Jens Bruun Kofoed: Før Darwin. Et forord til debatten om skabelse og evolution (Kolon, 2018)
Forfattere: Peter Søes
Tidsskrift: dttk (11-06-2019)

## Anmeldt af Peter Søes

Kristne, der er fælles om at have tillid til Bibelens  troværdighed,  er  tit  uenige  om forholdet mellem skabelsestro og evolutionsteori. Diskussionen er ofte uforsonlig og præget af, at modstanderne gensidigt frakender hinanden både intellektuel og trosmæssig integritet og hæderlighed. Jens  Bruun  Kofoed  (JBK),  professor  ved Dansk Bibel-Institut, har skrevet Før Darwin for at give en slags overblik over mulige  bibeltro  positioner  i  denne  debat  og især  for  at  give  en  platform  til  drøftelse af spørgsmål om skabelse og naturvidenskab. Det sidste vel at mærke uden at det kommer til at handle om, hvorvidt den ene part reelt opgiver skabertroen eller i hvert fald kompromitterer al bibeltroskab. Det anliggende  tilslutter  jeg  mig  helhjertet, og derfor er jeg glad og taknemmelig for bogen. Jeg håber, den får stor udbredelse.

Hovedsynspunktet er, at det forpester debatklimaet,  når  kristne  ikke  skelner mellem Bibelens ufejlbarlige tekst og deres  egne  fejlbarlige  tolkninger.  Og  altså

## FØR DARWIN. ET FORORD TIL DEBATTEN OM SKABELSE OG EVOLUTION JENS BRUUN KOFOED KOLON, 2018 215 SIDER

tilkender  tolkningerne  en  autoritet,  som kun teksten har.  Det  fører  til  den  skingre  debat  mellem  ung-jord-kreationister, gammel-jord-kreationister og fortalere for evolutionær skabelse. Det er især disse tre  hovedpositioner  og  deres  (primært amerikanske)  talsmænd  og  organisationer, der er horisonten. Og den er virkelig skinger, debatten, og præget af drakonisk retorik, motivgranskning og skyden-stråmænd-ned. Skulle nogen være i tvivl om dét, leverer JBK i bogens andet kapitel så mange eksempler, at det (uden tvivl tilsigtet) virker trættende og forstemmende.

De følgende kapitler drøfter 'rammen for diskussionen', herunder forholdet mellem  den  almindelige  og  den  særlige åbenbaring.  Her  og  i  øvrigt  forstår  JBK dette som forholdet mellem 'Guds to bøger', altså Bibelen og 'naturens bog'. Han argumenterer  for  en  'blød  konkordisme' (57-58), det vil sige, at der vitterlig er områder, hvor Bibelen siger noget om nogle af  de  spørgsmål,  som  naturvidenskaben også forholder sig til (87). JBK taler om, at der er et vist 'overlap', omend altså ikke så stort et overlap som for eksempel ungjordkreationistiske 'hårde konkordister'  vil hævde. På disse områder mener JBK, det er i overensstemmelse med Bibelens eget syn  på  forholdet  mellem  almindelig  og særlig  åbenbaring,  at  der  ikke  kan  være nogen modsigelse mellem de to.

Denne form for 'blød konkordisme' har min sympati, selvom jeg er lidt tøvende i forhold til at tale om det som to forskellige 'kilder til viden' med et 'overlap'. Hos JBK udfoldes det i tilknytning til Chicago Statement on Biblical Inerrancy (CSBI) og Chicago Statement on Biblical Hermeneutics (CSBH) fra henholdsvis 1978 og 1982, og hans anliggende er tydeligvis at argumentere for, at såvel de forskellige former for  kreationisme  som  visse  former  for evolutionary creation ligger indenfor rammen af det bibelsyn, CSBI/H angiver. Det spiller en stor rolle i bogen, og derfor undrer det mig faktisk, at han ikke kommenterer CSBH 19, som opregner evolutionism blandt  de  forståelser,  der  er  uforenelige med Bibelen (eller Chicago Statement on Biblical Application fra 1986, som kritiserer mainstream protestantisme for at have relativiseret bibelsk lære ud fra bl.a. evolutionær tænkning). Hvorom alting er, så er pointen i hvert fald, at hvis der over tid opstår naturvidenskabelig konsensus om noget, så kan denne konsensus fordre en nytolkning af Bibelen, fordi Bibelen ikke kan  være  i  konflikt  med  virkeligheden (93). I tilknytning til bogen Controversy of the Ages af  Th.  J.  Cabal  og  P.  J.  Rasor  II, som tager udgangspunkt i konflikten om Galilei og de heliocentriske verdensbille- de, udvikler JBK, hvordan den proces må forløbe. Og finder denne strategi bekræftet, både i to breve af Galilei selv (91) og i CSBH (93).

