COVID-19 nedlukningens betydning i et CrossFit fællesskab
Forfattere: Verena Lenneis, Jeppe Klarskov Hansen, Jesper Seemann Serritzlew, Jonas Thorøe Olesen, Ida Friis Thing
Tidsskrift: forumforidraet (2022-01-07)

AD APPLE

LOSSEIT

BalA N 1 het

99:59

DRINK

JUISE

join the CULT

MADNESS

BAs AIT

## COVID-19 nedlukningens betydning i et CrossFit fællesskab

VERENA LENNEIS, JEPPE KLARSKOV HANSEN, JESPER SEEMANN SERRITZLEW, JONAS THORØE OLESEN OG IDA FRIIS THING

CrossFit er en af de hurtigst voksende fitnessbevægelser i Danmark og ken -detegnet ved udøvernes intense workouts samt den høje grad af interaktion mellem deltagerne. Grundet COVID-19 pandemien og de tilhørende restrik -tioner  har  det  ikke  været  muligt  for  CrossFit  udøvere  at  opretholde  deres vante træningsrutiner. Med afsæt i Randall Collins' teori om interaktionsri -tualer undersøger artiklen, hvordan CrossFit udøvere har oplevet de foran -drede træningsmuligheder, som COVID-19 nedlukningen og de efterfølgende restriktioner medførte, samt hvilken indflydelse de nye træningssituationer har haft på CrossFit fællesskabets sammenhængskraft. Artiklen understre -ger den store betydning, som ansigt-til-ansigt relationer har for idrætsdelta -gelse, der ikke kan erstattes af digitale træningsmuligheder.

ROSSFIT

99:59

HEWIS

SÆR-TEMA OM CORNA

VERENA LENNEIS Adjunkt Sports and Social Issues Institut for Medicin og Sundhedsteknologi, Aalborg Universitet vl@hst.aau.dk

JEPPE KLARSKOV HANSEN Specialestuderende i Idræt Institut for Medicin og Sundhedsteknologi, Aalborg Universitet jkha16@student.aau.dk

JESPER SEEMANN SERRITZLEW Specialestuderende i Idræt Institut for Medicin og Sundhedsteknologi, Aalborg Universitet jserri16@student.aau.dk

JONAS THORØE OLESEN Specialestuderende i Idræt Institut for Medicin og Sundhedsteknologi, Aalborg Universitet jtol16@student.aau.dk

IDA FRIIS THING Ph.d.-studerende Sociologisk Institut, Københavns Universitet ift@soc.ku.dk

105

## INDLEDNING

Corona-pandemien  og  de  efterfølgende  nedlukninger  af  Danmark  har  ændret mange danskeres hverdag. Ligeledes blev rammerne for at dyrke sport og moti -on forandret; idrætsbegivenheder blev aflyst, fitnesscentre, svømme- og idræts -haller blev lukket, og forsamlingsforbuddet gjorde det vanskeligt at dyrke idræt 1 i fysiske fællesskaber. I tråd med internationale studier (Caputo &amp; Reichert, 2020; Stockwell et al., 2021) viser danske undersøgelser, at den overordnede idrætsdelta -gelse blandt voksne er faldet under hele COVID-19-perioden (Rask &amp; Eske, 2020). Også i april 2021, hvor idrætslivet gradvist var blevet åbnet igen, dyrkede kun 54% af den voksne befolkning sport og motion, hvilket er 10% lavere end før coronakri -sen (Eske, 2021).

Det er ikke kun idrætsdeltagelsen, som er faldet, der er også sket store ændrin -ger i befolkningens idrætsvaner og mønstre. Under coronakrisen har idrætsaktive i højere grad brugt digitale træningsmuligheder end før nedlukningen (Kirkegaard et al., 2020; Mutz et al., 2021); flere har benyttet sig af gå- og vandreture i friti -den, imens fitnessaktiviteter er blevet dyrket mindre. COVID-19-restriktionerne har haft en forskellig påvirkning på forskellige idrætsgrene og organiseringsformer (Eske, 2021). Således har udøvere, der har dyrket idræt i organiseret sammenhæng (fx i en forening eller et kommercielt tilbud), været mindre fysisk aktive end før COVID-19, modsat dem, som har dyrket idræt i selvorganiserede sammenhænge (Ibsen &amp; Høyer-Kruse, 2021). Ligeledes ser det ud som om, at COVID-19 har haft en indflydelse på træningsmængde og intensitet. Ifølge en newzealandsk undersø -gelse har det især været de idrætsaktive voksne, der under coronakrisen dyrkede mindre idræt med mindre intensitet - også efter genåbningen, selvom de dog sta -dig levede op til internationale anbefalinger for fysisk aktivitet (Hargreaves et al., 2021).

Kvantitative spørgeskemaundersøgelser giver et godt overblik over forandrin -gerne i befolkningens idrætsvaner og peger på store forskelle imellem forskellige grupper af idræts(in)aktive. Imidlertid er det kun i begrænset omfang undersøgt, hvordan forskellige grupper af idrætsaktive oplevede de forandrede træningsmu -ligheder, som COVID-19 medførte. En stor del af den internationale litteratur på området fokuserer udelukkende på eliteidrætsudøvere (Bowes et al., 2020, 2021; Clarkson  et  al.,  2020;  Souter  et  al.,  2021;  Whitcomb-Khan  et  al.,  2021),  mens ikke-professionelle idrætsudøveres perspektiver er langt mindre belyst.

1  I tråd med store dele af den danske litteratur på området bruges 'idræt' i denne artikel som et bredt begreb, der dækker over forskellige bevægelsesformer, dvs. både 'sport' og 'motion', i forskel -lige sammenhænge. I modsætning til 'fysisk aktivitet' indeholder idræt dog en meningsdimension (Jensen, 2014), en intention om at træne (Pilgaard, 2009). Idræt kan således dyrkes i forskellige sammenhænge (fx i foreningsregi, i skoler, på arbejdspladsen eller i kommercielle fitnesscentre) og af forskellige årsager (fx præstation, konkurrence, sundhed, velvære eller kropserfaring) (Bøje &amp; Eichberg, 1994, s. 30).

Fitnessudøvere er en af de grupper, hvis mulighed for at træne har været hårdt ramt,  da  indendørs  idrætsfaciliteter  har  været  lukkede  både  i  forbindelse  med første og anden bølge af COVID-19. I skrivende stund findes der kun få kvalita -tive studier, der har undersøgt fitnessudøveres perspektiver (Carter &amp; Alexander, 2021; Kaur et al., 2020). Et indisk studie viser, at 'fitness entusiaster' oplevede motivationsproblemer i starten af nedlukningen, da de savnede ansigt-til-ansigt relationer og en følelse af tilhørsforhold i forbindelse med deres hjemmetræning (Kaur et al., 2020). Med hjælp af musik, sociale medier og online træning lykke -des det efterhånden udøverne at udvikle nye træningsrutiner. Ligeledes fremhæ -ver en amerikansk undersøgelse vigtigheden af socialt sammenhold i forbindelse med træning under COVID-19 (Carter &amp; Alexander, 2021). For mange informanter kunne 'Zoom workouts' ikke erstatte den emotionelle støtte, som medlemmerne plejede at kunne få fra deres fitnessfællesskaber. Dette er i tråd med en undersø -gelse af fitnessinstruktørers erfaringer, som viser, at instruktørernes professionelle identitet blev udfordret, da online hold ikke kunne skabe en følelse af samhørighed og tilhørsforhold mellem deltagerne (Andersson &amp; Andreasson, 2021).

Som svar på den sparsomme opmærksomhed, som fitnessudøveres erfaringer indtil videre har fået i den (inter)nationale COVID-19-litteratur, søger denne ar -tikel at belyse, hvordan CrossFit udøvere, der træner i en såkaldt 'CrossFit box', har oplevet de forandrede træningsmuligheder, som COVID-19 nedlukningen og de efterfølgende restriktioner medførte, samt hvilken indflydelse de nye trænings -situationer har haft på CrossFit fællesskabets sammenhængskraft. Vi har valgt at fokusere på CrossFit, en af de hurtigst voksende fitnessbevægelser i Danmark, som ikke kun er kendetegnet ved udøvernes intense workout, men også ved et tæt fæl -lesskab og en høj grad af interaktion mellem udøverne (Crockett &amp; Butryn, 2018; Dawson, 2017; Edmonds, 2020; Lautner et al., 2021; Pickett et al., 2016). Denne artikel vil tage afsæt i Randall Collins' (2014, 2020) teori om interaktionsritualer for at belyse den indvirkning, som de stærkt forandrede træningsrutiner havde på CrossFit fællesskabet. Collins' teori om interaktionsritualer understreger, hvordan fysiske ansigt-til-ansigt møder og succesfulde interaktionsritualer er nødvendige for, at individer udvikler gode selvfølelser og stærke tilhørsforhold til fællesskaber og grupper. Collins' teori er dermed specielt relevant i en coronatid, hvor ellers veletablerede former og betingelser for social interaktion er blevet kraftigt forstyr -ret. Artiklen vil dermed ikke kun give indsigt i, hvordan 12 interviewpersoner CrossFit-udøvere fra forskellige certificerede CrossFit boxe i Danmark - oplevede de ændrede træningssituationer under COVID-19, men også yde et vigtigt bidrag til  diskussioner  om,  hvordan  det  danske  idrætslandskab  kan  se  ud  i  fremtiden, herunder om online træning og virtuelle fællesskaber kan erstatte eller være et supplement til fysiske fællesskaber.

Vi vil nu starte med at beskrive CrossFit som fitnessform og nedlukningen af CrossFit boxe under COVID-19 i Danmark samt den idrætssociologiske litteratur på området.

