om de såkaldt indslæbte arter, der spirede ved Thorvaldsens Museum, at mange af dem ikke HERB. WINSTEDT

Herbarieark. Medicago arabica , også kaldet Medicago maculata (Plettet sneglebælg). Samlet af J.M.C. Lange. Reproduceret med tilladelse fra Statens Naturhistoriske Museum, Københavns Universitet.

COF

260

Herbarieark. Valerianella eriocarpa (Uldfrugtet vårsalat ) . Samlet af J.M.C. Lange. Reproduceret med tilladelse fra Statens Naturhistoriske Museum, Københavns Universitet.

længere er i Danmark, 'men mindst 10 arter i den aktuelle flora  blev  dengang  fundet  som  nye  for  landet'  (Hartvig 2015, 218). Dermed være dog ikke sagt, at den halve snes arter  i  den  nuværende  vegetation  også  nødvendigvis  er efterkommere af planterne ved museet, for arterne  har kunnet  komme  til  landet  på  talløse  andre  måder  siden da. En art som Lolium multiflorum (Italiensk rajgræs) var naturaliseret allerede godt tre årtier efter, at den første gang blev set i Danmark ved Thorvaldsens Museum, men den  blev  også  forsøgt  dyrket  i  landbruget  fra  1840'erne (Jensen og Lind 1922-23, 326-327). 7

## Indfødsret til udefrakommende planter

Lange overvejede allerede i 1845, om de italienske arter ville  kunne optages i den officielle danske flora, såfremt de vandt udbredelse - og mente ikke, at man i så fald ville kunne 'negte dem Indfødsret'.

Skulle nogle af dem udbredes stærkt nok til at der i Fremtiden kunde være Spørgsmaal om at optage dem i  danske  Plantefortegnelser,  da  skjønnes  det  ikke  at man turde negte dem Indfødsret fordi man tilfældigviis har den Fordel at kjende Maaden, hvorpaa de ere komne  til  os,  naar  man  anfører  som  danske  mange andre Planter, der voxe forvildede omkring Byerne, i Sæden osv., f.Ex.  Klinten,  Kornblomsten  o.fl.,  hvilke upaatvivleligt i sin Tid ere indførte uden at man dog almindeligvis  er  i  Stand  til  at  bestemme  Tiden,  da de  indvandrede,  eller  Stedet,  hvorfra  de  ere  komne. (Lange 1845, 138)

Botanikeren beskriver det altså som et vilkår, at udefrakommende  planter  løbende  naturaliserer  sig  og  glider ind  i  den  danske  flora  -  hvorfor  man  heller  ikke  ville kunne nægte de italienske planter indfødsret, hvis de blev hængende i Danmark. Ræsonnementet er naturligvis rent botanisk, men i Langes humoristisk klingende antropomorfisering  af  planterne  kunne  der  måske  også  ligge  et hib til datidens samfundsdebat, hvor man i stigende grad satte skel mellem dansk og udenlandsk.

Thorvaldsen er selv en interessant case , når stikordene er indfødsret og migration. Han omplantede sig til Rom som 27-årig, og skønt han ifølge Kunstakademiets reglement var strengt forpligtet på at vende hjem til Danmark og tjene kongen og fædrelandet, da hans stipendium udløb i  1802, forblev han, også selv om han risikerede at miste sin  indfødsret ved den manøvre (Bencard 2009). I Rom blev han en central figur i et kosmopolitisk kunstnermiljø, som forfatteren Carsten Hauch (1790-1872) har beskrevet på den måde, at 'naar blot man sympathiserede i kunstnerisk Retning, saa spurgte man lidet om, i hvilket Land nogen var født' (Hauch 1871, 218). Thorvaldsen bekendte sig da også både kunstnerisk og politisk til internationale strømninger: I sin kunst omfavnede han antikkens æstetik og motivverden, og 'i Politik var han saa radikal, som man kunne være', som den tyske maler Wilhelm Schadow (1788-1862)  skriver  (Brandes  1920,  21).  Billedhuggeren sympatiserede  med  Den  Franske  Revolutions  universalistiske  idealer,  og  på  stamcaféen  Caffè  Greco  bifaldt han  revolutionære  dundertaler  'à  la  [Arnold]  Ruge  og [Ludwig] Feuerbach' (Brandes 1920, 21).

