Den personlige faktor: Højre- og venstreorienterede vælgere foretrækker forskellige kandidatpersonligheder
Forfattere: Lasse Laustsen
Tidsskrift: politik (2014-09-11)

## Den personlige faktor

## Højre- og venstreorienterede vælgere foretrækker forskellige kandidatpersonligheder

## Lasse Laustsen

Ph.d.-studerende, Institut for Statskundskab, Aarhus Universitet.

I den danske valglitteratur er betydningen af kandidaters personligheder ofte blevet nedtonet. Jeg argumenterer i denne artikel for, at denne konklusion måske bygger på, at man hidtil ikke har undersøgt,  om  forskellige  kandidatpersonligheder foretrækkes på de to politiske fl  øje. På baggrund af  et  surveyeksperiment  gennemført  i  Danmark viser jeg, at højre- og venstreorienterede individer foretrækker  henholdsvis  dominante  og  imødekommende kandidatpersonligheder.

## Introduktion

I  den  brede  off  entlighed  tillægges  politikeres  personligheder  ofte  væsentlig  betydning  for  udfaldet  af  såvel folketings-  som  kommunalvalg.  Et  eksempel  herpå  er opmærksomheden  mod  centrale  politikeres  personlige og  private  forhold,  som  ikke  mindst  er  blevet  eksemplifi  ceret  ved  Helle  Th orning-Schmidts  skatteforhold, Mette Frederiksens valg af skole for sine børn samt Lars Løkke Rasmussens rejse- og tøjudgifter. Foruden et skær af skandale og hykleri har eksemplerne også det til fælles,  at  de  tegner  et  billede  af  de  implicerede  politikeres grundværdier og mere personlige forhold. Historier om politikernes  personlige  og  private  forhold  kan  således hjælpe vælgerne til at få et indblik i, hvordan toppolitikeres mere fundamentale personlighedsdispositioner ser ud. I forlængelse heraf synes det relevant at undersøge betydningen af politikeres personlighed ved at spørge om, og i givet fald hvordan, vælgernes vurderinger af politikeres personlighed påvirker deres stemmeadfærd. Det er disse spørgsmål, som jeg her vil forsøge at besvare ved hjælp af et  surveyeksperiment. Eksisterende forskning har hidtil undersøgt  betydningen  af  politikeres  personlighed  ved hjælp  af  valgundersøgelser,  som  inkluderer  respondenternes opfattelse af fremtrædende kandidater. I en dansk sammenhæng viser disse undersøgelser, at betydningen af kandidaters personlighed er tvivlsom og formentlig minimal (Andersen &amp; Borre 2003, Andersen &amp; Borre 2007, Hansen &amp; Andersen 2013). Dog stemmer ca. halvdelen af de danske vælgere personligt, når de står bag gardinet i stemmeboksen på valgdagen (Danmarks Statistik 2012, 53). Den internationale valglitteratur er da også lidt mere optimistisk med hensyn til eff  ekterne af kandidatpersonlighed, om end resultaterne her dog også peger lidt i forskellige retninger (Hayes 2009, Funk 1999, Clark 2004, Jenssen &amp; Aalberg 2006, King 2002).

I denne artikel vil jeg argumentere for, at de forskelligartede og uklare resultater i den eksisterende litteratur kan have såvel en teoretisk som en metodisk årsag. Teoretisk overser den eksisterende litteratur, at vælgerne på højre- og venstrefl  øjen er væsentligt forskellige, og at de derfor kan forventes at foretrække forskellige kandidatpersonligheder. Metodisk har det med de hidtil benyttede survey designs ikke været muligt at undersøge betydningen af kandidatpersonlighed uafhængigt af kandidatens partifarve, politiske holdninger osv.

Jeg fi  nder støtte til forventningen om, at vælgere på højre- og venstrefl  øjen foretrækker forskellige kandidatpersonligheder,  i  et  surveyeksperiment  udført  blandt danske  studerende.  Mere  præcist  vurderes  en  fi  ktiv mandlig  politiker  mere  positivt  på  højre-  end  på  venstrefl  øjen, når han er beskrevet som en dominant person. Omvendt vurderes han mere positivt blandt eksperimentets  venstre-  end  højreorienterede  deltagere,  når  han  er beskrevet som en imødekommende person. Dette resultat diskuteres afslutningsvist i forhold til den generelle betydning  af  kandidaters  personlighed  for  valgresultater. Især giver resultatet anledning til at overveje betydningen af  kandidatpersonlighed  for  konkurrencen  internt  mellem partier  i  samme  blok  og  for  konkurrencen  mellem kandidater opstillet for samme parti. Intrablok- og intra- parti-konkurrence er helt centrale karakteristiska for et fl  erpartisystem som det danske, hvor alle partier opstiller en hel række kandidater. Imidlertid har den eksisterende valgforskning  typisk  overset  netop  denne  betydning  af kandidatpersonlighed.

## Hvad betyder kandidaters personlighed?

Skal man tro den klassiske danske valgforskning, så er det ikke blandt faktorer knyttet til de politiske ledere, at man fi  nder hovedforklaringen på udfaldet af folketingsvalg. Således skriver Andersen og Borre i forbindelse med 2001-valget,  at 'Også  i  Danmark  betyder  sympatien  for partiet langt mere end sympatien for dets leder' (Andersen &amp; Borre 2003, 363-364). Denne konklusion blødes der en smule op for ved det følgende valg i 2005, idet konklusionen da lyder: ' Ledere gør altså en forskel. De gør det bare ikke alene, og det kan være svært helt præcist at sige hvilken' (Andersen &amp; Borre 2007, 305). Endelig konkluderes for det seneste folketingsvalg i 2011, at selvom eff  ekterne af sympati  for  partilederne  nok  er  små,  så  er  de  trods  alt signifi  kante, til trods for at de 'er testet under de sværest tænkelige betingelser' (Hansen &amp; Andersen 2013, 204).