## BAGGRUND

## Hvad er CrossFit?

CrossFit som fitnessform blev i starten af 1980erne udviklet af den tidligere elitegymnast Greg Glassman. Siden 2000 har CrossFit været et registreret varemærke tilhørende virksomheden CrossFit, Inc., der finansieres gennem træneruddannel -ser og licensgebyrer, som giver fitnesscentre i hele verdenen mulighed for at benyt -te sig af CrossFit-varemærket og udbyde CrossFit træning 2 . CrossFit er en form for funktionel styrke- og konditionstræning, der indeholder elementer fra forskellige discipliner  såsom olympisk løft, løb, roning og gymnastik, som udføres ved høj intensitet. CrossFit træning afholdes i store, ofte tidligere industrihaller, såkaldte CrossFit boxe, hvor træningen hovedsageligt foregår uden fitnessmaskiner, men ved hjælp af redskaber såsom ringe, medicinbolde, vægte, kettlebells etc. På trods af den højintensive træning hævder CrossFit, at alle uanset alder og fysik har mu -lighed for at være en del af træningen, da den kan tilpasses den enkeltes formå -en 3 . CrossFit træning er typisk ledsaget af en træner, der vejleder og hjælper med teknik til de respektive øvelser. Træningen er bygget op omkring 'workout of the day' (WOD i CrossFit jargon), som sørger for variation og kan udføres i forskellige sværhedsgrader.

Eftersom CrossFit boxe er drevet kommercielt med et formål om at generere et økonomisk overskud, kan konceptet CrossFit placeres i den kommercielle fitness -sektor i Danmark (Kirkegaard, 2007). Samtidig påpeger Pilgaard og Rask (2016), at der også findes udviklingstræk i den kommercielle (fitness)sektor, som er inspi -reret af det traditionelle foreningsliv. Som eksempel nævnes her værdier om socia -le relationer og fællesskab, som er udpræget i fitnesskonceptet CrossFit. Ud af de mere end 15.000 certificerede CrossFit bokse i hele verden, ligger 34 i Danmark 4 . En ny undersøgelse af danskernes bevægelsesvaner viser, at 6,7% af den voksne del af befolkningen har praktiseret CrossFit inden for de seneste 12 måneder (Ibsen et al., 2021).

2  https://www.crossfit.com/affiliate/how-to

3  https://www.crossfit.com/faq

4  https://www.crossfit.com/affiliate-list

## Nedlukning af CrossFit boxe under COVID-19

I  forbindelse med den nationale nedlukning af Danmark i marts 2020 måtte al indendørs idræt, herunder CrossFit boxe, holdes lukket. Fra denne dag blev der i alle CrossFit boxe delt træningsprogrammer online, som kunne gennemføres der -hjemme uden udstyr. Hvert medlem fik desuden mulighed for enten at sætte deres medlemskab i bero eller stadig at betale og dermed støtte deres lokale CrossFit box. For at kunne give CrossFitteres medlemskab værdi trods nedlukningen fik medlemmerne i nogle af CrossFit boxene efterfølgende mulighed for at låne udstyr til hjemmetræningen. I april 2020 begyndte boxene at oprette udendørshold, som krævede tilmelding og som var begrænset til 10 personer. Desuden skulle hænder og udstyr sprittes af og en 2-meters-afstand mellem medlemmerne overholdes. I juni 2020 kunne CrossFit boxe åbne igen - medlemmerne skulle dog bl.a. bruge mundbind på boxens matrikel. I december 2020 skulle alle fitnesscentre og CrossFit boxe endnu en gang lukke. Fra denne dato blev der igen hovedsageligt gjort brug af online WOD's. I februar 2021 begyndte alle CrossFit boxe i Danmark igen at tilbyde udetræning. Da denne interviewundersøgelse blev gennemført i april / maj 2021, havde det endnu ikke været muligt for informanterne at deltage i inden -dørs træning med coronapas.

## EN GENNEMGANG AF DEN VIDENSKABELIGE CROSSFIT LITTERATUR

Størstedelen af litteraturen om CrossFit er fysiologiske studier, som især har be -skæftiget sig med dens effektivitet samt risikoen for skader (Gianzina &amp; Kassotaki, 2019; Meyer et al., 2017; Montalvo et al., 2017; Rodríguez et al., 2021). Imidlertid er der forholdsvis få idrætssociologiske studier - selv om CrossFit tydeligvis har fået mere opmærksomhed fra samfundsvidenskabelig side inden for de seneste år. Imens en stor del af den samfundsvidenskabelige litteratur har belyst kvindelige udøveres mulighed for at udfordre kønsstereotyper og dominerende forestillinger om den feminine, ideelle krop (Hauff et al., 2021; Kerry, 2017; Knapp, 2015; Nash, 2018; Podmore &amp; Ogle, 2018; Schrijnder et al., 2021; Washington &amp; Economides, 2016), har andre studier især fokuseret på CrossFit kulturen og dens kendetegn.

Flere af studiernes informanter beskriver - på trods af et konkurrencepræget miljø og forventninger om at skulle presse sig selv til det yderste (Edmonds, 2020; Woolf &amp; Lawrence, 2017) - det sociale sammenhold, hvor medlemmer hjælper og hepper på hinanden i forbindelse med dagens WOD (Lautner et al., 2021), trænere der viser engagement og omsorg for medlemmerne (Edmonds, 2020; Pickett et al., 2016), holdånd, sociale relationer og venskaber mellem deltagere, der rækker ud over boxens grænser (Bailey et al., 2019; Crockett &amp; Butryn, 2018) som kende -tegnende for CrossFit. Ifølge Lautner et al. (2021) var det også tilhørsforholdet til gruppen og en følelse af forpligtelse, der førte til, at medlemmerne mødte op til træning (se også Crockett &amp; Butryn, 2018; Edmonds, 2020). Litteraturen tyder desuden på, at fællesskab og sammenhold i højere grad dyrkes i CrossFit end i tra -ditionelle fitnesscentre. Således viser Pickett et al. (2016) og Whiteman-Sandland et al. (2018) en højere 'sense of community' samt højere bonding og bridging social kapital (Putnam, 2000) hos CrossFittere end hos traditionelle fitnessmedlemmer, selvom det i Pickett et al.'s (2016) undersøgelse ikke var forbundet med øget del -tagelse.

Litteraturen forklarer bl.a. disse forskelle med CrossFit boxens indretning og træningens organisering, som står i kontrast til konventionelle fitnesscentre, hvor medlemmer kan se TV, lytte til musik, læse etc., mens de træner på en maskine, hvilket ifølge Dawson (2017) er en måde at skabe virtuelle grænser mellem udøver -ne på. Markula og Pringle (2006, s. 76) omtaler også fitness holdtræning som et sted, 'where individuals come together to exercise alone in a group setting.' Derimod giver CrossFit boxens 'open space format' (Woolf &amp; Lawrence, 2017, s. 169), dvs. dens minimalistiske indretning samt en afvisning af moderne teknologi, ikke meget plads til anonymitet, men lægger op til interaktion og kooperation mellem deltagerne (Crockett &amp; Butryn, 2018; Edmonds, 2020). Ligeledes er der ikke spej -le, men et whiteboard der viser dagens WOD samt deltagernes navne og resultater, herunder tid, antal runder og tilpasninger etc., hvilket bidrager til, at udøverne kan følge med i hinandens præstationer og give en følelse af sammenhold (Dawson, 2017; Edmonds, 2020). 5

CrossFit-miljøet fremstilles dermed overordnet som et inkluderende miljø ken -detegnet af social accept på tværs af alder, niveau og erfaringer (Edmonds, 2020; Lautner et al., 2021), selv om eksempelvis Crockett og Butryns (2018) studie pe -ger på et socialt hierarki i boxen baseret på færdigheder (dog frem for udseende). Ifølge Woolf og Lawrence (2017) er det netop CrossFits øgede fokus på konkur -rence, som fx kommer til udtryk i CrossFit Games' 6  stigende popularitet, som kan mindske CrossFits inkluderende potentiale og føre til større hierarkier. Litteratu -ren pointerer også, at CrossFit kulturen ikke nødvendigvis føles inkluderende for alle. CrossFit tiltrækker og fastholder først og fremmest individer, der i høj grad identificerer  sig  med  de  normer,  værdier  og  diskurser,  som  dominerer  CrossFit miljøet, og som der sjældent sættes spørgsmålstegn ved (Dawson, 2017; Lautner et al., 2021).

5  Det skal tilføjes, at flere fitnesscentre i Danmark og i udlandet har begyndt at udbyde holdtræ -ning, der minder om CrossFit. Det er dog ikke blevet undersøgt endnu, hvorvidt disse CrossFit-lig -nende øvelser uden for CrossFit boxen med dens specifikke indretning og organisering ligeledes kan stimulere følelser af fællesskab og sammenholdt blandt 'traditionelle' fitnessudøvere.

6  CrossFit Games er en årlig konkurrence organiseret af CrossFit, Inc., hvor de 20 bedste kvinder og mænd i verden konkurrerer i forskellige WOD's for at vinde titlen 'Fittest on Earth'. Konkurren -cen forløber over flere dage, hvor deltagerne bliver testet i forskellige CrossFit discipliner.

Netop på grund af disse specifikke normer og værdier i boxen er træningen i CrossFit også blevet beskrevet som et identitetsskabende miljø. Mange CrossFit -tere anser ikke kun deres træning som en form for fysisk aktivitet, men også som en del af deres identitet. CrossFit bliver dermed et sted for selv-transformation, hvor udøvere aktivt kan forme deres kroppe og (re)konstruere deres identitet(er) (Dawson, 2017; Edmonds, 2020). I en sammenligning af social identitet og idrætsidentitet fandt Woolf og Lawrence (2017), at CrossFit udøveres sociale identitet - defineret som deres identifikation med CrossFit fællesskabet - var stærkere end deres identitet som atleter, hvor deltagelse i konkurrencer primært handlede om personlig udfordring.

Denne litteraturgennemgang peger på den store betydning, som fællesskabet og et tilhørsforhold til det såkaldte CrossFit community har for CrossFit udøvere, herunder for deres gennemførelse af træning, sociale relationer og identitetskon -struktioner. Dette gør det yderst relevant at udforske, hvad der sker, når CrossFit -tere ikke længere har mulighed for at træne i deres vante omgivelser og interagere med CrossFit fællesskabet. For nærmere at kunne undersøge konsekvenserne af manglende interaktioner og ansigt-til-ansigt møder, præsenteres i det næste afsnit Randall Collins' (2014, 2021) teori om interaktionsritualer.

