Kampen om sandheden – Klimavidenskab som aktivisme
Forfattere: Cecilie Glerup, Marie Chimwemwe Degnbol
Tidsskrift: politik (2014-05-11)

## Kampen om sandheden

## - Klimavidenskab som aktivisme

## Cecilie Glerup

Ph.d.-studerende, Institut for Organisation, Copenhagen Business School (CBS)

## Marie Chimwemwe Degnbol

Ph.d.-studerende, Institut for Fødevare- og Ressourceøkonomi, Københavns Universitet (KU)

Hvad betyder politiske kulturer for brugen af videnskab? Cecilie Glerup og Marie Degnbol undersøger, hvordan en dansk klima-NGO inddrager videnskab i sine forsøg på at skabe hårdtslående kritik på klimaområdet. Ifølge de to forfattere  forsøger  NGO'en  at  bekæmpe  'falsk konfl  iktualitet' - at folk er uenige om klimaforandringernes omfang, fordi de ikke kender den sande karakter af katastrofen. NGO'en ser med andre ord enighed og fællesskab som en betingelse for forandring, noget forfatterne mener er levn fra Grundtvig og Højskolebevægelsen.

Trods en formodet øgning af tropiske storme, tørkeområder og hastigt smeltende gletschere kan forbindelserne mellem menneskers praksis, øgede mængder drivhusgasser i atmosfæren og ændringer i vores miljø endnu ikke etableres med det blotte øje eller almindelig snusfornuft. Videnskabelige tolkninger er nødvendige for at fastslå de delikate forbindelser mellem konkrete hændelser og det globale fænomen 'klimaforandringer'. Selve konstruktionen og afgrænsningen af klimaforandringerne som policyområde er medieret af  videnskab.  Derfor  har  diverse videnskabelige udsagn en konstituerende rolle i de politiske kampe om, hvorvidt der overhovedet er et problem, og  hvordan  man  i  så  fald  skal  forholde  sig.  Videnskab spiller  således  en  fremtrædende  rolle  som  omdrejningspunktet for de politiske konfl  ikter omkring klimaforandringerne. Det er til stadighed til debat, hvem der sidder inde  med  den  'sande'  fortolkning  af  klimaets  tilstand, fordi  løsningsperspektiverne  synes  at  afhænge  af  denne fortolkning. For aktivister på klimaområdet handler en stor del af den politiske kamp derfor om at (be)vise klimaforandringernes eksistens og forudsige deres multiple konsekvenser for liv og miljø på kloden. Eksempel  vis er den globale klimaNGO 350.org baseret på et estimat om, at indholdet af CO 2 i atmosfæren ikke må overstige 350 parts/million,  hvis  den  globale  temperaturstigning  skal holdes  på  2  grader  C°.  350.org's  aktivister  laver  events og  demonstrationer  over  dette  tema  mange  forskellige steder.  Fx  dannede  danske  aktivister  vha.  egne  kroppe tallet 350 på Rådhuspladsen i København ifm. COP15 i 2009; et billede der gik verden rundt og var med i CNN News.  Klimavidenskab er således et vigtigt middel til at udøve kritik af gældende politik på klimaområdet. Den bruges  til  at  demonstrere,  hvordan  klimasituationen  'i virkeligheden' ser ud og anvise alternative løsninger. Hvis man vil forstå, hvordan politisk kritik skabes blandt aktivister  på  miljøområdet,  bliver  studiet  af  videnskabens rolle derfor et kardinalpunkt.

Videnskabens  rolle  i  samfundet  -  og  selve  produktionen  af  videnskab  -  har  længe  været  tematiseret  i samfundsvidenskaberne. En lang række sociologiske og antropologiske  studier,  Laboratoriestudierne,  har  siden 1970'erne udviklet og forfi  net forståelsen af relationerne mellem  produktionen  af  viden  og  det  samfund,  hvori denne  produktion  foregår,  på  basis  af  en  konstruktivistisk  forståelse  (fx  Barnes  &amp;  Bloor  1982;  Latour  1983; Latour 1987; Traweek 1988; Knorr-Cetina 1999). Derudover har man vist, hvordan viden skabes mange steder  af  mange  forskellige  aktører,  ikke  blot  forskere  (fx Gibbons et.al 1994; Wynne 1996; Barry 2001; Nowotny 2001; Leander, dette nummer), og hvordan viden opstår og cirkuleres i specifi  kke kulturelle kontekster og dermed altid tæt sammenvævet med konkrete diskurser og forestillinger (fx Latour 1983; Barry 1999; Jasanoff   &amp; Kim 2009 Horst &amp; Irwin 2010). Feltet 'Public Understanding of  Science'  har  desuden  vist,  hvordan  videnskabelig  videns integration i samfundet afhænger af stærke forestillinger om videnskaben som objektiv og værdineutral (fx Irwin 1995; Irwin &amp; Wynne 1996;  Miller 2001; Buys et.al. 2014). Med udgangspunkt i disse indsigter begiver denne artikel sig ud i et lokalt studie af sammenhængen mellem  videnskabelig  viden  og  politisk  aktivisme.  Der er  allerede  studier  af,  hvordan  politiske  protester  sætter en sag på den videnskabelige dagsorden (Epstein 1995; Hess 2007; Jamison 2001), men den 'omvendte' analyse af,  hvordan videnskab indgår i opbygningen af politisk kritik, er sjældnere set, og vi er ikke stødt på studier af, hvordan der i en særligt dansk kulturel kontekst trækkes på videnskab i forbindelse med klimaaktivisme. Nærværende artikel bidrager hertil med en analyse af, hvordan en dansk klima-NGO bruger videnskab i sit forsøg på at skabe en kritik, som med dens egne ord skal ' stoppe global opvarmning nu ' (Klimabevægelsen 2009).