Også i den internationale valglitteratur peger resultaterne i forskellige retninger. Således tilskriver Donald E. Stokes kandidater en relativt vigtig rolle, idet han skriver, at 'Th e  fl  uctuations  of  electoral  attitudes  over  these  elections have to a remarkable degree focused on the candidates themselves' (Stokes 1966, 27). Efterfølgende har en række studier  vist,  at  partiledere  spiller  en  væsentlig  rolle  for valgresultatet, og at især vælgernes opfattelse af ledende kandidaters  kompetence,  integritet  og  troværdighed  er vigtige faktorer (se f.eks. Clarke et al. 2004, Funk 1997, Kinder et al. 1980, Hayes 2009, Stevens &amp; Karp 2012). Andre studier viser dog, at der måske nok er en betydning af  politiske  lederes  personlighed,  men  at  den  enten  er relativt begrænset - eksempelvis som følge af institutionelle faktorer såsom valgsystem og styreform (parlamentarisme  vs.  præsidentialisme)  -  eller  at  den  ligefrem  er tvivlsom (Jenssen &amp; Aalberg 2006, King 2002).

Jeg vil i denne artikel argumentere for, at den uklare betydning af kandidaters personlighed i hidtidige resultater kan have en teoretisk såvel som en metodisk årsag. Teoretisk er betydningen af kandidatpersonlighed oftest - f.eks. i de danske valgundersøgelser - undersøgt ved at bede respondenter indikere deres sympati for eksempelvis  Helle  Th orning-Schmidt og Lars Løkke Rasmussen samt vurdere politikerne på personlighedstræk som kompetence, intelligens og troværdighed (se f.eks. Andersen &amp; Borre 2007, Hansen &amp; Andersen 2013, Hayes 2009, Funk 1997). Imidlertid giver disse træk ikke mulighed for at undersøge, om forskellige vælgere foretrækker forskellige  kandidatpersonligheder, fordi vælgerne generelt set  må  forventes  at  foretrække  kompetente,  intelligente og  troværdige  kandidater  (se  f.eks.  Kinder  et  al.  1980, Funk 1997). I denne artikel  trækker  jeg  på  to  grupper af  forskningsresultater,  som  hver  især  viser,  at  vælgerne har  forskellige  forventninger  til  kandidaters  personlighed afhængigt af kandidaternes partifarve (Hayes 2005, Goren  2002,  2007),  og  at  venstre-  og  højreorienterede individer har fundamentalt forskellige opfattelser af den sociale verden (Hibbing et al. 2013, Caprara et al. 2003, Duckitt &amp; Sibley 2010, Carney et al. 2008). Ud fra dette kan det forventes, at venstre- og højreorienterede vælgere også  vil  foretrække  forskellige  kandidatpersonligheder. Konkret forventer jeg, at en dominant og kompromisløs personlighed foretrækkes mere blandt højre- end blandt venstreorienterede  individer,  og  at  en  venlig  og  imødekommende personlighed  omvendt  foretrækkes  mere  på venstre- end på højrefl  øjen.

Metodisk  set  giver klassiske  survey-undersøgelser baseret på observationelle tværsnitsdata simpelthen ikke mulighed  for  at  isolere  en  direkte  kausaleff  ekt  af  kandidaters personlighed på hverken kandidaters elektorale succes eller på, hvor godt vælgerne vurderer kandidaterne. Dette skyldes, at respondenterne i disse undersøgelser foruden indtryk af kandidaternes personlighed også kender disses  holdninger  og  ikke  mindst  partifarve.  Personlighedsvurderingerne kan dermed ikke rimeligt antages at være uafhængige af disse andre faktorer, hvorfor Venstrevælgere formentlig vil tendere til at vurdere Lars Løkke Rasmussen  mere  positivt  end  Helle  Th orning-Schmidt på  samtlige  personlighedsdimensioner  og  vice  versa  for socialdemokratiske vælgere. Med andre ord er kausalrelationen i observationalle tværsnitsstudier mellem overordnet sympati med en kandidat og dennes mere specifi  kke personlighedstræk  såsom  kompetence,  imødekommenhed og dominans langt fra entydig. Jeg søger at komme dette endogenitetsproblem til livs ved at benytte et eksperimentelt design, hvori deltagerne tilfældigt tildeles én af to beskrivelser af en fi  ktiv politiker, som kun varierer med hensyn til den beskrevne personlighed.

Herunder fremføres først, hvorfor der er gode teoretiske  grunde til  at  forvente,  at  vælgerne  på  henholdsvis venstre- og højrefl  øjen vil have forskellige præferencer for kandidatpersonligheder.  Derefter  behandler  metodeafsnittet,  hvordan  eksperimentet  løser  problemet  med  at isolere en elektoral eff  ekt af kandidatpersonlighed.

## Fundamentale forskelle mellem højre og venstre

Den eksisterende valglitteratur viser som nævnt, at vælgerne generelt præmierer de kandidater, der opfattes som mest  kompetente  og  troværdige.  Imidlertid  er  der  også to forskellige grupper af resultater, der skitserer en mere nuanceret betydning af kandidaters personlighed, og som giver anledning til at forvente, at venstre- og højreorienterede kandidater vil foretrække forskellige kandidatpersonligheder.

For det første viser Hayes (2005), hvordan partiernes issue ejerskaber kan have spill-over-eff  ekter og skabe 'trait ownerships', som konkret giver sig udtryk i en forventning om, at republikanske kandidater er stærkere ledere og mere moralske end demokraternes kandidater, der omvendt forventes at være mere medfølende og empatiske. Goren  (2007)  bygger  videre  på  dette  fund  og  viser,  at vælgere, der sympatiserer med enten demokraterne eller republikanerne, er tilbøjelige til at straff  e modstanderpartiets præsidentkandidat med særligt negative vurderinger på  de  personlighedstræk,  som  deres  egen  kandidat  har ejerskab af. Med andre ord tenderer demokrater til at vurdere republikanske præsidentkandidater særligt negativt på medfølelse og empati - og vice versa for republikanske vælgeres vurderinger af demokratiske kandidater på lederskab og moral.