## INTERAKTIONSRITUALER, EMOTIONEL ENERGI OG GRUPPESOLIDARITET

Randall Collins' (2014) mikrosociologiske teoriapparat, som bygger på Durkheims (1915) arbejde inden for religionssociologi og Goffmans (1967) interaktionsritua -ler, tager udgangspunkt i situationer fremfor individer, da (kæder af) situationer betragtes som de komponenter, som individer og strukturer er udgjort af. Situa -tioner er således de grundelementer, som forklarer, hvorfor sociale strukturer bi -beholdes eller forandres, hvorfor solidaritet i en gruppe opstår, forstærkes eller sygner hen, og hvordan tilslutning til fælles symboler og værdier bliver til. Teorien tager afsæt i begrebet om interaktionsritualer mellem mennesker, som opstår, når bestemte komponenter er til stede samtidig (Collins, 2014, s. 47-48):

- 1) Kropslig tilstedeværelse: Minimum to mennesker er til stede på samme fysi -ske lokation; de er tætte på hinanden og kan høre, se og føle, hvad den anden / de andre gør.
- 2) Afgrænsning til udenforstående: Grænser der indikerer, hvem som er inden for, og hvem som er udenfor gruppen.
- 3) Gensidigt opmærksomhedsfokus : Et fælles fokus på enten et objekt eller en aktivitet.
- 4) Fælles emotionel oplevelse : En delt emotionel tilstand mellem de tilstedevæ -rende.

Disse fire ingrediensers styrke er afgørende for, hvilke udfald interaktionsritua -lerne  afstedkommer.  Collins  beskriver,  hvordan  de  forskellige  ingredienser  for -stærker hinanden i interaktionsritualet; særlig punkt 3 og 4 indgår i et vellykket interaktionsritual i  et  feedback  loop,  hvor  det  fælles  opmærksomhedsfokus, ek -sempelvis koncentration om at udføre den samme træningsøvelse, medfører en in -tensivering af den fælles emotionelle tilstand, eksempelvis en tilstand af mestring og fælles lidelse. På denne måde forstærker de enkelte komponenter hinanden og skaber det, som Collins kalder rytmisk medfølgen; en synkronisering af kroppe i en fælles rytme, der for det meste sker uden at deltagerne reflekterer over det. Afhæn -gigt af intensiteten af disse feedbackmekanismer producerer interaktionsritualer i varierende grad fire forskellige resultater (Collins, 2014, s. 49):

- 1) Gruppesolidaritet og en følelse af at høre til i en bestemt gruppe.
- 2) En følelse af selvtillid, opløftelse, styrke, entusiasme og handlekraft; en sam -ling af følelser som Collins betegner emotionel energi .
- 3) Symboler som repræsenterer gruppen. Disse symboler kan både være be -stemte gestusser, fysiske objekter og ikoner.
- 4) En følelse af moralitet , der definerer, hvad der anses for rigtigt og forkert i gruppen.

Collins' (2014) begreb om emotionel energi er centralt i interaktionsritualteori, da emotionel energi motiverer handling, og får mennesker til at tiltrækkes af nogle situationer (fx hård fysisk træning i CrossFit boxen) og frastødes af andre. Her skal individet ikke tænkes som nyttemaksimerende og kalkulerende i sin jagt på emotionel energi, da mekanismerne sker på et ubevidst og intuitivt plan. Derimod beskriver  Collins,  hvordan  motiveringen  kan  udmønte  sig  i  en  forventning  (på baggrund af erfaringer om tidligere interaktionsritualer) om at indgå i bestemte interaktioner på en flydende og ubesværet måde, som føles godt. Emotionel ener -gi  skabes  inden  for  et  spektrum,  der  spænder  fra  høj  grad  af  emotionel  energi, hvor individet føler selvtillid, entusiasme og gode selvfølelser til en middel grad karakteriseret af intetsigende normalhed over i den lave grad, hvor individet har depressive følelser, mangel på initiativ og negative følelser om sig selv. Følelser af gruppesolidaritet, emotionel energi og gruppens moralske regelsæt skal forstås som  langvarige  emotionelle  virkninger,  som  succesfulde  interaktionsritualer medfører. Dvs. at selvom den kollektive følelse i CrossFit boxen eksempelvis kan være karakteriseret af en fælles følelse af udmattelse, lidelse og mestring af krop -pen, så transformeres de på længere sigt til en styrkelse af gruppesolidaritet og gode selvfølelser. Kort sagt er et succesfuldt interaktionsritual ifølge Collins (2020, s. 481) 'the micro-process that generates almost everything that we refer to as 'social order'. It gives people their identities; makes them enthusiastic or anti- pathetic to various things in their social environment.' Når interaktionsritualer derimod fejler, udebliver disse langvarige positive følelser imidlertid og bidrager ikke til nogen styrkelse af hverken gruppesolidaritet eller identitet. Individet kan efterlades med en tom følelse af ligegyldighed eller en følelse af at være drænet for energi og have lyst til at undgå lignende situationer i fremtiden, dvs. en lav grad af emotionel energi. I analysen af, hvad der skaber solidaritet, fælles symboler og identitet, er det vigtigt ikke kun at kigge på succesfulde men også fejlede interakti -onsritualer, da det er her, at individet finder frem til, hvilke grupper og situationer der virker henholdsvis tiltrækkende eller frastødende (Collins, 2014).

Collins bruger hyppigt eksempler fra idrættens verden (se bl.a. Collins, 2016) samtidig med, at han fokuserer på følelser frem for kognitive processer. Det har ført til, at Collins' teori er blevet beskrevet som særlig relevant i en idrætskontekst, hvor kroppen og kropslige oplevelser står i centrum (Spaaij &amp; Schaillée, 2021). Imidlertid er disse oplevelser blevet stærkt forandret under COVID-19, hvor især muligheden for interaktionsritualer med kropslig tilstedeværelse er blevet begræn -set, som ifølge Collins (2020) er af central betydning, da ansigt-til-ansigt relationer faciliterer interaktionsritualets andre komponenter. Dette gør det oplagt at bruge Collins' teoriapparat til at undersøge de mekanismer, som træder i kraft, når hver -dagen i et idrætsfællesskab som CrossFit pludselig møder restriktioner om social afstand, der vender op og ned på ellers veletablerede træningsritualer.

## METODE

I nærværende studie anvendes en interaktionistisk metodisk tilgang, hvor betyd -ning af handlinger og fænomener, eksempelvis betydningen af CrossFit fællesska -bers  træningssituationer,  skabes  gennem  social  interaktion  mellem  mennesker (Blumer, 1969). I tråd med det teoretiske perspektiv om interaktionsritualer (Col -lins, 2014, 2020) kigger vi særligt på de træningssituationer og træningsinterak -tioner i CrossFit fællesskaber, som eksisterede før COVID-19 pandemien, og den gruppesolidaritet og de fælles symboler, som den skabte, samt hvordan det foran -drede sig under COVID-19 nedlukningen i Danmark.

Vi har gjort brug af individuelle semistrukturerede interviews (Kvale &amp; Brink -mann, 2015) for at  undersøge,  hvordan  CrossFittere  har  oplevet  de  forandrede træningsmuligheder, som COVID-19 nedlukningen medførte. Vi har anvendt in -terview frem for observation, da vi særligt har været interesseret i at få beskrivelser af de emotionelle aspekter af fraværet af ansigt-til-ansigt interaktioner. Observati -oner af den ændrede træning som tillæg til interviewene ville have været et gavn -ligt bidrag til analysen, men grundet COVID-19 restriktioner om begrænsning af antallet af deltagere, var dette ikke muligt.

Med afsæt i kriteriebaseret sampling (Patton, 2015) søgte vi at rekruttere in -formanter, som både havde været aktivt medlem af en certificeret CrossFit box i minimum et år, og som inden COVID-19 havde trænet mindst tre gange om ugen. På baggrund af vores litteraturgennemgang, der fremhæver den store betydning som fællesskabet har for CrossFitteres træningsdeltagelse og deres identitetskon -struktioner, valgte vi disse to kriterier for at få fat i CrossFit udøvere, hvis kontakt og tilknytning til det såkaldte CrossFit community havde været stærkt påvirket af COVID-19 nedlukningen. Vi antog, at denne specifikke gruppe af CrossFit udøvere ville være særligt egnet til at belyse konsekvenserne af fraværet af interaktioner og ansigt-til-ansigt møder i CrossFit boxen. For samtidig at få et mere nuanceret bil -lede af oplevelsen med COVID-19 nedlukningen rekrutterede vi interviewpersoner fra seks forskellige CrossFit boxe i København, Silkeborg, Aalborg og Århus. Selv om vi sigtede mod en lige kønsfordeling blandt informanterne, gjorde frafald, at vi endte med at interviewe ti mænd og to kvinder. Vores 12 interviewpersonerne er alle mellem 23 og 29 år gamle, og størstedelen har en mellemlang eller lang videregående uddannelse.

Nedenfor ses en oversigt over informanterne tilknyttet dette studie. Der er an -vendt pseudonymer af hensyn til interviewpersonernes anonymitet.

SÆR-TEMA OM CORNA |  2. Forening og kommerciel idræt Interviewene blev gennemført af tre af forfatterne (JKH, JSS og JTO); JKH og JTO's 'insider status' (Sparkes &amp; Smith, 2014) som aktive CrossFit udøvere var en stor hjælp i rekrutteringsprocessen. Pga. COVID-19 foregik alle interviews online, hvilket gjorde det muligt at interviewe CrossFittere i forskellige dele af landet. Des -uden gav det fleksibilitet til deltagerne, som kunne vælge et tidspunkt på dagen, der passede for dem (Iacono et al., 2016; Jowett et al., 2011). Længden på inter -viewene varierede mellem 30 og 75 minutter og udgjorde samlet 12 timers inter -viewmateriale. Vores interviewguide (Kvale &amp; Brinkmann, 2015; Sparkes &amp; Smith, 2014) bestod af 18 spørgsmål med tilhørende underspørgsmål. Interviewguiden omhandlede informanternes idræts- og CrossFit biografier, herunder den betyd -ning de tilskrev deres CrossFit deltagelse, samt hvordan COVID-19 havde påvirket deres deltagelse i CrossFit. For at belyse (betydningen af) fællesskabet i CrossFit bad vi de interviewede om at beskrive en typisk dag i CrossFit boxen (før, under og efter træningen) inden COVID-19 nedlukningen. Vores baggrundsviden om CrossFit var en fordel i udformningen interviewguiden og bidrog til, at vi løbende i inter -viewet kunne afsøge forskellige aspekter ved træningen.