Derfor  er  det  også  interessant,  hvordan  man  gik  til Thorvaldsen, da den nationale oprustning i Danmark tog til.  Qua  sin  klare  internationale  orientering  stod  billedhuggeren jo et helt andet sted end nationalromantikkens store  indpisker,  kunsthistorikeren  N.L.  Høyen  (17981870), der ønskede, at de unge kunstnere skulle tone rent dannebrog og 'forberede sig' på 'Danmarks Øer og Sletter' (Høyen 1844, 12). Ikke desto mindre delte mange det ønske,  herunder  Høyen  selv,  at  Thorvaldsen,  som  den ekvilibristiske kunstner og internationale stjerne han var, skulle bidrage netop til det nationale projekt. Nogle forsøgte at vinde ham for sagen - som Adam Oehlenschläger (1779-1850), der opfordrede ham til at tænke 'paa Nordens gamle Gudeskare, paa de første herlige Forestillinger af et Folk, fra hvem du stammer!' og gå over til at afbilde de nordiske guder, uden at det dog fik ham til at rokke sig (Oehlenschläger 1819; Kofoed 2014). Andre var så forhippede på så at sige at repatriere Thorvaldsen, at de fremmanede en slags urnordisk kunstnerpersona. Fabrikationen af den slægtstavle, hvor hans afstamning fra tre nordiske sagnkonger som nævnt påvises, og historien om, at han skulle være født på et skib mellem Reykjavik og København, er to eksempler på, at man greb til mytemageri for at  forankre  Thorvaldsen  så  urokkeligt  som  muligt  i  en dansk/nordisk ramme. Den tid var langt væk, hvor hans forbliven i Rom nær havde kostet ham hans danske indfødsret. Som bekendt endte billedhuggeren med at testamentere sit livsværk til København, og på utallige opfordringer vendte han tilbage til Danmark i 1838, hvor han blev modtaget som en nationalhelt. Få år senere, i 184142, rejste han dog retur - og han skulle have været i Rom igen, i året hvor han døde.

## Symbolsk og håndgribelig flora

Alt imens den italienske blomstereng omkransede Thorvaldsens Museum i somrene 1845 til 1848, var flere kunstnere i gang med at male en symbolsk flora i museets indre gård. Her skulle billedhuggeren, der døde i København  i  1844,  gravlægges.  Udsmykningsprogrammet  for gården  fremmaner  en  slags  gravhave  med  en  espalier af  symbolske  træer:  laurbær,  egetræer  og  palmer.  Til gengæld finder man ingen citrontræer eller cypresser på murene - endsige nogen af de tårnhøje, krogede pinjer, der definerer himlen over Rom.

Midt  i  gården  markerer  et  forhøjet,  rektangulært rosenbed  Thorvaldsens  grav.  Under  det  er  gravkammerets himmelblå vægge dekoreret med hvide liljer og røde roser, så da billedhuggerens kiste blev firet derned i 1848, fire år efter hans død, kom han til at ligge midt i en slags elysisk  blomsterbed,  hvor  plantesymbolikken  fortæller om renhed og kærlighed. Det hele er såre smukt. Men det er også tankevækkende, at museet på det tidspunkt i flere år  havde  været  omringet  af  en  levende,  vildtvoksende markflora fra Italien. Over for den i ét og alt tilrettede og tilrettelagte fremstilling af arven fra Thorvaldsen i Danmark var og er den italienske blomstereng en befriende uforudsigelig  og  håndgribelig  hilsen  fra  Thorvaldsens andet hjemland. Den videre opklaring af fænomenet fortsætter. Og ikke et ord om bjørnekloen.

## NOTER

- 1 Botanisk Have videregav frø til godserne Knuthenborg og Gavnø, og det var fra disse godsers haver, at bjørnekloen spredte sig ud i landet og skiftede status fra prydplante til uønsket ukrudt. Se Vestergård 2007, 410.
- 2 Skrønen om Thorvaldsens fødsel på et skib, der kan læses bl.a. hos billedhuggeren Pierre-Jean David d'Angers (1788-1856), har måske sit ophav hos forfatteren Friederike Brun (1765-1835). Se hertil Schmidt 1818. Den forestilling, at han nedstammer fra tre nordiske sagnkonger (islandske Mir-Kiartan, svenske Ingvald og danske Harald Hildetand), skyldes en slægtstavle konstrueret af filologen Finnur Magnússon (1781-1847).
- 3 Mabeys fremstilling synes taget næsten ordret fra Geoffrey Grigson, der ikke refererer nogen kilder. Grigson 1952, 36.
- 4 Høet er efter alt at dømme fundet under en konservatorinspektion. Findeåret 1999 kunne passe sammen med, at afstøbningen af Den belvederiske torso skulle med på udstillingen Rundt om en torso på Glyptoteket i 2001.
- 5 Når årene 1833 til 1845 nævnes, er det, fordi indholdet af de syv skibstransporter i dette tidsrum (1833, 1835, 1838, 1839, 1842, 1844 og 1845) var tiltænkt det planlagte Thorvaldsens Museum. Tidligere havde Thorvaldsen afskibet værker til København i 1798, 1800-02, 1825 og 1828, men da til andre formål. De fem første skibstransporter er minutiøst undersøgt af Ernst Jonas Bencard og Nanna Kronberg Frederiksen, hvis artikler om emnet kan læses på arkivet. thorvaldsensmuseum.dk.
- 6 Det kan dog tænkes, at også kasser fra tidligere transporter blev pakket ud ved museet op til dets åbning i 1848, og at høet i dem altså også bidrog til engen. Nogle af de værker, der blev sejlet til København fra og med 1833, stod nemlig opmagasineret eller udstillet andre steder, til de kunne flyttes ind på museet. Se hertil Frederiksen 2014.
- 7 P.t. rummer den botaniske litteratur tilsyneladende ikke en specifik stillingtagen til, om arter i den nuværende danske flora kunne stamme direkte fra den italienske blomstereng. Men Olof Ryding, der som nævnt har foretaget de allerseneste botaniske undersøgelser af materialet, udgiver snarligt sine resultater i tidsskriftet Urt .