Hvor  Hayes  og  Goren  fokuserer  på  forventninger til  kandidaterne,  tager  andre  forskere  udgangspunkt  i vælgernes prædispositioner og viser, at venstre- og højreorienterede individer på en lang række måder er fundamentalt forskellige. En efterhånden omfattende litteratur viser, at individer på de to fl  øje kan beskrives med vidt forskellige personlighedsprofi  ler ud fra den såkaldte Big Five-personlighedsmodel: Venstreorienterede tenderer til at  være  åbne  over  for  nye  indtryk  (Openness)  samt  at være venlige og imødekommende (Agreeableness), mens højreorienterede  omvendt  er  karakteriseret  ved  at  være samvittighedsfulde, pligtopfyldende (Conscientiousness) og i et vist omfang mere extroverte (for oversigtsartikler se f.eks. Carney et al. 2008, Mondak &amp; Hibbing 2012, Caprara  &amp;  Vecchione  2013).  I  forlængelse  heraf  fi  nder Caprara  og  kolleger,  at  politikere  og  vælgere  inden  for en given fl  øj tenderer til at have ens og kongruente personlighedsprofi  ler (Caprara et al. 2003, Caprara &amp; Vecchione 2013). Forskning har desuden vist, hvordan basale forskelle mellem venstre- og højreorienterede individer er delvist forankrede i genetik og manifesterer sig i forskellig smag i forhold til mad, musik, boligindretning, nonverbale  kommunikationsmønstre  og  reaktion  i  forhold  til angstprovokerende stimuli (Alford et al. 2005, Hatemi et al. 2013, Carney et al. 2008, Oxley et al. 2008, Hibbing et  al.  2013).  På  denne  baggrund  konkluderer  Hibbing og  kolleger,  at  venstre-  ('liberals')  og  højreorienterede ('conservatives') 'experience  and  process  diff  erent  worlds' (Hibbing et al. 2013, 114). Endelig uddybes og nuanceres dette i en række socialpsykologiske studier, som viser, at venstre- mere end højreorienterede individer tenderer til at opfatte den sociale verden som et sikkert, rart og behageligt sted præget af samarbejde og altruisme. Omvendt ser  højreorienterede  i  større  stil  den  sociale  verden  som konkurrencepræget og fokuserer på trusler i form af andre grupper samt normbrydere (Duckitt &amp; Sibley 2010, Jost et al. 2009).

Lederskab  både  i  og  uden  for  den  politiske  verden kan grundlæggende defi  neres som evnen til at koordinere aktiviteter med det formål at nå et fælles mål (Spisak et al.  2012).  Sammen  med  de  nævnte  fundamentale  forskelle i opfattelsen af den sociale verden mellem højre- og venstreorienterede individer, er det oplagt at forvente, at der også foretrækkes forskellige kandidatpersonligheder på de to fl  øje. Højreorienterede vælgere bør stemme på de kandidater, som de tror, er bedst til at sikre gruppen mod eksterne  trusler  samt  overholdelsen  af  normer  internt  i gruppen, mens venstreorienterede bør vælge kandidater, som kan facilitere og skabe samarbejdet internt i gruppen. En  række  eksperimentelle  studier  viser  netop,  at  lederpræferencer  afhænger  af,  hvilket  problem  man  opfatter som vigtigst. Således foretrækker deltagerne i disse eksperimenter maskuline og dominant udseende ledere, når de får at vide, at deres gruppe er i konfl  ikt eller ligefrem i krig med en anden gruppe. Tilsvarende vælger deltagerne feminine, mindre dominante og mere venligt udseende ledere, når der er fred, og de i stedet skal løse problemer internt i deres egen gruppe i form af eksempelvis et samarbejdsproblem mellem gruppens medlemmer (Little et al. 2007, Spisak et al. 2012, Laustsen &amp; Petersen 2013). Imidlertid er der i en politisk sammenhæng sjældent et klart defi  neret problem, som alle vælgere prioriterer som det vigtigste. Derfor bør vi forvente, at individer på en dagligdags basis i fraværet af klart defi  nerede problemer vil basere deres lederpræferencer på deres fundamentale opfattelse af den sociale verden (og de problemer denne opfattelse giver anledning til) udtrykt ved deres ideologiske prædisposition. Helt konkret forventer jeg derfor, at højreorienterede individer, som ser verden som et konkurrencepræget og farligt sted, vil vurdere en dominant og kompromisløs  kandidatpersonlighed  mere  positivt  end venstreorienterede  individer.  Omvendt  forventer  jeg,  at venstreorienterede individer, som ser verden som et sikkert  og  samarbejdende  sted,  vil  vurdere  en  imødekommende  kandidatpersonlighed  mere  positivt  end  højreorinterede individer.

## Forskningsdesign og metode

Ovenstående forventning om at præferencer for kandidaters personlighed varierer med ideologisk prædisposition bliver testet med et surveyeksperiment gennemført blandt danske  studerende.  Det  eksperimentelle  design  er  helt centralt i bestræbelserne på at undersøge betydningen af kandidatpersonlighed, uden at denne kan være påvirket af forudgående holdninger til kandidatens politiske hold- ninger,  partifarve  eller  andre  specifi  kke  karakteristika knyttet til denne. I den seneste danske valgundersøgelse forsøger man, at komme dette problem til livs ved at undersøge sammenhængen mellem respondentens sympati for en given partileder og respondentens stemmeadfærd under  samtidig  kontrol  for  respondentens  sympati  for partilederens  parti  (Hansen  &amp;  Andersen  2013).  Imidlertid  fi  nder  forfatterne  selv,  at  sympati  med  Johanne Schmidt-Nielsen ikke havde nogen signifi  kant eff  ekt på sandsynligheden  for  at  stemme  på  Enhedslisten,  fordi 'partisympati  og  ledersympati  er  så  snævert  forbundet,  at man ved at fj  erne eff  ekten af partisympati gør det umuligt at vise den positive eff  ekt, Johanne Schmidt-Nielsen har for Enhedslisten' (Hansen &amp; Andersen 2013, 204).