Tabel 1 - Artiklens informanter

| Informant   |   Alder | CrossFit erfaring (år)   | Træningsmængde i CrossFit før COVID-19 (gange om ugen)   | CrossFit box              |
|-------------|---------|--------------------------|----------------------------------------------------------|---------------------------|
| Anders      |      29 | 1,8                      | 5-7                                                      | Aalborg CrossFit          |
| Anne        |      26 | 5                        | 3                                                        | CrossFit North            |
| Christian   |      26 | 1,5                      | 3-4                                                      | Aarhus CrossFit           |
| Jens        |      27 | 7                        | 4-5                                                      | CrossFit North            |
| Kirsten     |      23 | 2,6                      | 5-6                                                      | Aarhus CrossFit           |
| Lars        |      25 | 2                        | 6-7                                                      | Kraftværk CrossFit Amager |
| Mads        |      26 | 3                        | 5                                                        | CrossFit Silkeborg        |
| Michael     |      25 | 5                        | 4-5                                                      | CrossFit North            |
| Morten      |      28 | 4                        | 6                                                        | Aalborg CrossFit          |
| Peter       |      28 | 7                        | 5                                                        | Arca Aarhus               |
| Søren       |      28 | 5                        | 3                                                        | CrossFit North            |
| Thomas      |      27 | 11                       | 5-6                                                      | Aarhus CrossFit           |

Vi brugte under hele forskningsprocessen selvrefleksion som redskab til at for -

N

R

holde os kritisk over for vores (delvise) 'insider' positioner, især ift. hvordan tre forfatteres (JKH, JSS og IFT) dybdegående kendskab til CrossFit miljøet påvirkede vidensproduktionen (Markula &amp; Silk, 2011; Tracy, 2010). Her var to af forfatternes position som 'outsidere' (VL og JSS) uden erfaringer med CrossFit en fordel, som førte til mange diskussioner mellem forfatterne og hjalp med at bibeholde en kri -tisk distance (Thorpe, 2011). Eksempelvis diskuterede vi forherligelsen af smerte i CrossFit og satte spørgsmålstegn ved CrossFits inkluderende potentiale, som ofte bliver taget for givet i CrossFit miljøet.

Samtlige interviews blev optaget, transskriberet og efterfølgende analyseret ved brug af refleksiv tematisk analyse, hvis formål er at finde mønstre på tværs af em -pirien (Braun et al., 2016; Braun &amp; Clarke, 2006, 2019, 2020). Med afsæt i Braun og Clarkes (2006, 2019, 2020) seks-trins-model for analyse, startede vi med at læse transskriptionerne for at få et dybdegående overblik over empirien (fase 1). Efter gennemlæsning af transskriptionerne kodede vi materialet, som endte med en række koder, der både var data- (fx 'online træningsprogrammer' eller 'venska -ber') og teoristyret (fx 'emotionel energi' eller 'gruppesolidaritet') (fase 2). I fase 3-5 begyndte vi at danne temaer ved at gå samtlige koder igennem for at farvekode hver relevant kode inden for et bestemt tema. Eksempler på disse temaer og un -derordnede temaer er samhørighed, kendetegn ved CrossFit miljøet, motivation, identitet, online træning eller udendørshold. Efterfølgende samlede og redigerede vi vores noter og formede to overordnede temaer - CrossFit før og CrossFit under COVID-19 - som strukturerede vores analyse ved udarbejdelsen af denne artikel (fase 6). Her indgik Collins' (2014, 2020) teori omkring interaktionsritualer som en central del af analysearbejdet.

## RESULTATER OG DISKUSSION

Følgende analyse er todelt. Mens den første del fokuserer på CrossFit træningen inden COVID-19, vil vi i den anden del undersøge informanternes stærkt foran -drede træningsrutiner, herunder deltagelse i online- og udendørstræning under COVID-19. Med afsæt i Collins' teori (2014, 2020) om interaktionsritualer er det centralt at belyse træningssituationerne i CrossFit boxen inden corona, for at kun -ne forstå, hvilken betydning fraværet af ansigt-til-ansigt interaktioner har for de nye træningssituationer under COVID-19 lockdown.

## CrossFit inden COVID-19

Inden COVID-19 nedlukningen investerede alle informanter en betydelig mængde tid og energi i CrossFit og trænede mellem tre og syv gange om ugen. Ifølge inter -viewpersonerne var træningen og den (næsten) daglige gang i den lokale CrossFit box præget af bestemte træningsrutiner samt en høj grad af interaktion imellem deltagerne.  I  tråd  med  litteraturen  på  området  (Edmonds,  2020;  Pickett  et  al., 2016)  fremhævede  interviewpersonerne  den  store  betydning,  som  fællesskabet havde for deres deltagelse i CrossFit. Således beskrev informanterne, hvordan de altid mødtes inden træningen for at drikke en kop kaffe og småsnakke med deres træningsmakkere. Også efter træningen blev interviewpersonerne ofte siddende, evaluerede dagens WOD, drak endnu en kop kaffe eller spiste en energibar, imens de lavede nye træningsaftaler. Til selve træningen hjalp udøverne hinanden med gode råd, heppede på hinanden og gav 'high-fives'. For at beskrive det fællesskab, som de oplevede i CrossFit, sammenlignede mange interviewpersoner træningen i CrossFit boxen med deres tidligere træning i et fitnesscenter, som ifølge dem ikke havde budt på meget interaktion imellem udøverne. Søren fortalte eksempelvis, hvordan han oplevede et andet sammenhold i CrossFit sammenlignet med træning i et fitnesscenter:

Der [i CrossFit] bliver taget godt hånd om en, og man bliver inkluderet i et fællesskab mere i en CrossFit box frem for et fitnesscenter, hvor du bare får stukket et program i hånden af din personlige træner, og så går man bare rundt i sin egen lille verden. I CrossFit er der folk, der bakker en op og hjælper med ens træning.

Sørens  beskrivelse  stemmer  overens  med  flere  undersøgelser,  der  påpeger,  at CrossFit dyrker sammenhold og fællesskab i højere grad end konventionelle fit -nesscentre (Pickett et al., 2016; Whiteman-Sandland et al., 2018). Her kan man med det teoretiske perspektiv fra Collins (2014) sige, at individer, som træner hver for  sig  i  et  fitnesscenter,  ofte  mangler  det  fælles  opmærksomhedsfokus,  som  er afgørende for et succesfuldt interaktionsritual (se også Markula &amp; Pringle, 2006). Her er kroppene ikke synkroniseret i de samme bevægelser, og udøvernes fokus er spredt mod forskellige orienteringer (Dawson, 2017).

Også de andre interviewpersoner talte entusiastisk om et stærkt socialt sam -menhold blandt medlemmerne i CrossFit boxen, hvilket ifølge Collins (2014) er et af  de  langvarige  emotionelle  resultater  af  succesfulde  interaktionsritualer.  Flere informanter tilkendegav, at CrossFit gav dem en følelse af at være inkluderet i et fællesskab, der rakte ud over CrossFit boxens grænser (se også Bailey et al., 2019; Crockett &amp; Butryn, 2018). Her fortalte mange interviewpersoner om venskaber og sociale arrangementer indenfor og udenfor boxen. At medlemmerne af CrossFit boxen er villige til at investere tid i hinanden og bruge tid sammen udenfor boxen, er tidligere blevet associeret med kontinuerligt fremmøde, et højt medlemstal og et forstærket 'sense of community' (Edmonds, 2020; Lautner et al., 2020; Pickett et al., 2016). I følgende uddrag fortæller Christian om en stærk 'vi-følelse' til træning:

Vi trækker jo altid hinanden op, hvor vi siger 'vi gør det fandme'. Så det bliver næsten altid en vild sejr, når det [træningen] så er overstået. Men man føler ikke, at den her sejr er for mig selv, men jeg har altid en følelse af, at vi sammen har gennemført den her megahårde WOD, så det bliver altid en fælles sejr.

Dette  citat  fremhæver  det  stærke  gensidige  opmærksomhedsfokus  på  dagens WOD, hvor udøverne udfører de samme bevægelser og kommer med opmuntrende tilråb til hinanden undervejs. Derudover viser citatet, hvordan Christian er opfyldt af emotionel energi efter en overstået træning, en følelse han beskriver som 'vild sejr' ; en slags eufori over at have gennemført den hårde træning i fællesskab. Det var påfaldende, at Christian og andre informanter brugte negativt ladede ord så -som 'at overstå WOD', 'at opleve smerte sammen' eller 'træningen var skrækkelig ', når de talte om træningen. Vendinger som disse var, ifølge interviewpersonerne, typiske for CrossFit miljøet og peger på en fælles emotionel oplevelse af at lide i fællesskab. Her kan det jævnfør Collins' (2014) teori antages, at den stærke gensi -dige opmærksomhed og fælles emotionelle oplevelse forstærker hinanden, så der opstår et feedback loop, hvor den fælles følelsesmæssige stemning af sammenhold, spænding  og  lidelse  intensiveres  og  bidrager  til  en  øget  opmærksomhed  på  at presse sig  selv  i  de  konkrete  træningsøvelser.  Derudover  peger  sprogbruget  om smerte og lidelse på en moralitet i CrossFit om, at man skal presse sine egne græn -ser (se også Edmonds, 2020; Woolf &amp; Lawrence, 2017).

