Imre Kertész: Foreløbighedens prægnans
Forfattere: Marianne Ping Huang
Tidsskrift: passage (2004-09-01)

1---------

## Imre Kertesz:  Foreløbighedens prægnans

## MARIANNE PING HUANG

Diaspora og fremmedhed er en væsentlig del af det 20. århundredes historie og litteratur. Adskillelse og udskillelse. Emigrationens  nødvendighed og  immi­ grationens  vanskelighed.  Segregering  /  integrering /  assimilering  /  udvisning.  Xenofobiens  mangear­ tede spor, som tegner sine egne kort over globalise­ ringen. Indre  og  ydre  eksil. Tab af  eget sprog,  tale på  fremmede  sprog. Det  digteriske  sprog,  der  udskilles  som marginalt og  eksileres. Og på den  anden side,  nyfigenhedens  og  retfærdighedens forventning om  repræsentation  af  alt  dette;  pirret  af  historiens cirkulation som human case: Dissidentens, asylantens, ofrets  tale,  ikke  med sin  egen,  men  med den fremmedes tunge.

Har jeg nogensinde forstået mit liv? Er jeg i stand til at forstå det? Alt taler imod det: det i mig rodfæstede :fremmede  jeg.  Jeg; den selvretfærdige moralist, den løgnagtige fabelfabrikant. [  ...  ]

Findes der mon en form for forståelse hvor man ikke nød­ vendigvis skal besidde, ikke bemægtige sig det man forstår. Lad os sige: at fortabe sig i en fortælling og der falde i en fælde som der ikke er nogen vej ud af.  ..  (p. 94)

Forfatterskabet bevæger sig fra i romanen De skæbneløse (1975)  at bære  vidnesb yr d om at overleve og leve  med Auschwitz og samtidig at undsige vidnesb yr dets  direkte  repræsentation  af  Historien,  til essayromanen Jeg -en anden, hvor  Kertesz ved 199o'ernes  begyndelse  gennemrejser  Europa,  som e---1.fnrekommeL..både\_v.:elkendt\_og\_uendelig\_fremme.u.----sådan som også essayets  jeg er det.

I Paris, som han besøger for første gang, synes bykortet  at  være  lagret  i  en  kulturel  erindring,  der også vækkes i Amsterdam:

U]ige siden har en trylleformel, et kogleri bestandig spøgt i mit hoved: "den vestlige kultur.  ..  ". I dag er det kun en tryllefor­ mel - en ansigtsløs masses skvulpen i et museum der stadig be­ nævnes Europa - men sikke en fortid, sikke en åndeløs skøn­ hed, sikke en hyldest til livet, til vore liv, sikke et mod, sikke megen sandhed, storhed og kraft [  ...  ] (p. 86).

Men ,trylleformlen  udløser  ikke  andet  end  denne række  "sikke  ...  ",  der  fører  tilbage  til Rembrandts Nattevagten, hvor  kaptajn  Cocqs  vagt  i  et  tidsglimt anes  på  vej  fra  et mørke  til  et  andet. Kertesz'  for­ ståelse finder sted i  sådanne glimt,  hvor noget - en kulturel,  personlig  eller helt kontingent forekomst træder ud af et mørke, som kunne være både en fæl­ les og  en  egen historie, og]eg -en  anden slutter i  et sidste glimt af essayistens privatliv,  af det ulykkelige,

-år--litter.atuxen...mødes.\_aLden.J::e.tfærdigeJiaxm  ... og dens krav om, at digtning skal repræsentere, vender den  sig ofte bort og  vil ikke  være  et billede på Historien.  Sådan  er  det  med  megen  digtning,  som udefra kan anskues som politisk, som direkte udtryk for  eller vidnesb yr d om  en  situation  eller  et  vilkår som tiden,  magten  eller  historien  skulle  have  bragt over digteren: det tydelige  billede  af det politiske er blændet  ud i  en  forvandlet,  skreven  erfaring  af  di­ aspora. I Jeg -en anden (1997) skriver den  'ungarske, ikke-jødisk jødiske' forfatter lmre Kertesz således, at Afrika  er Auschwitz  af  i  dag,  endeløst  udstrakt og ignoreret. Hertil  kan  forståelsen  udstrækkes,  præg­ nant,  som på den  anden side når Kertesz også skri­ ver,  at  Auschwitz er  præsent  i  enhver  moderne situation, i de forræderier som den levende altid be­ går.  Forståelsen  af  Auschwitz  som  et vilkår  og  et navn  for  sider  af  moderniteten,  der kan forstås  og kan forstås som andet end skæbne, giver Kertesz' ar­ bejde i sproget retning, overhovedet:

fængselsagtige  kærlighedsliv  med A. I det glimt ef­ terlader  han  sin  historie  til  fortiden  og  svæver  som kaptajn  Cocqs vagt mellem  mørker:  "og foden løf­ ter sig  ubeslutsomt  til et skridt".

\_\_\_\_\_\_ .....,,l

Forståelsens omflakken gennem det  litterære ar­ bejde er mangeartet. Mens De skæbneløse romanag­ tigt  lader  det  unge  menneskes  tid i  lejrene  konver­ gere med den ældre fortællers behandling af lejrtiden og udbredelsen af  denne tid som erfaring, arbejdes der i Jeg -en  anden med den glimtvise for­ ståelse, der  både  er bundet til  en  kulturel  genken­ delse af steder,  som ikke kunne besøges før 1989,  og en ophævelse af stedernes genkendelighed for tiden, der går. Også stederne bliver del af Auschwitz,  som . i forfatterskabet er et indeks for fremmedhed. Fra fx det  stenbrud, hvor  Kertesz' far  døde mellem andre jøder på vej til KZ-iejre i  Østrig,  i foråret 1945.  Ste­ det  er  uden  monumenter, eller  mindeplader, men klippegruben  "røbede  alt.  Intet  andet  kunne  være Da vi på vej ud af  Avignon prøvede at finde landevejen, forvil­ dede vi os i vor udlejningsbil med tyske nummerplader ind i en smal gyde hvor man sikkert ikke engang måtte køre; pludselig brager der et kraftigt slag ned over vognens tag, og en forfær­ delig  stemme,  forvrænget  af had,  råber  derude:  "Weg  von hier!"  - med kraftig fransk accent. Oven på forskrækkelsen fat­ ter jeg hurtigt: der var ganske enkelt tale om en misforståelse, ,sket  her, sted t:; ts  genius  var  skudsalver,  tortur  og stemmen tilhørte en fransk tyskhader,  som gerne ville forvise mord".  Til  besøget  i Jerusalems  ortodokst  jødiske mig,  en simpel jøde fra Budapest, til det franske inferno han kvarter, en  smuldrende  kerne  i  den  nationalistiske havde udtænkt til tyskere. Fra at være en forfulgt jøde blev jeg mytologi om det genvundne land:  "Jeg er en anden i løbet af  få sekunder  til en forfulgt tysker- sådan er denne verag yød-e�M"V-ilken-Slags?....El:l.-.ikke=,j.ø.de.-Jeg-har-i---Ele.p,EleR-hæ'V-Fler-si:g-alticl-på-sig-selv,Rå:r-den-hævner-si lang  tid hverken  søgt mit hjemland eller min  identitet. Jeg er anderledes end dem,  anderledes end an­ dre,  anderledes end jeg selv" (p.  111).

[MRE KERTESZ

Internering  og diaspora er i tid og rum vekslende tilstande  af  hjemløsheden, som  forståelsen  hele  ti­ den nærmer sig gennem fortællingens fælde. Det er en  hjemløshed  eller  fremmedhed, der  ikke  kan  re­ præsentere eller repræsenteres,  men som driver vær­ ket  og  som  på  alle  niveauer  er  partikulær  og  prak­ tisk: At være "en anden slags",  'en ikke jødisk-jøde'. Ungarer  uden  at  være  ungarer, fordi  han  er  jøde: Den  altid  latent  farlige  repræsentation  af  den  frem:.. mede slår et sted i jeg -en anden ud i en grotesk  (og dobbelt uhyggeligt) kipning af xenofobien:

g:(p:-9z)-.  -----

Her  f'ar  essayisten prægnansen  på  sin  side.  Sådan  er det,  når han skriver om livet som forfatter i Østeuropa før 1989,  om sin færden gennem Europa efter 1989 og først og sidst om vilkåret og tilstanden Auschwitz,  fra Afrika i  dag  til  forræderiet ved  overhovedet  at  leve. Kendtest for sin  prægnans  er vel  udsagnet, som  slut­ ter De skæbneløse: "For selv der,  i skorstenenes skygge, i'  pauserne  mellem  alle  lidelserne  var  der et eller  an­ det,  som mindede om lykke. [  ...  ]Ja,jeg burde fortælle dem om netop det,  om koncentrationslejrenes lykke, næste gang de. spørger".

Men under  det  prægnante  og  paradoksets  pointe arbejdes  der  uophørligt med at forvandle  erfaring til form.  Skriftarbejdet  gør  prægnansen  foreløbig;  der sættes  bestandig  af  mod  ei:  nyt  udtryk  og  endnu  et skridt. Tættest på,  hvordan fremmedheden sådan dri­ ver  det  digteriske  sprog  afsted, kommer  Kertesz  i Kaddishfor et ufødt barn (1990). I Kaddish lyder en en­ kelt stemme,  hvis kværnende og malende strøm (som tydeligst  kendes fra Thomas Bernhardt) ikke bare er meac.

terl

-Jeg-

le af

Tom

ers. ved Peter Esterhás, 1996

, dansk overs. ved Peter Esz-

84 MARIANNE PING HUANG

-

en bøn for de døde, men selv udgør formens skridt­ vise arbejde med det tilbagevendende erindringsstof. Der  er  ikke  mange  erindringer  fra KZ-lejrene  eller fra transporterne til dem. Det fyldigste erindringsstof kommer fra den lange tid efter, hvor skribenten over­ lever,  mens  hans  liv  med  en  kvinde  og  et  ufødt barn,  hvis livs fornægtes fra monologens  begyndelse - suges  ind i  arbejdets  strøm.  Auschwitz  er  blevet denne tilstand,  og målet er at forstå tilstanden gen­ nem det skrevnes skridtvise gang, der ud fra Celans Todesfuge beskrives således:  "mit arbejdes sande na­ tur,  som  i  sit  væsen  ikke  er  andet  end  simpelt gravearbejde,  fortsat grave  og  grave  den  grav fær­ dig  som  andre  var  begyndt at  grave  for mig  i  luf­ ten"  (p.  63).  Herfra  kommer  prægnansens  korte glimt og heri spredes de igen. Digtningen er sprog­ ets diaspora; dens bevægelse er det tætteste vi kom­ mer på den hjemløst :fremmede.

Litteratur

Imre Kertesz:

De skæbneløse (1975), dansk overs. ved Peter Eszterhas, 1996 Kaddish  for et ufødt barn (1990),  dansk overs. ved Peter Esz­ terhas, 2002

-------1eg-en-anden-(-1997),dansk-ovei;s-.-ved-PeteF-Eszterhas, 200----------------------------

--

Essayet er skrevet i april 2004, under  10 kinesiske digte­ res besøg i \_ Danmark og som en anerkendelse af nogle af disse digteres  opfordring til gennem deres digte at lade vort billede af det :fremmede undergå en rystelse. I  dia­ log med Kertesz - og dialogen med forfattere fra det tid­ lige Østeuropa blev ofte nævnt  under kinesernes besøg - citerer jeg fra efterskriften til en engelsk oversættelse, digteren Yang Lian:  "From  the  vagrancy  of the  heart which was my time in China, to my wanderings abroad after June 1989, when the words and the reality coinci­ ded, these poems make up a kind of history;  a kind of spoor.  Like the opening line of  "The Book ofExile": "you are not here  ...  ",  we seem not to be in any place. All we can attempt to do is find in the realm of langu­ age a native land which we can speak out. This is a po­ et's deepest thirst, and his most extravagant one." (Non­ Person  Singular.  Selected  Poems of Yang  Lian, Wellsweep Press, London 1994, p.121)