For at komme dette problem til livs benytter jeg her et  eksperimentelt  design,  hvor  eksperimentets  deltagere præsenteres for én af to beskrivelser af en fi  ktiv politiker uden partifarve og uden at få oplyst kandidatens politiske holdninger. Eksperimentet giver mig først og fremmest fuldstændig kontrol over den uafhængige variabel, kandidatpersonlighed. Ved kun at variere faktorer knyttet  til  kandidatpersonlighed  kan  jeg  være  sikker  på,  at en eventuel forskel i hvor godt eksperimentets deltagere synes  om  kandidaten,  alene  kan  tilskrives  den  beskrivelse af kandidatens personlighed, som de har læst. Den eksperimentelle logik sikrer også, at jeg kan være sikker på, at det er kandidatens personlighed, som har påvirket deltageren til at synes godt om kandidaten. I virkelighedens politiske verden, kan man ikke umiddelbart afvise den modsatte historie: At en vælger stemmer på en given politisk kandidat (eksempelvis fordi vælgeren traditionelt stemmer  på  kandidatens  parti)  og  bagefter  indoptager positive holdninger til kandidaten for at retfærdiggøre sin valghandling (Lenz 2009, Lenz 2012).

personlighed, kan resultatet derfor næppe tages som udtryk for andet, end at forskellige vælgere faktisk foretrækker  forskellige  kandidatpersonligheder,  når  kandidaten er  relativt  ukendt.  Hvor  meget  dette  betyder  uden  for den eksperimentelle kontekst, samt hvor stor den relative betydning af kandidatpersonlighed er i forhold til eksempelvis partifarve, vil fortsat være uklart. Pointen er derfor, at eventuel støtte til den opstillede forventning ikke vil kunne generaliseres til mere end, at kandidatpersonlighed altså i sig selv kan påvirke, hvor godt vælgerne synes om en kandidat, hvilket dog med de uklare og divergerende resultater i den nuværende litteratur in mente potentielt vil besvare et vigtigt spørgsmål (se Petersen et al. (2007)) for en generel diskussion af fordele og ulemper ved eksperimenter).

## Eksperimentel manipulation af kandidatpersonlighed

Eksperimentet  er  dog  ikke  uden  ulemper,  idet  virkelighedens  kandidater  jo  netop  kendes  i  samspil  med deres partifarve, holdninger og meget andet. Hvis jeg i dette  studie  derfor  fi  nder  en  betydning  af  kandidaters Alle  deltagerne  i  eksperimentet  læste  en  kort  tekst  om en  fi  ktiv  mandlig  politiker,  Christian  Mortensen.  Indledningsvist blev Christian Mortensen beskrevet som en kompetent og hårdtarbejdende politiker for alle eksperimentets deltagere.  Men efter  denne  fælles  præsentation varieredes beskrivelsen, så en tilfældigt udvalgt halvdel af eksperimentets deltagere blev præsenteret for en imødekommende kandidatpersonlighed, mens den anden halvdel præsenteredes for en dominant kandidatpersonlighed. Det er vigtigt at understrege, at det eneste , som blev varieret  mellem de to beskrivelser, er aspekter relateret til kandidatens personlighed. Kandidaten hedder således det samme i begge beskrivelser, og partitilknytning forbliver ligeledes  ukendt  for  alle  respondenter.  For  at  undgå  at kandidatens  navn  skulle  påvirke,  hvordan  eksperimentets  deltagere  lod  sig  påvirke  af  personlighedsbeskrivelsen, blev et helt almindeligt navn, Christian Mortensen, benyttet. Tabel 1 gengiver ordlyden for beskrivelserne af Christian Mortensen i eksperimentet:

Tabel 1: Beskrivelser af den fi  ktive kandidat, Christian Mortensen, i eksperimentet.*

## Fælles introduktion

Christian Mortensen er kendt som et arbejdsomt og resultatorienteret folketingsmedlem. Han har hele vejen gennem sin politiske karriere både taget initiativ til lovgivningsarbejde og fulgt det til dørs gennem seriøsitet i folketingsudvalgene.

## Imødekommende beskrivelse

## Dominant beskrivelse

Blandt sine politiske venner er Christian Mortensen kendt som en indlevende forhandler, der på en fornuftig måde behersker det politiske spil og formår at skabe aftaler og samarbejder. Blandt sine politiske modstandere anses han tilsvarende for at være en person, der aldrig 'tromler' andre ned under hverken forhandlinger eller udvalgsarbejde. I den seneste tid har Christian Mortensen tilmed udviklet sig til en særdeles fremtrædende skikkelse i sin folketingsgruppe, som stort set alle har det godt med at henvende sig til.

Blandt sine politiske venner er Christian Mortensen kendt som en skrap forhandler, der formår at skabe resultater ved nærmest urokkeligt at stå fast på sin folketingsgruppes politik. Blandt sine politiske modstandere anses han tilsvarende for at være en hård negl, der ofte tager styringen i forhandlinger og udvalgsarbejdet. I den seneste tid har Christian Mortensen tilmed udviklet sig til en særdeles fremtrædende skikkelse i sin folketingsgruppe, som de færreste har lyst til at lægge sig ud med.

* Markeringer med fed og kursiv skrift indikerer forskellene mellem de to beskrivelser.

## Eksperimentets gennemførelse

Eksperimentet blev gennemført som et traditionelt surveyeksperiment med 266 studerende ved Aarhus Universitet (132 kvinder). Først besvarede deltagerne en række spørgsmål om sig selv og deres politiske holdninger samt angav deres placering på en politisk ideologisk skala fra 0-10, som i analyserne omkodes til en 0-1-skala, hvor '0' angiver den mest venstreorienterede position og '1' tilsvarende den mest højreorienterede position (gns. = 0,487, std. afv. 0,232). Dernæst blev deltagerne tilfældigt tildelt enten den imødekommende eller den dominante personlighedsbeskrivelse af Christian Mortensen (se evt. tabel 1). Efter at have læst personlighedsbeskrivelsen vurderede deltagerne  kandidatens  personlighed  på  en  række  relevante  dimensioner  -  såsom  bl.a.  imødekommenhed  og dominans - for at undersøge, om de to personlighedsbeskrivelser varierede som forventet. Til slut angav deltagerne på et såkaldt 'følelsestermometer', hvor godt de overordnet synes om den beskrevne kandidat. Deltageren blev konkret bedt om at angive en værdi mellem '0' og '100' på følelsestermometeret. Denne skala omkodes også til  en  0-1  skala,  hvor  '0'  angiver,  at  deltageren  'overhovedet  ikke  bryder  sig  om  kandidaten',  '0,5'  angiver,  at deltageren 'hverken synes godt eller skidt om kandidaten', og endelig angiver '1', at deltageren 'synes rigtig godt om kandidaten' (gns. = 0,703; std. afv. 0,169).