Disse værdier kom desuden til udtryk gennem forskellige praksisser under træ -ningen. Det var eksempelvis almindelig skik at ringe på en til formålet opsat klokke i CrossFit boxen og give 'high fives' til de andre deltagere hver gang en ny personlig rekord var opnået. Når CrossFittere giver 'high fives' eller ringer med klokken bli -ver det gensidige opmærksomhedsfokus ikke kun kommunikeret til hinanden, men også til et symbol for gruppen, der repræsenterer fælles værdier (Collins, 2014). Imens kollektive 'high fives' kan være et symbol på fællesskab og sammenhold som bærende værdier i CrossFit, giver CrossFitteren, som ringer med klokken, udtryk for, at hun har presset sig selv til det yderste, hvilket ifølge vores interviewpersoner var en høj moralsk værdi samt en målestok for at blive anerkendt som legitim del -tager i CrossFit miljøet (Collins, 2014; se også Edmonds, 2020; Woolf &amp; Lawrence, 2017).

Interviewene  viste  dermed  tydeligt,  at  CrossFit  træningen  inden  COVID-19 nedlukningen kan betragtes som stærke interaktionsritualer, der resulterede i høj emotionel energi, gruppesolidaritet mellem deltagerne, symboler, der repræsen -terede gruppen, og en moralitet omkring værdierne i træningen. Ifølge Collins vil deltagerne tiltrækkes af netop disse typer af interaktionsritualer, og have lyst til at gentage dem. COVID-19 nedlukningen har imidlertid betydet, at de faste trænings -mønstre, fællesskaber, 'high fives', at ringe med klokken ved en ny personlig rekord og sociale arrangementer ikke længere er en del af CrossFitternes hverdag. Dette fører os nu til den anden del af analysen - hvad sker der, når det for CrossFittere ikke længere er muligt at genskabe så succesfuldt et interaktionsritual?

## CrossFit under COVID-19

Efter coronapandemiens udbrud og de efterfølgende restriktioner og nedlukninger af træningscentre så interviewpersonernes træningssituationer markant anderle -des ud. Mens flere informanter blev ved med at træne (fx ved at løbe eller lave CrossFit derhjemme) under den første bølge, var de mere tilbøjelige til at droppe deres træning under den anden bølge og vente, til det var muligt at træne i en organiseret  sammenhæng  igen.  Ligeledes  brugte  nogle  af  informanterne  online CrossFit træning, men udelukkende under første bølge. Da CrossFit boxene be -gyndte at oprette udendørshold, benyttede de fleste informanter sig af dette tilbud. Desuden begyndte nogle af deltagerne at danne lukkede træningsfællesskaber med træningsmakkere fra deres CrossFit box. På trods af at informanterne i forskellige grader lykkedes med at holde gang i deres CrossFit træning, var det kendetegnende for næsten alle informanter, at deres aktivitetsniveau og træningsintensitet faldt markant under COVID-19.

Vi vil nu analysere informanternes forskellige former for CrossFit træningssitu -ationer under COVID-19, inden vi afslutningsvis diskuterer COVID-19's indflydel -se på deres emotionelle energi, gruppesolidaritet og identitet.

## Online træning

Under den første nedlukning brugte CrossFit boxene live online træning, således at medlemmerne havde mulighed for at få hjælp af en træner og træne sammen med andre i et virtuelt fællesskab. Langt fra alle interviewpersoner benyttede sig dog af denne mulighed. Mens et par interviewpersoner syntes, at online træning havde en positiv indflydelse på deres motivation (for Anders fx bidrog online træning til en følelse af 'stadig at kunne træne med andre' ,  selv om det var 'super ærgerligt, at man ikke kunne møde folk' ), fandt andre deltagere det ikke tilstrækkeligt stimulerende, og opnåede dermed ikke den samme emotionelle energi (Collins, 2014, 2020) som ved træningen inden COVID-19. Morten fortalte eksempelvis: 'CrossFit boxen var god til at lave live videoer, så man kunne træne hjemmefra, men det kom jeg heller ikke rigtig i gang med, fordi det ikke var sjovt ' . For flere interviewpersoner såsom Lars var det især sammenholdet, der manglede under onlinetræningen:

Når man er vant til at stå og kaste med barbells og dumbells, så er det lige svært at finde motivationen […], fordi man var vant til, at det var ens gruppe og ens kammerater, man tog derned sammen med, og lige så meget var det motivationen, der lå i man skulle mødes med dem, og det var fedt at skulle træne sammen. Det der med, at man så stod derhjemme i sin egen stue, og der stod nogle på et kamera, var ikke det samme.

Lars' oplevelser er i tråd med andre kvalitative undersøgelser under COVID-19, der fandt, at online fitness begivenheder ikke i samme grad kunne give deltagere og trænere en følelse af tilhørsforhold og samhørighed (Andersson &amp; Andreasson, 2021; Carter &amp; Alexander, 2021). Her kan Collins' (2014, 2020) teori om interak -tionsritualer hjælpe med yderligere at belyse online træning og dens begrænsnin -ger. For Collins er den kropslige tilstedeværelse i sociale interaktioner af central betydning, da den understøtter det gensidige opmærksomhedsfokus og den fælles emotionelle oplevelse, som bl.a. fører til gruppesolidaritet:

By seeing another person's eyes and face, and the orientation of their body, you know what they are paying attention to. An exchange of glances communicates,  I-see-you-seeing-me,  and  also,  I-recognize-what-we-are-both-looking-at. (Collins, 2020, s. 482)

Selvom online træning lægger op til, at deltagernes opmærksomhed er rettet på da -gens WOD, er udøvernes gensidige opmærksomhedsfokus samt fælles emotionelle oplevelse svækket, da det er svært at få øjenkontakt til andre udøvere og opfange deres mimik og gestikulation. Det er fx ikke muligt at se, om de andre er trætte, står  og  hænger med hovedet eller trækker vejret dybt. Ligeledes har deltagerne ikke mulighed for at hjælpe og heppe på hinanden, hvormed de opmuntrende til -råb under træningen bliver indskrænket til instruktørens vejledninger om øvelser -ne. Det bliver således vanskeligt at etablere det feedback loop mellem det fælles opmærksomhedsfokus og den delte emotionelle tilstand mellem deltagerne, som vi  så  i  træningssituationerne før COVID-19 nedlukningen. Kort sagt tyder vores resultater på, at mange informanter vurderede den nye træningssituation med on -line træning som energidrænende i stedet for opbyggende, hvilket kan forklare, at de valgte at undgå disse slags interaktionsritualer under den anden nedlukning og tage en pause fra CrossFit (Collins, 2014, 2020).

## Selvorganiseret CrossFit træning

Imens nedlukningerne satte en stopper for mange af interviewpersonernes CrossFit  træning,  formåede  to  interviewpersoner  at  fortsætte  med  at  træne  CrossFit. Anders og Jens fremhævede, at de lykkedes med at træne CrossFit over en længere periode, fordi de både havde købt udstyr og etableret et træningsfællesskab uden -for CrossFit boxen. Jens fortalte:

Nu var det bare sådan, mig og min makker havde købt de der vægte, og så havde vi bare indstillet os på, at vi skulle være nede i kælderen her i et halvt års tid, og så var det sådan det var.

Også Anders vægtede især det sociale aspekt ved denne form for selvorganiseret CrossFit træning højt:

Under anden lockdown fik jeg tilbudt, om at komme ned og træne i en af med -lemmernes kælder, noget vi kalder Armhulen. Så der har vi jo trænet nede under lockdown. […] Men den mængde af træning, vi fik lavet, kontra den tid vi var der, var jo latterligt. Vi brugte helt sikkert mest tid på at snakke sammen og bare mødes.

Både Anders og Jens fortalte om, at de fik 'energi og glæde i hverdagen' af trænin -gen. Det er beskrivelser, som viser, at træningen ikke blot giver dem en umiddel -bar god følelse under interaktionsritualet, men at den transformeres til langvarig emotionel energi i deres hverdag (Collins, 2014). Endvidere kan navngivningen af kælderen, 'Armhulen', beskrives som et symbol på træningsfællesskabet, der un -derstreger den fysiske nærhed, kælderen fordrer. Med afsæt i Collins' begrebsap -parat kan (ansigt-til-ansigt) træningen i disse nye etablerede fællesskaber anses for at være et nyt succesfuldt interaktionsritual.

Ikke alle interviewpersoner havde dog mulighed for at danne sådanne lukkede træningsfællesskaber. Flere interviewpersoner fortalte, hvordan de manglede de fysiske træningsaftaler for at holde motivationen oppe. Anne beskrev eksempelvis, hvordan hendes aktivitetsniveau sammenlignet med før corona faldt til 20%:

Jeg har virkelig haft svært ved at finde motivationen og komme afsted. […] Vi fik jo mulighed for at låne noget udstyr af vores center, men jeg havde bare så svært ved at finde noget, der fungerede for mig. Jeg prøvede lidt forskelligt; jeg prøvede en træningsplan, så jeg gik ned i kælderen tre gange om ugen, og lavede de her øvelser, men jeg kom bare ikke afsted. Det var som om den der kælder, den lå 20 km væk fra mig. […] Nogle gange trænede jeg sammen med nogen, og så kom jeg også afsted.

For Anne og andre var det fraværet af fysiske træningsfællesskaber med kropslig tilstedeværelse  og  rytmisk  medfølgen  i  den  kollektive  træning,  der  virkede  som en barriere for deres fastholdelse i CrossFit træningen. Det bliver tydeligt i Annes udtalelse, hvordan hun ikke tiltrækkes af den nye træningssituation, da hun ube -vidst ved, at den ikke kan fylde hende med emotionel energi på samme måde som interaktionsritualerne  før  COVID-19  nedlukningen.  Her  ses  det,  hvordan  nog - le  træningssituationer (dem som indeholder flere mennesker fysisk samlet, kla -re grænser for fællesskabet, et fælles fokus og en delt emotionel tilstand) virker tiltrækkende på informanterne, mens andre træningssituationer (at træne alene fremfor i et fællesskab uden fælles fokus og emotionel tilstand) frastøder og dræ -ner informanterne (Collins, 2014).

Da CrossFit boxene fik mulighed for at oprette udendørshold, begyndte de fleste af informanterne igen at opsøge de fælles fysiske træningssituationer.