Hovedspørgsmålet for denne artikel er derfor, hvordan videnskab indgår i konstruktionen af kritik af klimapolitik i en dansk kontekst. Spørgsmålet besvares gennem et  casestudie  af  arbejdet  i  den  danske  NGO  'Klimabevægelsen' i Danmark's landsudvalg (herefter LU) op til FN's klimatopmøde i København i 2009. Artiklen viser, hvordan LU vha. bestemte videnskabelige referencer ønsker at skabe folkeligt opråb til politikerne om, at vi som samfund bør sætte alle kræfter ind på at stoppe klimaforandringerne. Videnskaben har to funktioner ift. at nå dette mål: Dels skal den anskueliggøre problemets kolossale omfang, dels skal den qua sin status som værdifri og neutral mobilisere befolkningen på tværs af sociale skel og politiske ståsteder. Videnskaben indgår hermed i konstruktionen af en særlig form for kritik, som består i at opløse, hvad vi (med tak til Marx) har valgt at kalde 'falsk konfl  iktualitet'. Analysen af LU's konstruktion af klimakritik efterfølges af en diskussion, hvor kritikken sættes i  en  dansk  politisk  kulturel  kontekst,  og  der  åbnes  for diskussioner af perspektiverne i en sådan form for kritik.

## Klimabevægelsen i Danmarks Landsudvalg

'...  en  demokratisk  og  folkelig  bevægelse,  som  vil  stoppe global  opvarmning  nu '  (Klimabevægelsen  2009).  Sådan formulerer Klimabevægelsen i Danmark (herefter KiD) sin vision. KiD blev offi cielt stiftet i marts 2008. Motivationen for at søsætte en ny NGO var blandt andet frustrationen over den manglende mobilisering af borgere, som ikke nødvendigvis føler sig hjemme i de eksisterende miljøorganisationer,  men  som  er  bekymrede  for  klimaforandringerne. Centralt i bevægelsens diskussioner om, hvilken slags NGO de var i færd med at skabe, var derfor ønsket om at gøre op med den tidligere sammenkobling af  venstrefl  øj  og  miljøaktivisme.  Idéen  med  KiD  var nemlig at skabe en 'folkelig bevægelse ' (Klimabevægelsen 2009) med plads til forskellige bevæggrunde og former for  aktivisme, men samtidig en bevægelse, der via bred mobilisering kunne ' presse beslutningstagere ' til en mere ambitiøs klimapolitik (Klimabevægelsen 2009). Hvorvidt bevægelsens 1000 medlemmer faktisk var i stand til dette - eller præcis hvordan det skulle gøres - er en anden sag. Hovedpointen i forhold til denne artikel er, at det var en bevægelse, som troede på, at man via bred, folkelig modstand  kan  lægge  et  pres  på  nationale  og  internationale politikere, som så vil arbejde for at mindske klimaforandringerne gennem regulering.