## Litteratur

Bauditz, Sophus. 1901. Absalons brønd . København: Gyldendalske Boghandels Forlag.

Bennes, Crystal. 2018. 'Thorvaldsen's Weeds.' Migrant 5: 112-121.

Bencard, Ernst Jonas. 2009. 'Thorvaldsens forbliven i Rom omkring 1803-1804.' arkivet.thorvaldsensmuseum.dk.

Brandes, Georg. 1920. 'Thorvaldsen og nogle Kvinder.' Tilskueren 37: 20-37.

- David d'Angers, Pierre-Jean. 1856. Lettre sur Thorwaldsen . Alençon: Poulet-Malassis et De Broise.
- Frederiksen, Nanna Kronberg. 2014. 'Thorvaldsens bolig, værksted og museum på Kunstakademiet.' arkivet.thorvaldsensmuseum.dk.
- Grigson, Geoffrey. 1952. Gardenage or the Plants of Ninhursaga . London: Routledge &amp; Kegan Paul.
- Hartvig, Per. 2015. Atlas Flora Danica , 1-3. København: Gyldendal.
- Hauch, Carsten. 1871. Minder fra min første Udenlandsreise . København: C.A. Reitzels Forlag.
- Høyen, N.L. 1844. 'Om Betingelserne for en skandinavisk Nationalkonst's Udvikling.' København: C.A. Reitzel.
- Jensen, Knud, og Jens Lind. 1922-23. 'Det danske Markukrudts Historie.' Det Kongelige Danske Videnskabernes Selskabs Skrifter 8: 1-496.
- Kofoed, Kira. 2014. 'Nordisk mytologi i Thorvaldsens kunst - et så godt som udeladt motiv.' arkivet.thorvaldsensmuseum.dk.
- Lange, Johan. 1845. 'En uventet Tilvæxt til den danske Flora.' Dansk Ugeskrift 190: 137-138.
- Lange, Johan. 1856-1859. Haandbog i Den Danske Flora . København: C.A.Reitzels Forlag.
- Lange, Johan. 1854. 'Nogle Exempler paa Planters Acclimatisation.' Videnskabelige Meddelelser fra den naturhistoriske Forening i Kjöbenhavn 6: 37-48.
- Lange, Johan. 1895-1896. 'Oversigt over de i nyere Tid til Danmark indvandrede Planter.' Botanisk Tidsskrift 20: 240-287.
- Mabey, Richard. 2010. Weeds: The Story of Outlaw Plants . London: Profile Books.
- Magnússon, Finnur. 1829. 'Brudstykker af Thorvaldsens Stamtavle.' Arkivet, Thorvaldsens Museum, Thieles Excerpter 1829, 1.
- Mortensen, Hans. 1872. 'Nordostsjællands Flora.' Botanisk Tidsskrift 5: 8-168.
- Oehlenschläger, Adam. 1819. Tale i Anledning af Thorvaldsens Hiemkomst til Fædrelandet . København: Forfatterens Forlag.
- Schmidt, Frederik. 1818. Dagbogsnotat fra 10.10.1818. Arkivet, Thorvaldsens Museum, ea9323.
- Vestergård, Peter. 2007. Naturen i Danmark . København: Gyldendal.

## Tak til

Crystal Bennes, Ernst Jonas Bencard, Nanna Kronberg Frederiksen, Charlotte Hauch, Kristine Bøggild Johannsen, Kira Kofoed, Stig Miss og Olof Ryding.