Også  selve  denne  strategi  har  min sympati,  selvom  jeg  ikke  er  overbevist om,  at  konflikten  om  Galilei  er  noget særlig godt billede på vore dages diskussioner blandt kristne om tro og viden, og selvom jeg har nogle forbehold mod hans fremstilling  af  reformatorernes  (særligt Luthers) reaktion på Kopernikus (82-87). Strategien indebærer, at bibeltolkning og naturvidenskabelig teori eventuelt (NB!) kan bringes i overensstemmelse med hinanden ('gifte sig', 92) efter en periode med 'kurtisering' i en samtale præget af saglig, respektfuld og sober retorik (96). Og hvis jeg forstår JBK ret, så er hans anliggende med bogen at facilitere sådan en samtale vedrørende  skabelse  og  evolutionsteori, uden dermed at foregribe samtalens konklusion (94).

Til den ende introducerer han grebet 'triagering'  som  en  måde  at  skelne  mellem, hvor vigtigt et bibeltolkningsspørgsmål er for troen ved at indplacere det på niveau 1, 2 eller 3. Jeg må indrømme, at jeg  finder  det  lidt  kunstigt:  Hvis  pointen bare er, at der forskel på, hvor afgørende forskellige spørgsmål er (og at man ikke skal behandle et underordnet spørgsmål, som om det var supervigtigt), er jeg selvfølgelig  enig.  Hvis  det  derimod  skulle være en metodisk vej til at klassificere et givent  udsagn,  uafhængigt af  hvordan og i hvilken konkret kontekst - det hævdes, så tror jeg ikke, man kan finde sådan en metode.

Som det står, bliver triagering i praksis til en slags måde at understrege, at der er et felt af mulige tolkninger af de relevante bibeltekster  i  forhold  til  de  'oprindelsesspørgsmål',  som  bogens  sidste  store  kapitel  behandler,  altså  spørgsmålene  om universets, livets, arternes og menneskets oprindelse. Og at uenighed om disse forskellige  tolkninger  ikke  (nødvendigvis) indebærer  uenighed  om  det  grundlæggende i den kristne tro.

Dette kapitel er efter min mening bogens mest spændende, og jeg havde gerne nøjedes med en lidt mere summarisk gennemgang  af  de  kreationistiske  organisationer og deres retorik, hvis jeg kunne have fået 40 sider mere her. Kort sagt mener JBK, at de forskellige bibeltolkninger giver  mulighed  for  et  bredt  spektrum  af syn  på  universets  oprindelse  og  jordens alder, for både kreationistiske forståelser og det, han kalder 'styret evolution', og for en række forskellige forståelser af menneskets  oprindelse  (selvom  han  er  skeptisk ift.  rent  repræsentative forståelser af det første  menneskepar,  dvs.  til  forståelser, som ikke på nogen måde kan regne Adam og Eva for historiske).