## Udendørstræning

9 ud af 12 interviewpersoner deltog i organiseret udendørstræning, som største -delen beskrev som et godt tilbud, da de igen kunne træne sammen med andre. Samtidig savnede informanterne dog den tidligere fleksibilitet, som CrossFit havde tilbudt dem (hvor man ikke skulle tilmelde sig bestemte hold med et begrænset antal pladser), det større udvalg af udstyr, der var tilgængeligt i CrossFit boxen, og især at kunne hygge og småsnakke med bekendte inden og efter træningen.

Selv om Kirsten var glad for igen at kunne træne sammen med andre, følte hun ikke, at de nye udendørs træningssituationer kunne måle sig med træningen før COVID-19 nedlukningen:

Man har sin egen lille firkant, man skal stå på, hvor der er afstand til andre. Så det bliver lidt igen 10 individualister, der bare er der for at træne. Jeg kan godt lide, at man møder op og lige hyggesnakker. Men det kan man bare ikke her, så der går fællesskabet sgu bare lidt af det. Det bliver meget, at man står på sin egen plade, gør sine ting, [og] går hjem. […] Det er lidt som om, at man opstiller en firkant, hvor man ikke må bevæge sig hen til andres intimsfære. Man kan endda ikke kigge hinanden i øjnene, fordi alle firkanterne peger sam -me sted hen. […]. Det kan sgu bare noget at komme tæt på folk, det mangler jeg godt nok.

På trods af udendørstræningens fysiske karakter er det med Collins' (2014) ord vanskeligere for deltagerne at opnå en rytmisk medfølgen - deltagerne må ikke have kropskontakt, og har kun i begrænset omfang mulighed for at se hinandens kropssprog. Dette gør det sværere at opnå en tilstand, hvor kroppene synkroni -seres, og det fælles fokus og emotionelle stadie forstærker hinanden til et kollek -tivt hele, den ' fælles sejr ' som Christian beskriver det i analysens første del. Det kommer tydeligt til udtryk i citatet, hvor Kirsten beskriver, at det opleves som '10 individualister, der bare er der for at træne' , som ' gør sine ting, [og] går hjem' uden at interagere med hinanden og opbygge et fællesskab og tilhørsforhold til hinanden.

Det er interessant, at Kirstens beskrivelse af udendørstræningen minder om de andre interviewpersoners oplevelser med at træne i et fitnesscenter, som adskilte sig stærkt fra CrossFit træning. Kirstens beskrivelse tydeliggør, hvordan interakti -onsritualets fire komponenter er til stede, men i en svækket udgave sammenlignet med træningen inden COVID-19. På denne baggrund kan udendørstræning beskri -ves som et mindre succesfuldt interaktionsritual, der ikke havde de samme resulta -ter som træningen i boxen. Samtidig skal det dog fremhæves, at udendørstræning har kunnet formå at tiltrække langt de fleste interviewpersoner, hvilket tyder på, at denne form for alternativ træning har haft en betydning ift. at kunne mindske frafald blandt medlemmer. Ikke desto mindre er det et åbent spørgsmål, om uden -dørstræning ikke ville være blevet erstattet med andre, mere succesfulde interakti -onsritualer, der giver informanter større mulighed for at opnå emotionel energi og gruppesolidaritet (Collins, 2014, 2020), hvis COVID-restriktionerne havde varet i endnu længere tid.

## COVID-19's indflydelse på emotionel energi, identitet og gruppesolidaritet

Der var bred enighed blandt informanterne om, at de savnede CrossFit fællesskabet og den daglige gang i CrossFit boxen. Det var tydeligt, at nedlukningerne bl.a. på -virkede interviewpersonernes motivation til at opsøge de nye træningssituationer, deres emotionelle energi, gruppesolidariteten i fællesskabet og en vis grad også deres identitet som dedikerede CrossFittere. Lars, som inden corona havde trænet 6-7 gange om ugen, beskrev eksempelvis, hvordan hans identitet som CrossFitter 'forsvinder også lidt, når man ikke har mulighed for at komme i boxen'. Som kon -sekvens heraf begyndte han at søge andre træningsmæssige mål og trænede op til et maraton. Også Kirsten og Thomas valgte at sætte CrossFit på pause, men kunne mærke, at de manglede en stor del af deres hverdag og deres identitet som CrossFittere. Thomas fortalte eksempelvis:

Jeg trænede lidt selv og gik lidt i skoven som de fleste andre. […] Så var der en periode, hvor jeg ikke trænede, hvor jeg tænkte, er det her CrossFit og træning overhovedet mig? […] Altså jeg tror, det har betydet noget for min egen selv -forståelse af, hvad jeg ligesom laver, og jeg følte, [at] jeg havde rigtig meget tid til  alt  muligt andet, og der var lige pludselig et stort tomrum, som man skulle udfylde.' (Thomas)

Ligesom Thomas talte også Kirsten om det tomrum, som fraværet af regelmæssig almindelig CrossFit træning efterlod:

Jeg kan godt mærke, at jeg har brug for at være i et fællesskab […]. Det […] at alle sammen har en fælles interesse, det gør virkelig noget for mig, det bliver på en eller anden måde med til at definere mig. […] Og jeg kan godt mærke nu, hvor jeg ikke har det, så er der et eller andet som er tomt, der mangler noget. […] Jeg tror, det der udfordrer mig lige nu, er at jeg mangler noget at gå op i […], som jeg kan snakke med folk om. […] Jeg mangler de der tilfredsstillelsesøjeblikke, men også nogl e adrenalinkick […], en glædesfølelse. (Kirsten)

Disse to citater fremhæver, hvordan interviewpersonerne manglede de succesfulde interaktionsritualer til træning, som udgjorde deres identitet som CrossFittere, og som gav dem emotionel energi i form af glæde, entusiasme, initiativ etc. (Collins, 2014). Også i de andre interviews var det især fraværet af emotionel energi, der blev problematiseret i forbindelse med nedlukningen af CrossFit boxen. Anders beskriver eksempelvis de emotionelle aspekter af de manglende ansigt-til-ansigt træningssituationer således: '[Det er] energi til ens hverdag, motivation, overskud og glæde, der bliver taget fra en'. Mads kunne endda mærke, at de manglen -de interaktionsritualer i boxen havde en negativ indflydelse på, hvordan han indgik i sociale relationer:

Men nu hvor jeg ikke træner mere […], så har jeg godt kunne mærke, at jeg ikke har samme sociale selvtillid. Jeg kan godt mærke, at corona har gjort, at jeg ikke er lige så tryg i sociale relationer, som jeg var før, da jeg var i god form og dyrkede meget CrossFit med mine venner.

Derudover var det også tydeligt i interviewene, hvordan informanterne generelt oplevede et fald i gruppesolidariteten under COVID-19 nedlukningen som følge af de nye træningssituationer, der ikke i samme grad skabte stærke interaktionsritua -ler. Dette dog med undtagelse af enkelte informanter, der formåede at gennemføre selvorganiseret  CrossFit  træning  i  grupper.  Netop  disse  træningssituationer  var kendetegnet ved et stærkt socialt element, hvilket gjorde, at gruppesolidariteten blev opretholdt. Blandt de andre informanter kom den manglende gruppesolida -ritet i de nye træningssituationer til udtryk på forskellige måder, men fælles var, at ingen oplevede den form for ' vi-følelse ', som vi så i beskrivelserne af trænings -situationerne før COVID-19 nedlukningen. Kirsten beskrev, hvordan hun mang -lede fællesskabet og følte, at træningen bestod af ' individualister '; Lars beskrev, hvordan han manglede følelsen af at være i en gruppe; og Thomas blev i tvivl om, hvorvidt CrossFit fællesskabet overhovedet var noget for ham.

Det skal imidlertid fremhæves, at 11 ud af 12 informanter blev ved med støt -te deres lokale CrossFit box ved ikke at sætte deres abonnement på pause, selv -om boxen var helt lukket. Dette er specielt bemærkelsesværdigt, da CrossFit er et kommercielt fitnesstilbud udbudt af profit-orienterede virksomheder (Kirkegaard, 2007). Ligeledes viste en kort opfølgning i juli 2021, at samtlige interviewpersoner vendte tilbage til CrossFit boxene, så snart det blev muligt igen. Dette tyder på, at interviewpersonernes tidligere interaktionsritualskæder i CrossFit har været stær -ke nok til ikke at miste betydningen igennem nedlukningerne (Collins, 2014).

## KONKLUSION OG PERSPEKTIVERING

Denne artikel giver et dybdegående indblik i konsekvensen af de stærkt forandrede træningsvilkår for CrossFit udøvere under COVID-19 nedlukningen. Dermed bi -drager dette interviewstudie ikke kun med ny viden om en gruppe af idrætsaktive, som har været særligt påvirket af coronarestriktionerne, men også til diskussioner af, i hvor høj grad fysisk ansigt-til-ansigt træning i grupper kan erstattes med an -dre former for træning.

Med afsæt i Collins' (2014, 2020) teori om interaktionsritualer undersøgte vi, hvordan interaktionsritualerne i de nye træningssituationer adskilte sig fra dem, der havde karakteriseret træningen i CrossFit fællesskaber inden COVID-19 nedlukningen. Nærværende analyse viser, hvordan træningen i CrossFit boxene inden COVID-19 nedlukningen kan betragtes som stærke og succesfulde interaktionsri -tualer, der resulterede i øget emotionel energi i form af glæde, motivation og en følelse af sejr; gruppesolidaritet i form af en følelse af at være en del af et fælles -skab; samt symboler der repræsenterede gruppens værdier såsom at presse sig selv til  det  yderste i træningen uanset niveau. Dette er i tråd med den tidligere preCOVID-19 litteratur om CrossFit, der understreger fællesskabets afgørende betyd -ning (Bailey et al., 2019; Crockett &amp; Butryn, 2018; Edmonds, 2020; Lautner et al., 2021; Pickett et al., 2016; Whiteman-Sandland et al., 2018). Under COVID-19 faldt informanternes aktivitetsniveau som følge af de nye træningssituationer, der ikke skabte stærke interaktionsritualer. Informanterne oplevede, med undtagelse af to informanter, som fortsat trænede selvorganiseret CrossFit i grupper, et fald i grup -pesolidaritet, emotionel energi og en svækkelse af identiteten som CrossFitter.