## Resultater

I  den  følgende  analyse  er  deltagernes  ideologiske  selvplacering  og  deres  vurderinger  af  Christian  Mortensen omkodet  til  0-1  skalaer.  '1'  repræsenterer  således  den mest højreorienterede ideologiske position, den mest dominante eller imødekommende vurdering på personlighed og endelig den mest positive vurdering af Christian Mortensen på følelsestermometeret. Den eksperimentelle betingelse - om Christian Mortensen er beskrevet som hhv. dominant (kodet '0' og udgør referencekategorien) eller imødekommende (kodet '1') - inddrages som en dikotom variabel.

For at teste, om de to forskellige beskrivelser af Christian  Mortensen  førte  til  de  forventede  forskelle  i  personlighedsopfattelse, udføres først et manipulationstjek. T-tests af forskellene i deltagernes opfattelse af Christian Mortensen med hensyn til dominans og imødekommenhed viser, at den dominante beskrivelse også er opfattet som  signifi  kant  mere  dominant  end  den  imødekommende beskrivelse (t = 21,736, P &lt; 0,001). Tilsvarende er den imødekommende beskrivelse opfattet som signifi  kant mere imødekommende end den dominante beskrivelse (t = -21,911, P &lt; 0,001). Dette er også illustreret i Figur 1.

Figur 1: Manipulationstjek for den imødekommende og dominante beskrivelse af den fi  ktive kandidat, Christian Mortensen.

Søjlerne viser gennemsnitlige vurderinger af de to personlighedsbeskrivelser på 0-1 skalaer for hhv. dominans og imødekommenhed ('1' angiver den størst mulige værdi). Det øverste panel viser vurderinger af imødekommenhed, mens det nederste panel viser vurderinger af dominans. Inden for hvert panel angiver den venstre søjle vurderingen for den dominante beskrivelse, mens den højre søjle viser vurderingen for den imødekommende beskrivelse. P-værdier er for t-tests af om vurderingerne af de to beskrivelser er signifi  kant forskellige.

Alt  i  alt  har  de  to  personlighedsbeskrivelser  ført  til den tilsigtede forskel i opfattelse af Christian Mortensen. Spørgsmålet er derfor nu, om deltagerne afhængigt af deres ideologiske prædisposition vil angive forskellig vurdering af Christian Mortensen på det benyttede følelsestermometer. Mere præcist forventes det, at højreorienterede individer  vil  foretrække  en  dominant  og  kompromisløs kandidatpersonlighed mere end venstreorienterede individer.  Disse  vil  på  den  anden  side  foretrække  en  imødekommende og venlig kandidatpersonlighed mere end højreorienterede.  Den  dominante  og  imødekommende beskrivelse af Christian Mortensen udgør eksperimentets to betingelser, og derfor bør vi baseret på den generelle teoretiske  formodning  forvente,  at  deltagerne  angiver mere positive vurderinger for den dominante beskrivelse af  Christian  Mortensen,  i  takt  med  at  deres  ideologiske prædisposition bliver mere højreorienteret. Omvendt bør vi for den imødekommende beskrivelse af Christian Mortensen  fi  nde,  at  vurderingerne  bliver  mindre  positive i takt med stigende højreorientering - svarende til at vurderingen bliver mere positiv med stigende venstreorientering. Med andre ord er den centrale test af den opstillede forventning, om den tilfældigt tildelte beskrivelse af Christian Mortensen som hhv. dominant (referencekategori) eller imødekommende interagerer med deltagernes politiske ideologi. Resultatet er en model, der forudsiger deltagernes overordnede vurdering af Christian Mortensen ved beskrivelsen af Christian Mortensen, deltagernes politiske ideologi og interaktionen mellem beskrivelse og ideologi som vist i Tabel 2 nedenfor.

Modellen viser eff  ekterne af personlighedsbeskrivelsen  af  Christian  Mortensen,  politisk  ideologi  samt  interaktionen mellem personlighedsbeskrivelse og ideologi på deltagernes overordnede vurdering af Christian Mortensen. Personlighedsbeskrivelsen er en dikotom variabel, hvor den dominante beskrivelse udgør referencekategorien og er kodet '0', mens den imødekommende beskrivelse er kodet '1'. Modellen rapporterer ustandardiserede regressionskoeffi cienter fra en OLS-regression med standardfejl i parentes.

Tabel 2: Forudsigelse af overordnet vurdering af Christian Mortensen

| Personlighedsbeskrivelse Imødekommende beskrivelse   | 0.256*** (0.043)   |
|------------------------------------------------------|--------------------|
| Politisk ideologi                                    | 0.133* (0.056)     |
| Personlighedsbeskrivelse*politisk ideologi           | -0.216** (0.079)   |
| Konstant                                             | 0.564*** (0.031)   |
| N                                                    | 258                |
| R 2                                                  | 0.228              |

Note: Overordnet vurdering af Christian Mortensen er målt på en 0-1 skala, hvor 1 angiver den mest positive vurdering af Christian Mortensen. Politisk ideologi er målt på en 0-1 skala, hvor 1 angiver den mest højreorienterede position.

† p &lt; 0.10; *p &lt; 0.05; **p &lt; 0.01; ***p &lt; 0.001. Tabellens p-værdier er baseret på tosidede hypotesetests.

Som  det  fremgår  af  Tabel  2,  er  interaktionen  mellem personlighedsbeskrivelse  og  ideologi  signifi  kant.  For  at få et mere nuanceret billede af hvad interaktionen egentlig dækker over, viser Figur 2 eff  ekten af politisk ideologi på  den  overordnede  vurdering  af  Christian  Mortensen for både den dominante (til venstre) og den imødekommende  (til  højre)  beskrivelse  af  Christian  Mortensen. Barerne  i  Figur  2  viser  derfor  regressionskoeffi cienten for sammenhængen mellem ideologi og overordnet vurdering af Christian Mortensen for hhv. den dominante (til  venstre)  og  den  imødekommende  personlighedsbeskrivelse (til højre).