Jeg er grundlæggende enig i det meste af  det,  der  står  i  dette  kapitel,  og  vil  her bare kommentere på afsnittet om skaberværkets oprindelige harmoni og 'godhed'. Jeg  tror  selv,  at  livet  er  gammelt,  og  at der har været død ligeså længe, som der har været seksuel formering. Og altså at der har været fødekæder længe før syndefaldet. Jeg deler således ikke Grundtvigs vision  om  en  verden,  'hvor  blomsten  ej visner, hvor fuglen ej dør' - hverken i det Paradis,  jeg  tror,  der  var,  eller  i  dét,  jeg tror, der kommer. Mit billede af livets historie på kloden (de geologiske perioder, deres dateringer, hvilke arter der befolkede dem osv.) er ikke anderledes end det, man lærer i skolen. Men jeg tror ikke på, at livets 'motor' er kampen for overlevelse på  andres  bekostning,  hverken  arternes, fænotypernes  eller  de  selviske  geners. Tværtimod tror  jeg,  det  er  Guds  godhed og kreative skaberglæde. Jeg læser Genesis 2 som beretningen om den paradisiske økologiske balance, som Gud gennem livets lange historie etablerede og til sidst stillede mennesket i spidsen for. Svarende hertil  tror  jeg  hverken,  at  den  'tomhed', som  skaberværket  ifølge  Paulus  er  underlagt og lider under på grund af menneskets synd (Rom 8,20), er dyrenes død (som  Ken  Ham,  161)  eller  menneskelig død (som Meredith Kline, 163). Derimod tror  jeg,  det  (blandt  andet)  er  den  overskridelse  af  alle  økologiske  balancer  og den nedbrydelse af livsvilkårene for klodens biodiversitet, som kendetegner hele den antropocæne epoke, og som accelererer  uhyggeligt i  vor  tids  globale  økologiske krise.

Denne  måde  at  tænke  på  er  vel  en slags  'blød  konkordisme'.  Den  indebærer jo,  at  skabelsesteologien både forholder sig til den bibelske tekst og til  spørgsmål om kosmologi, geologi,  biologi  osv.  Og  i princippet er jeg med på, at det kan kombineres med det, JBK kalder for 'evolutionær skabelse' eller 'styret evolution'. Men så vidt jeg kan se, er det ikke det samme som,  at  det  kan  kombineres  med  Darwins  teori  om  naturlig  udvælgelse.  Som jeg  forstår  det,  er  darwinismens  styrke, at  den  giver  et  bud  på  en  forklaring  på

den  biologiske  kompleksitet uden  Gud . Forklaringen er nok så mekanisk: liv er i bund og grund reproducerbarhed, og den biologiske  proces  indebærer  en  variationsbredde  og  et  selektivt  pres,  der  gør, at kun de bedst tilpassede overlever. Hvis man prøver at indføre Gud i dén ligning, kan jeg ikke se det anderledes end, at man dermed  opløser  den  naturlige  udvælgelse som forklaring. Og så er den form for 'styret  evolution',  man  kommer  ud  med, noget der i virkeligheden ikke har ret meget med Darwin at gøre. Hvis jeg har ret i  det,  er  spørgsmålet  om  darwinisme  og skabertro langt mere grundlæggende end 1600-tallets (internt-kirkelige) diskussioner om det heliocentriske verdensbillede.

Dette kunne jeg godt have ønsket mig, at JBK var gået mere ind i. Et par steder (vedr.  menneskets  oprindelse,  170f.189) ser  det  ud  til,  at  han  tænker  sig,  at  man kan anskue den konkrete, biologiske pro- ces som noget, der både har 'naturlige' og 'overnaturlige' årsagsforklaringer. Men det er ikke klart for mig, om han tænker sig, at den form for 'evolutionær skabelse' han mener, kan rummes inden for en bibeltro forståelse af teksterne, mere overordnet skal forstås ud fra sådan en 'supplerings-model'. Det tror jeg ikke selv, og derfor er det ('styret evolution' eller ej) til syvende og sidst et alternativ for mig: den formative hemmelighed i livets lange historie er en enten darwinistisk 'survival of the fittest' eller den evige person i treenigheden, ved hvem alt er skabt (fx Kol 1,16).

Dermed har jeg antydet et af de felter, hvor jeg tror, kristne har brug for at tale sammen  om  skabelsestro  og  evolutionsteori. Jeg tror, den samtale vil glæde JBK, og hvis hans gode bog finder ligeså mange læsere,  som  jeg  håber,  kan  det  være,  vi fremover  bliver  flere  og  bedre  samtalepartnere.