Med hensyn til de forskellige nye former for træningssituationer, der opstod under COVID-19 nedlukningen, var det påfaldende, at alle informanter kun brugte digitale træningsmuligheder under den første bølge af COVID-19-pandemien, hvor det var den eneste mulighed for at dyrke CrossFit. Manglende kropslig tilstedevæ -relse samt et stærkt svækket gensidigt opmærksomhedsfokus og fælles emotionel oplevelse resulterede ikke i den samme mængde emotionel energi og gruppeso -lidaritet  som  CrossFit  træningen i boxen før nedlukningen. Online træning kan derfor beskrives som et fejlet interaktionsritual (Collins, 2014, 2020), som inter -viewpersonerne ikke havde lyst til at gentage. Her var der en klar tendens til, at informanterne foretrak selvorganiseret CrossFit træning i form af små, lukkede fællesskaber eller udendørstræning under anden bølge, hvor det var muligt at have ansigt-til-ansigt relationer (dog med afstand og uden kropskontakt).

Ifølge  Collins  (2020,  s.  480)  risikerer  de  langvarige  resultater  af  succesfulde interaktionsritualer, som dem vi fandt i træningssituationerne før COVID-19 ned -lukning, at ebbe ud, hvis de taber deres tiltrækningskraft eller deres symboler ikke bliver genopfyldt med betydning gennem nye interaktionsritualer. På trods af to nedlukninger og fraværet af gentagende interaktionsritualer i CrossFit boxen over en længere periode vendte samtlige interviewpersoner tilbage til CrossFit boxene. Dette indikerer, at interaktionsritualerne før COVID-19 har været så stærke, at de formåede at trække interviewpersonerne tilbage til deres vante rutiner. Ligeledes kan det tænkes, at udendørstræningen kan have bidraget til at aktivere og fasthol -de medlemmer, selvom den med et teoretisk perspektiv fra Collins ikke formåede at skabe lige så stærke interaktionsritualer, som den normale træning i CrossFit boxene.

I tråd med Collins' perspektiver (2014, 2020) understreger vores resultater be -tydningen af regelmæssige ansigt-til-ansigt møder med kropslig tilstedeværelse. For vores informanter kunne digitale træningsmuligheder ikke erstatte træningen i CrossFit boxen. Samtidig skal det tilføjes, at interviewene tydeligt viste, hvor stor en rolle fællesskabet og den tætte interaktion i CrossFit boxen havde spillet for vores informanter inden COVID-19, hvilket kan være med til at forklare, hvorfor online træning ikke blev taget så godt imod. Her skal det også fremhæves, at vo -res undersøgelse fokuserede på en specifik gruppe af CrossFit udøvere, der inden COVID-19 investerede en stor mængde tid og energi i CrossFit og trænede 3 til 7 gange om ugen. Det ville derfor være interessant at undersøge, om CrossFit udøve -re, der trænede mindre og dermed ikke havde en lige så stor tilknytning til CrossFit miljøet, eller andre 'traditionelle' fitnessudøveres oplevelser adskiller sig fra vores fund. Hvis sammenhold og fællesskab ikke spiller lige så stor en rolle for udøve -res deltagelse (Pickett et al., 2016; Whiteman-Sandland et al., 2018), betyder det så, at online træningsmuligheder, som uden tvivl effektiviserer den tid og energi, der investeres i træningen, er mere attraktive? Ligeledes skal det bemærkes, at vi har interviewet en forholdsvis homogen gruppe CrossFittere ift. alder, familiesta -tus, køn, socioøkonomisk baggrund og etnicitet. Det er derfor et åbent spørgsmål, hvordan andre CrossFittere, fx udøvere med små børn, der i høj grad har været presset af deres børns hjemmeskole under corona-nedlukningen, har oplevet re -mote træning.  Desuden vil kun tiden vise (se også Collins, 2020, s. 496), om tek -niske fremskridt vil lykkes med at efterligne fysiske ansigt-til-ansigt møder - med Collins' ord interaktionsritualernes komponenter - således at digitale trænings -muligheder såsom online træning i fremtiden vil blive et ægte alternativ til fysiske idrætsfællesskaber.

## REFERENCELISTE

- Andersson, K., &amp; Andreasson, J. (2021). Being a group fitness instructor during the covid-19 crisis: Navigating professional identity, social distancing, and community. Social Sciences , 10 (4). https://doi.org/10.3390/socsci10040118
- Bailey, B., Benson, A. J., &amp; Bruner, M. W. (2019). Investigating the organisational culture of CrossFit. International Journal of Sport and Exercise Psychology , 17 (3), 197-211. https://doi.org/10.1080/1612197X.2017.1329223
- Blumer, H. (1969). Symbolic Interactionism: Perspective and Methods . Prentice-Hall.
- Bøje, C., &amp; Eichberg, H. (1994). Idrættens tredje vej - om idrætten i kulturpolitikken . Klim.
- Bowes, A., Lomax, L., &amp; Piasecki, J. (2020). The impact of the COVID-19 lockdown on elite sportswomen. Managing Sport and Leisure , 0 (0), 1-17. https://doi.org/10.1080/2375 0472.2020.1825988
- Bowes, A., Lomax, L., &amp; Piasecki, J. (2021). A losing battle? Women's sport pre- and postCOVID-19. European Sport Management Quarterly , 0 (0), 1-19. https://doi.org/10.10 80/16184742.2021.1904267
- Braun,  V.,  &amp;  Clarke,  V.  (2006).  Using  thematic  analysis  in  psychology  Using  thematic analysis in psychology. Qualitative Research in Psychology , 3 (2), 77-101. https://doi. org/10.1191/1478088706qp063oa
- Braun, V., &amp; Clarke, V. (2019). Reflecting on reflexive thematic analysis. Qualitative Research in Sport, Exercise and Health , 11 (4), 589-597. https://doi.org/10.1080/215967 6X.2019.1628806
- Braun, V., &amp; Clarke, V. (2020). One size fits all? What counts as quality practice in (reflex -ive) thematic analysis? Qualitative Research in Psychology , 00 (00), 1-25. https://doi. org/10.1080/14780887.2020.1769238
- Braun, V., Clarke, V., &amp; Weate, P. (2016). Using Thematic Analysis in Sport and Exercise Re -search. In B. Smith &amp; A. C. Sparkes (Eds.), Routledge Handbook of Qualitative Research in Sport and Exercise (pp. 191-205). Routledge. https://doi.org/10.4324/9781315762012. ch15
- Caputo, E. L., &amp; Reichert, F. F. (2020). Studies of Physical Activity and COVID-19 during the Pandemic: A Scoping Review. Journal of Physical Activity and Health , 17 (12), 12751284. https://doi.org/10.1123/jpah.2020-0406
- Carter, A., &amp; Alexander, A. C. (2021). 'It's a Whole Different Atmosphere': A Qualitative Examination of Social Support as a Facilitator of Exercise During the COVID-19 Pan -demic. Health Promotion Practice , 1-9. https://doi.org/10.1177/15248399211013005
- Clarkson, B. G., Culvin, A., Pope, S., &amp; Parry, K. D. (2020). Covid-19: Reflections on threat and uncertainty for the future of elite women's football in England. Managing Sport and Leisure , 0 (0), 1-12. https://doi.org/10.1080/23750472.2020.1766377
- Collins, R. (2014). Interaction Ritual Chains . Princeton University Press.

NR

- Collins,  R.  (2016).  Micro-sociology  of  sport:  interaction  rituals  of  solidarity,  emotional energy, and emotion al domination. European Journal for Sport and Society , 13 (3), 197-207.
- Collins, R. (2020). Social distancing as a critical test of the micro-sociology of solidari -ty. American Journal of Cultural Sociology , 8 (3),  477-497. https://doi.org/10.1057/ s41290-020-00120-z
- Crockett, M. C., &amp; Butryn, T. (2018). Chasing Rx: A spatial ethnography of the crossfit gym. Sociology of Sport Journal , 35 (2), 98-107. https://doi.org/10.1123/ssj.2017-0115
- Dawson, M. C. (2017). CrossFit: Fitness cult or reinventive institution? International Review for the Sociology of Sport , 52 (3), 361-379. https://doi.org/10.1177/1012690215591793
- Durkheim, É. (1915). The Elementary Forms of Religious Life . Free Press.
- Edmonds,  S.  E.  (2020).  Geographies  of  (Cross)fitness:  an  ethnographic  case  study  of a  CrossFit Box. Qualitative Research in Sport, Exercise and Health , 12 (2),  192-206. https://doi.org/10.1080/2159676X.2019.1602559
- Eske, M. (2021). Danskernes motions- og sportsvaner under endnu en gradvis genåbning. Notat  5:  Fortsat  lang  vej  til  normalt  aktivitetsniveau .  https://idan.dk/vidensbank/ downloads/danskernes-motions-og-sportsvaner-under-endnu-en-gradvis-genaabningnotat-5/59e860ee-743a-4e44-9050-ad1700a16b77
- Gianzina,  E.  A.,  &amp;  Kassotaki,  O.  A.  (2019).  The  benefits  and  risks  of  the  high-intensity CrossFit  training. Sport  Sciences  for  Health , 15 (1),  21-33.  https://doi.org/10.1007/ s11332-018-0521-7
- Goffman, E. (1967). Interaction Ritual: Essays on Face-to-Face Behavior . Pantheon.
- Hargreaves, E. A., Lee, C., Jenkins, M., Calverley, J. R., Hodge, K., &amp; Houge Mackenzie, S. (2021). Changes in Physical Activity Pre-, During and Post-lockdown COVID-19 Restric -tions in New Zealand and the Explanatory Role of Daily Hassles. Frontiers in Psychology , 12 (February), 1-13. https://doi.org/10.3389/fpsyg.2021.642954
- Hauff, C., Gipson, C., Bennett, H., &amp; Malcom, N. L. (2021). Badass CrossFit Women; Rede -fining Traditional Femininity, One Handstand Push-Up at a Time. In L. K. Fuller (Ed.), Sportswomen's Apparel in the United States (pp. 231-248). Palgrave Macmillan, Cham. https://doi.org/10.1007/978-3-030-45477-7\_14
- Iacono, V. Lo, Symonds, P., &amp; Brown, D. H. K. (2016). Skype as a tool for qualitative re -search interviews. Sociological Research Online , 21 (2), 1-15. https://doi.org/10.5153/ sro.3952
- Ibsen, B., &amp; Høyer-Kruse, J. (2021). Den organiserede idræts betydning for fysisk aktivitet under Corona. Forum for Idræt , 36 (2), 1-32.
- Ibsen, B., Høyer-Kruse, J., &amp; Elmose-Østerlund, K. (2021). Danskernes bevægelsesvaner og  motiver  for  bevægelse .  https://www.sdu.dk/-/media/files/om\_sdu/centre/c\_isc/ danmark\_i\_bevaegelse/danskernesbevaegelsesvaner-rapport.pdf