Søjlerne  viser  eff  ekten  af  respondenternes  ideologi på deres overordnede vurdering af den fi  ktive kandidat, Christian Mortensen, når denne er beskrevet som hhv.

dominerende (til venstre) og imødekommende (til højre). Barerne er ustandardiserede regressionskoeffi cienter og de stiplede linjer indikerer 90 procent konfi  densintervaller.

Figur 2: Effekter af politisk ideologi på overordnet vurdering af Christian Mortensen

Note: Respondenterne blev tilfældigt tildelt enten den imødekommende eller den dominante personlighedsbeskrivelse af Christian Mortensen.

Som det fremgår af Figur 2, er der for den dominante personlighedsbeskrivelse en positiv sammenhæng mellem politisk ideologi, og hvor godt deltagerne synes om Christian Mortensen (b = 0,133, p = 0,033). Dette betyder, at  de  mest  højreorienterede  vælgere  (dem,  der  scorer  1 på ideologi) synes 13,3 procentpoint bedre om den dominante beskrivelse af Christian Mortensen end de mest venstreorienterede deltagere (de, der scorer 0 på ideologi). Med andre ord synes deltagerne bedre og bedre om Christian  Mortensen,  jo  mere  højreorienterede  de  er.  Omvendt fi  ndes der for den imødekommende beskrivelse en negativ sammenhæng mellem politisk ideologi og overordnet vurdering af Christian Mortensen (b = -0,084, p = 0,096), 1 således at de mest højreorienterede synes 8,4 procentpoint dårligere om den imødekommende beskrivelse af Christian Mortensen end de mest venstreorienterede. Altså  kan  deltagerne  lide  Christian  Mortensen  mindre og  mindre  i  takt  med,  at  de  bliver  mere  højreorienterede - eller de kan lide ham mere og mere i takt med, at de bliver mere venstreorienterede. De omtalte eff  ekter kan dog siges at være kunstige, idet de sammenligner de absolutte yderpunkter på den politisk ideologiske skala. For at vurdere eff  ekten af en 'realistisk' forskel i ideologi kan man i stedet basere  sin  beregning  på  den  såkaldte interkvartile afstand i ideologi - altså en sammenligning af deltagerne, som henholdsvis markerer den 25. og den

75. percentil for ideologivariablen. Den 25. percentil kan forstås som en moderat venstreorienteret deltager, mens den 75. percentil tilsvarende kan forstås som en moderat højreorienteret deltager. Ved at bruge den estimerede model til at beregne, hvor forskelligt de to moderate deltagere fra hver sin ende af det ideologiske spektrum synes om henholdsvis den dominante og den imødekommende beskrivelse af Christian Mortensen, fås et mere realistisk indtryk  af  forskellige  vælgeres  præferencer  for  politiske personligheder. Sådan en beregning viser, at den moderat højreorienterede deltager synes 5,2 procentpoint bedre om den dominerende beskrivelse af Christian Mortensen, men 3,4 procentpoint dårligere om den imødekommende beskrivelse  sammenlignet  med  den  moderat  venstreorienterede deltager. Disse forskelle er naturligt nok ikke så store, som når de politisk ideologiske endepunkter sammenlignes, men dog stadig af substantiel interesse.

Samlet set fi  nder den opstillede forventning dermed opbakning: For den fi  ktive kandidat Christian Mortensen fi  ndes, at den dominante beskrivelse af hans personlighed  bliver  vurderet  signifi  kant  mere  positivt  blandt højreorienterede  end  venstreorienterede  deltagere.  Omvendt vurderer de venstreorienterede deltagere den imødekommende personlighedsbeskrivelse  signifi  kant  mere positivt end højreorienterede deltagere. Dog fremgår det også af Figur 2, at eff  ekten  af  ideologi  på  vurdering  af Christian Mortensen er stærkere for den dominante end den imødekommende personlighedsbeskrivelse.

## Diskussion og konklusion

Eksperimentets resultat er både interessant i lyset af den eksisterende  valgforskning  og  i  en  politisk  psykologisk sammenhæng. I forhold til valgforskningen taler resultatet til debatten om, hvorvidt kandidaters personligheder overhovedet spiller en rolle for valgresultatet, og i en politisk  psykologisk forstand giver resultatet indblik i den psykologi, som ligger bag vurderinger og valg af forskellige politiske personligheder.

I relation til valgforskningen viser eksperimentet, at kandidaters  personlighed  faktisk  kan  spille  en  rolle  for vælgernes  kandidatpræferencer.  Imidlertid  er  dette  en anden rolle end den, som typisk er blevet undersøgt i den eksisterende litteratur. Her skelnes sjældent mellem forskellige kandidatpersonligheder, og i stedet undersøges, om vælgernes  vurderinger  af  ledende  kandidaters  sympati,  kompetence,  intelligens  og  troværdighed  påvirker, hvem de stemmer på. Med andre ord har den eksisterende valglitteratur ledt efter én type af kandidatpersonlighed, som  implicit  antages  at  være  universelt  vindende.  Eksperimentets  resultat  siger  umiddelbart  ikke  noget  om, hvorvidt sådan en eff  ekt eksisterer eller ej. Men det viser til  gengæld,  at  man  overser  en  væsentlig  betydning  af kandidatpersonlighed,  hvis  man  kun  fokuserer  på  personlighedstræk, som alle vælgere uanset ideologisk prædisposition skal synes om. Hvis fremtidige valgundersøgelser fortsat vil forfølge spørgsmålet om betydningen af kandidaters personlighed, vil det i lyset af eksperimentets resultat være hensigtsmæssigt at inkludere et mere varieret batteri af karakteristika til beskrivelse af kandidatpersonlighederne. Ved at analysere betydningen af disse i samspil med respondenternes ideologiske prædisposition vil  det  være muligt at undersøge, om mønstre svarende til det, som jeg har fundet i denne artikel, kan genfi  ndes for virkelige valg, selv når kandidaters partifarve og holdninger er kendt.

Eksperimentets resultat  relaterer  sig  også  direkte  til den voksende litteratur om fundamentale forskelle i verdensanskuelse  og  personlighedsprofi  l  mellem  højre-  og venstreorienterede  individer.  Tidligere  er  denne  forskel blevet  knyttet  sammen  med  forskellige  præferencer  og livsstile udtrykt ved eksempelvis indretning, musiksmag og kropssprog (Alford et al. 2005, Hatemi et al. 2007, Duckitt &amp; Sibley 2010, Carney et al. 2008, Oxley et al. 2008, Hibbing et al. 2013). At højreorienterede individer mere end venstreorienterede værdsætter en dominant kandidatpersonlighed, og at det modsatte gør sig gældende med hensyn til en imødekommende kandidatpersonlighed, kan derfor ses som endnu en brik i det puslespil, som afdækker,  hvordan  politisk  ideologi  har  omfattende  og væsentlige konsekvenser for præferencer og holdninger i såvel politisk som i en bredere forstand. Resultatet giver dog også anledning til en række opfølgende spørgsmål. Tilsyneladende er der en større eff  ekt af politisk ideologi på  vurderingen  af  den  dominante  end  den  imødekommende  kandidatpersonlighed.  Det  kunne  være  udtryk for,  at  kandidaters  potentielle  dominante  personlighed udløser større opsplitning blandt vælgerne, end en imødekommende kandidat tilsvarende gør. En måde, hvorpå det  kunne  undersøges,  om  kandidat-dominans generelt er  en  stærkere  ideologisk  opdeler  end  kandidat-imødekommenhed, er ved at gennemføre et tilsvarende eksperiment i lande med væsentligt forskellige institutionelle indretninger som eksempelvis et præsidentielt styre med færre  partier  og  kandidater.  Dette  ville  potentielt  kaste lys  over  generaliserbarheden  af  eksperimentets  resultat. Fremtidige studier bør også undersøge, om og i givet fald hvordan præferencer for kandidatpersonlighed ændrer sig under klare kontekstuelle betingelser. Ved at indbygge en kontekstuel  dimension  i  eksperimentet,  som  enten  primer deltagerne med et samarbejdsproblem internt i deres egen  gruppe  eller  et  konfl  iktproblem  mellem  deres  og en anden gruppe, vil de psykologiske mekanismer, som styrer højre- og venstreorienteredes kandidatpræferencer, potentielt blive belyst mere dybdegående.

Endelig er det værd at fremhæve implikationerne af eksperimentets resultater i forhold til et valgsystem som det danske, der er karakteriseret ved relativt mange partier, som hver især opstiller en liste med mange kandidater i hver enkelt valgkreds. Med andre ord har vælgerne mulighed for at vælge ikke blot mellem partier, men også mellem politikere, som derved konkurrerer om vælgernes gunst med kandidater fra både andre partier og deres eget parti. Undersøgelser viser, at danske vælgere sjældent går så vidt, at de skifter blok, men at de i højere grad skifter parti  inden  for  den  røde  eller  den  blå  blok  (Hansen  et al.  2007).  Eksperimentets  resultat  giver  for  så  vidt  god mening i relation til denne konklusion, idet det jo netop viser, at en given politiker (og derfor nok også partileder) vil have svært ved at fl  ytte vælgere fra den konkurrerende blok til sin egen. Dette skyldes, at vælgerne i den anden blok ønsker en fundamentalt anderledes kandidatpersonlighed end vælgerne i politikeres egen blok. I stedet støtter resultatet, at kandidatpersonlighed meget vel kan fl  ytte stemmer mellem partier, som deler ideologisk arvegods, eller  mellem  kandidater,  som  ligefrem  deler  partimedlemskab. Forklaringen er igen, at vælgere i samme blok har nogenlunde sammenfaldende politisk ideologi og verdensanskuelse og derfor i større grad ønsker den samme type politiker end vælgere i hver sin blok.

Den danske valgforskning har udelukkende fokuseret på betydningen af partiledere og typisk også været mest optaget af, om disse kan fl  ytte stemmer på tværs af den politiske midte. Til gengæld har der været langt mindre opmærksomhed  rettet  mod,  hvorvidt  kandidatpersonlighed kan fl  ytte rundt på stemmerne mellem partierne inden  for  en  given  politisk  blok.  Med  udgangspunkt  i litteraturen om dybtliggende forskelle mellem højre- og venstreorienterede individer bidrager dette eksperiments resultat til at forklare vælgervandringer mellem partier i samme blok (som eksempelvis Villy Søvndahls positive eff  ekt på SF i 2007, og Lars Barfoed negative ditto for de Konservative i 2011). Men resultatet åbner yderligere op for, at ikke kun partilederes, men også mindre profi  lerede kandidaters personlighed kan være væsentlig at beskæftige  sig  med  i  forbindelse  med  danske  og  udenlandske valg. Danske vælgere står nemlig ofte over for et valg mellem en række kandidater opstillet i deres kreds, hvoraf ingen er decideret spydspids for vælgerens foretrukne parti. I sådan en situation kan eksperimentets resultat fortolkes således, at venstreorienterede vælgere formentlig vil foretrække den af de opstillede kandidater, som de opfatter som den mest imødekommende (opstillet for det parti, som de traditionelt identifi  cerer sig med). Højreorienterede vælgere vil tilsvarende tendere til at vælge den af de opstillede kandidater, som de opfatter som mere kompromisløs og dominant.

## Litteratur

- Alford, J, C Funk &amp; J Hibbing 2005, 'Are Political Orientations Genetically Transmitted?', American Political Science Review, vol. 99, no. 2, pp. 153-67.
- Andersen, J &amp; O Borre 2003, 'Personfaktorer', in JG Andersen &amp; O Borre (red.) Politisk Forandring , Systime Academic, Århus.
- Andersen, J &amp; O Borre 2007, 'Partiledere gør en forskel',  in JG Andersen, J Andersen, O Borre, KM Hansen &amp; HJ Nielsen (red.), Det Nye Politiske Landskab , Academica, Århus.
- Caprara, GV, C Barbaranelli, C Consiglio, L Picconi &amp; PG Zimbardo 2003, 'Personalities of politicians and voters: Unique and synergistic relationships', Journal of Personality and Social Psychology, vol. 84, no. 4, pp. 849-856.
- Caprara, GV &amp; M Vecchione 2013, 'Personality Approaches to Political Behavior', in L Huddy, DO Sears &amp; JS Levy (red.), Th   e Oxford Handbook of Political Psychology, 2. edn., Oxford University Press: Oxford.
- Carney, DR, JT Jost, SD Gosling &amp; Jeff   Potter 2008, 'Th e Secret Life of Liberals and Conservatives: Personality Profi  les, Interaction Styles, and the  Th ings  Th ey  Leave  Behind', Political  Psychology ,  vol.  29, no. 6, pp. 807-840.
- Clark,  HD,  D  Sanders,  MC  Stewart  &amp;  P  Whiteley  2004, Political Choice in Britain , Oxford University Press: Oxford.
- Danmarks  Statistik  2012, Statistisk  Årbog  2012 ,  Danmarks  Statistik,  København:  http://www.dst.dk/pukora/epub/upload/16252/ saa2012.pdf