- Jensen, J.-O. (2014). Skoleidrættens værdier og kultur. In B. B. Høj, I. Maibom, &amp; T. N. Rasmussen (Eds.), Idrættens værdier og kultur. Teori og praksis .
- Jowett, A., Peel, E., &amp; Shaw, R. (2011). Online Interviewing in Psychology: Reflections on the Process. Qualitative Research in Psychology , 8 (4), 354-369. https://doi.org/10.10 80/14780887.2010.500352
- Kaur, H., Singh, T., Arya, Y. K., &amp; Mittal, S. (2020). Physical Fitness and Exercise During the COVID-19 Pandemic: A Qualitative Enquiry. In Frontiers in Psychology (Vol. 11). https://doi.org/10.3389/fpsyg.2020.590172
- Kerry, V. J. (2017). The construction of hegemonic masculinity in the Semiotic Landscape of a CrossFit 'Cave.' In Visual Communication (Vol. 16, Issue 2, pp. 209-237). https:// doi.org/10.1177/1470357216684081
- Kirkegaard,  H.,  Eske,  M.,  &amp;  Rask,  S.  (2020). DANSKERNES MOTIONS- OG SPORTSVANER . https://idan.dk/vidensbank/downloads/danskernes-motions-og-sportsva -ner-under-coronanedlukningen-del-1/6515aeed-a9ef-437e-89b3-abb400822dd8
- Kirkegaard, K. (2007). Overblik over den danske fitness-sektor. En undersøgelse af dan -ske fitnesscentre . https://www.idan.dk/vidensbank/udgivelser/overblik-over-den-dan -ske-fitnesssektor---en-undersoegelse-af-danske-fitnesscentre/98f5d02b-88f9-47eba770-999b00a37f0f
- Knapp, B. A. (2015). Gender representation in the CrossFit Journal: a content analysis. Sport in Society , 18 (6), 688-703. https://doi.org/10.1080/17430437.2014.982544
- Kvale,  S.,  &amp;  Brinkmann,  S.  (2015). Interview.  Det  kvalitative  forskningsinterview  som håndværk . Hans Reitzels Forlag.
- Lautner, S. C., Patterson, M. S., Spadine, M. N., Boswell, T. G., &amp; Heinrich, K. M. (2021). Exploring the social side of CrossFit: a qualitative study. Mental Health and Social Inclusion , 25 (1), 63-75. https://doi.org/10.1108/MHSI-08-2020-0051
- Markula, P., &amp; Pringle, R. (2006). Foucault, sport and exercise. Power, knowledge and transforming the self. Routledge.
- Markula, P., &amp; Silk, M. (2011). Qualitative Research for Physical Culture . Palgrave Mac -millan.
- Meyer, J., Morrison, J., &amp; Zuniga, J. (2017). The Benefits and Risks of CrossFit: A Sys -tematic Review. Workplace Health and Safety , 65 (12), 612-618. https://doi. org/10.1177/2165079916685568
- Montalvo, A. M., Shaefer, H., Rodriguez, B., Li, T., Epnere, K., &amp; Myer, G. D. (2017). Ret -rospective injury epidemiology and risk factors for injury in CrossFit. Journal of Sports Science and Medicine , 16 (1), 53-59.
- Mutz, M., Müller, J., &amp; Reimers, A. K. (2021). Use of digital media for home-based sports activities during the covid-19 pandemic: Results from the German spovid survey. International Journal of Environmental Research and Public Health , 18 (9). https://doi. org/10.3390/ijerph18094409

NR

NR

- Nash, M. (2018). 'Let's work on your weaknesses': Australian CrossFit coaching, masculin -ity and neoliberal framings of 'health' and 'fitness.' Sport in Society , 21 (9), 1432-1453. https://doi.org/10.1080/17430437.2017.1390565
- Patton, M. Q. (2015). Qualitative Research &amp; Evaluation Methods (4th ed.). SAGE Publi -cations.
- Pickett, A. C., Goldsmith, A., Damon, Z., &amp; Walker, M. (2016). The Influence of Sense of Community on the Perceived Value of Physical Activity: A Cross-Context Analysis. Leisure Sciences , 38 (3), 199-214. https://doi.org/10.1080/01490400.2015.1090360
- Pilgaard, M. (2009). Sport og motion i danskernes hverdag .  Idrættens Analyseinstitut. http://www.idan.dk/vidensbank/downloads/sport-og-motion-i-danskernes-hverdag/ 138feabd-6941-413c-86f0-9c7600f4a58c
- Pilgaard, M., &amp; Rask, S. (2016). Danskernes motions- og sportsvaner 2016. In Idrættens Analyseinstitut (Issue  September). Idrættens Analyseinstitut. http://www.idan.dk/vi -densbank/downloads/danskernes-motions-og-sportsvaner-2016/9a94e44b-4cf5-4fbeac89-a696011583d5
- Podmore, M., &amp; Ogle, J. P. (2018). The lived experience of CrossFit as a context for the de -velopment of women's body image and appearance management practices. Fashion and Textiles , 5 (1), 1-23. https://doi.org/10.1186/s40691-017-0116-y
- Putnam, R. (2000). Bowling Alone: The Collapse and Revival of American Community . Simon &amp; Schuster.
- Rask, S., &amp; Eske, M. (2020). Status På Danskernes Idrætsdeltagelse 2020 . https://idan. dk/vidensbank/downloads/status-paa-danskernes-idraetsdeltagelse-2020/cb5a397042f4-4199-ba12-aca800dad3c4
- Rodríguez, M., García-Calleja, P., Terrados, N., Crespo, I., Del Valle, M., &amp; Olmedillas, H. (2021). Injury in CrossFit®: A Systematic Review of Epidemiology and Risk Factors. In Physician and Sportsmedicine . https://doi.org/10.1080/00913847.2020.1864675
- Schrijnder, S., van Amsterdam, N., &amp; McLachlan, F. (2021). 'These chicks go just as hard as us!' (Un)doing gender in a Dutch CrossFit gym. International Review for the Sociology of Sport , 56 (3), 382-398. https://doi.org/10.1177/1012690220913524
- Souter, G., Tonge, A., &amp; Culvin, A. (2021). The impact of Covid-19 on the mental health of professional footballers. Managing Sport and Leisure , 0 (0), 1-4. https://doi.org/10.10 80/23750472.2021.1877569
- Spaaij, R., &amp; Schaillée, H. (2021). Inside the black box: A micro-sociological analysis of sport for development. International Review for the Sociology of Sport , 56 (2), 151-169. https://doi.org/10.1177/1012690220902671
- Sparkes, A. C., &amp; Smith, B. (2014). Qualitative research methods in sport exercise and health: From process to product . Routledge. https://doi.org/10.4324/9780203852187

- Stockwell, S., Trott, M., Tully, M., Shin, J., Barnett, Y., Butler, L., McDermott, D., Schuch, F., &amp; Smith, L. (2021). Changes in physical activity and sedentary behaviours from be -fore to during the COVID-19 pandemic lockdown: A systematic review. BMJ Open Sport and Exercise Medicine , 7 (1). https://doi.org/10.1136/bmjsem-2020-000960
- Thorpe, H. (2011). Snowboarding bodies in theory and practice . Palgrave Macmillan.
- Tracy, S. J. (2010). Qualitative quality: Eight 'big-tent' criteria for excellent qualitative re -search. Qualitative  Inquiry , 16 (10),  837-851.  https://doi.org/10.1177/1077800410383121
- Washington, M. S., &amp; Economides, M. (2016). Strong Is the New Sexy: Women, CrossFit, and the Postfeminist Ideal. Journal of Sports and Social Issues , 40 (2), 143-161.
- Whitcomb-Khan, G., Wadsworth, N., McGinty-Minister, K., Bicker, S., Swettenham, L., &amp; Tod, D. (2021). Critical  Pause:  Athletes'  Stories  of  Lockdown  During  COVID-19. The Sport  Psychologist , 35 (1),  43-54.  https://doi.org/https://doi.org/10.1123/tsp.20200106
- Whiteman-Sandland,  J.,  Hawkins,  J.,  &amp;  Clayton,  D.  (2018).  The  role  of  social  capital and  community  belongingness  for  exercise  adherence:  An  exploratory  study  of  the CrossFit  gym  model. Journal  of  Health  Psychology , 23 (12),  1545-1556.  https://doi. org/10.1177/1359105316664132
- Woolf, J., &amp; Lawrence, H. (2017). Social identity and athlete identity among CrossFit mem -bers: an exploratory study on the CrossFit Open. Managing Sport and Leisure , 22 (3), 166-180. https://doi.org/10.1080/23750472.2017.1415770

## ABSTRACT

CrossFit, one of the fastest-growing fitness movements worldwide, is known for its  specific  fitness  culture  characterized by intense workouts and high social in -teraction among its members. However, due to the COVID-19 pandemic, it has been impossible for CrossFitters to maintain their usual training routines. Based on Randall Collins' theory of interaction ritual chains, the article examines the con -sequences of significantly changed training situations during the COVID-19 lock -down and its impact on group solidarity, emotional energy and identity through semi-structured interviews with 12 CrossFitters. The article emphasizes the im -portance of face-to-face social interactions, which cannot be replaced by digital training opportunities.