Duckitt, J &amp; CG Sibley 2010, 'Personality, Ideology, Prejudice, and Po-

litics: A Dual-Process Motivational Model', Journal of Personality,

vol. 78, pp. 1861-94.

- Funk, CL 1997, 'Implications of Political Expertise in Candidate Trait Evaluation', Political Research Quarterly , vol. 50, no. 3, pp. 675-697.
- Funk, CL 1999, 'Bringing the candidate into models of candidate evaluation', Journal of Politics, vol. 61, pp. 700-720.
- Goren, P 2002, 'Character Weakness, Partisan Bias, and Presidential Evaluation', American  Journal  of  Political  Science ,  vol.  46,  no.  3, pp. 627-641.
- Goren, P 2007, 'Character Weakness, Partisan Bias, and Presidential Evaluation: Modifi  cations and Extensions', Political Behavior ,  vol. 29, no. 3, pp. 305-325.
- Hansen, KM, R Slothuus &amp; C de Vreese 2007, 'Man har et parti, indtil man fi  nder et nyt: Portræt af vælgeren, som skiftede parti', in JG Andersen, J Andersen, O Borre, KM Hansen &amp; HJ Nielsen (red.), Det Nye Politiske Landskab , Academica, Århus.
- Hansen, KM &amp; JG Andersen 2013, 'En samlet model for partivalg', in R Stubager, KM Hansen &amp; JG Andersen, Krisevalg, Økonomien og Folketingsvalget 2011 , Jurist- og Økonomforbundets Forlag, København.
- Hatemi, PK, SE Medland, KI Morley, AC Heath &amp; NG Martin 2007, 'Th e  Genetics  of  Voting:  An  Australian  Twin  Study', Behavioral Genetics, vol. 37, no. 435-48.
- Hayes, D 2005, 'Candidate Quality through a Partisan Lens: A Th eory of Trait Ownership', American Journal of Political Science , vol. 49, no. 4, pp. 908-923.
- Hayes, D 2009, 'Has Television Personalized Voting Behavior?', Political Behavior , vol. 31, pp. 231-260.
- Hibbing,  JR,  KB  Smith  &amp;  JR  Alford  2013, Predisposed ,  Routledge, New York.
- Jenssen,  AT  &amp;  T  Aalberg  2006,  'Party-leader  eff  ects  in  Norway:  A multi-methods approach', Electoral Studies , vol. 25, pp. 248-269.

- Jost, JT, CM Federico &amp; JL Napier 2009, 'Political Ideology: Its structure, Functions, and Elective Affi nities', Annual Review of Psychology , vol. 60, pp. 307-33.
- Kinder, DR, MD Peters, RP Abelson &amp; ST Fiske 1980, 'Presidential Prototypes', Political Behavior , vol. 2, no. 4, pp. 315-337.
- King, A (red.) 2002, Leaders' Personalities and the Outcome of Democratic Elections , Oxford University Press, Oxford.
- Laustsen, L &amp; MB Petersen 2013, 'Winning Faces Vary By Ideology: Evolutionary  Psychology,  Candidate  Faces  and  Democratic  Elections', Unpublished working paper.
- Lenz,  GS  2009,  'Learning  and  Opinion  Change,  Not  Priming:  Reconsidering the Priming Hypothesis', American Journal of Political Science , vol. 53, no. 4, pp. 821-837.
- Lenz, GS 2012, Follow Th e Leader? , University of Chicago Press, Chicago.
- Little,  AC, RP Burriss, BC Jones &amp; SC Roberts 2007, 'Facial Appearance Aff  ects Voting Decisions', Evolution and Human Behavior , vol. 28, pp. 18-27.
- Mondak, JJ &amp; MV Hibbing 2012, 'Personality and Public Opinion', in AJ Berinsky (red.), New Directions in Public Opinion , Routledge, New York.
- Oxley, D, KB Smith, JR Alford, MV Hibbing, JL Miller, MJ Scalora, PH Hatemi &amp; JR Hibbing 2008, 'Political Attitudes Vary with Physiological Traits', Science , vol. 321, no. 5896, pp. 1667-70.
- Petersen, MB, R Slothuus, R Stubager &amp; L Togeby 2007, 'Eksperimenter: Et redskab i politologens værktøjskasse?', Politica ,  vol. 39, no. 1, pp. 5-13.
- Spisak, BR, PH Dekker, M Krüger &amp; MV Vugt 2012, 'Warriors and Peacekeepers: Testing a Biosocial Implicit Leadership Hypotheis of Intergroup  Relations  Using  Masculine  and  Feminine  Faces', PlosOne , vol. 7, no. 1, pp. 1-8.
- Stevens, D &amp; JA Karp 2012, 'Leadership Traits and Media Infl  uence in Britain', Political Studies, vol. 60, no. 4, pp. 787-808.
- Stokes, DE 1966, 'Some Dynamic Elements of Contests for the Presidency', American Political Science Review, vol. 60, no. 1, pp. 19-28.

## Noter

1. P-værdierne fra disse tests er fra separate OLS regressioner, der forudsiger overordnet vurdering af Christian Mortensen for hver personlighedsbeskrivelse, da interaktionsmodellen kun viser eff  ekten af ideologi for de deltagere, der er blevet tildelt referencekategorien (den dominante beskrivelse af Christian Mortensen) på personlighedsvariablen.