Vi  fattede  interesse  for  KiD,  fordi  det  var  en  ny NGO, som var i færd med at skabe sig en rolle på den klimapolitiske  scene,  og  fordi  vi  vidste,  at  man  lagde vægt  på  formidling  af  videnskabelig  viden  som  en  del af det kritiske projekt. Vi zoomede ind på landsudvalget og fulgte dets arbejde i 9 måneder op til COP15, fordi dette  var  et  rigt  forum  for  diskussioner  om  NGO'ens kritiske rolle. Dette gav os mulighed for at iagttage det konkrete arbejde med at konstruere kritik, som var indlejret i lange diskussioner om bevægelsens mål, strategier og udfordringer. Konstruktionsarbejdet i LU tjener som en paradigmatisk case (Flyvbjerg 1991, 150) for undersøgelsens forskningsspørgsmål. Med en paradigmatisk case betones for det første, at vi forventede, at brug af videnskab i konstruktionen af kritik ville udfolde sig særligt her. Dette forventede vi, fordi NGO'en var ny og derfor skulle tage stilling til brugen af videnskabelige udmeldinger om klimaforandringerne i forhold til deres politiske projekt. For det andet fordi diskussionerne afspejler elementer fra den særlige danske 'konsensuskultur', som går tilbage til Grundtvig og højskolebevægelsen (Horst &amp; Irwin 2010). Her går ideer om dialog og fælles forståelse hånd i hånd med foragt for autoriteter og en tro på lægmands fornuft (Horst  2012),  hvilket  vi  vil  uddybe  nærmere  i  diskussionen. Denne politiske kultur er udbredt i tid og rum, og vi argumenterer for, at den også vil performe i andre danske fora, hvor videnskabelig viden indgår i politiske processer. Trods det faktum, at empirien efterhånden er nogle år gammel, argumenterer vi således for, at den er et typisk eksempel på, hvordan videnskab og politik er gensidigt  afhængige  på  kulturelt  bestemte  måder.  Ærindet med studiet af KiD's LU er derfor ikke at dokumentere en  bestemt  tid  og  holdning  i  organisationens  historie, og LU betragtes i denne sammenhæng ikke som repræsentant for den samlede organisation - den var i øvrigt meget  decentraliseret.  Det  er  et  åbent  spørgsmål,  hvor meget forbindelse der var mellem LU og de lokale dele af organisationen. Med andre ord, det er som eksempel på,  hvordan videnskab og politiske kulturer informerer hinanden, at LU op til COP15 er interessant.

I  9  måneder  op  til  COP15  observerede  vi  det  månedlige møde i LU (9 møder). For også at have forståelse for LU's mange referencer til KiDs konkrete aktiviteter observerede vi desuden forskellige andre aktiviteter, hvor fl  ere af medlemmerne deltog: 4 møder om hjemmesidens udformning og planlægningen af deres 1. Maj-aktion. Vi deltog ligeledes i KiD's demonstration 1. Maj 2009, KiDs landsmøde september 2009 og besøgte KiD's medlemmer  under  deres  arbejde  diverse  steder  under  COP15. Vi sluttede feltarbejdet af med et fokusgruppeinterview med LU's 6 medlemmer. Da vi har lovet anonymitet til LU og øvrige KiD-medlemmer, og det jf. vores tilgang (som  vil  blive  præsenteret  siden)  i  øvrigt  heller  ikke  er væsentligt, hvem der indtager hvilke positioner, fremgår der ikke navne i de følgende analyser. Det væsentlige er, at medlemmerne ser sig selv som borgere, der vil gøre en indsats  og  er  'lægmænd' i  forhold  til  de  videnskabelige udsagn. Før vi præsenterer den tilgang, hvormed vi har undersøgt  brugen  af  videnskab  i  LU's  arbejde  med  at konstruere  kritik,  introduceres  i  det  følgende  det  konstruktivistiske  blik  på  kritik  og  videnskab,  som  danner grundlag denne artikel.

## Kritik og videnskab i et konstruktivistisk perspektiv

I  de  følgende analyser vil vi undersøge, hvordan videnskab indgår i konstruktionen af en politisk kritik. Hermed aktualiseres  relationen  mellem  'politik'  og  'videnskab'.  En  gængs  forståelse  af  fænomenerne  'politik'  og 'videnskab' er, at de er to vidt forskellige størrelser, hvor 'politik'  forstås  som  et  felt  gjort  af  interesser  og  magt, mens 'videnskab' er et felt baseret på fakta og rationalitet (Latour 2004 &amp; 2006). Denne forståelse er dog blevet udfordret, bl.a. af feltet 'Science and Technology studies', hvor man empirisk har vist de mange måder, hvorpå politik og videnskab spiller sammen i konkrete kontekster uden  stærkt  defi  nerede  grænser  (fx  Macnagthen  et  al. 2005; Latour 2006; Jasanoff   2011). For at kunne studere, hvordan videnskab indgår i konstruktionen af kritik, har vi tilsvarende brug for et begrebsapparat, som muliggør en  undersøgelse  af  de  empiriske  relationer  og  afgrænsninger imellem dem, snarere end på forhånd at defi  nere dem som væsensforskellige. I denne artikel forstås 'kritik' som en bestemt form for (studerbar) politisk praksis og 'videnskab' som et fænomen, der optræder i vores empiri i egenskab af  socialt legitime sandhedsudsigelser (i dette tilfælde om klimaforandringerne), der indgår i konstruktionen af denne praksis. For at studere sammenhængene betragter vi de to størrelser 'symmetrisk' (Barnes &amp; Bloor 1982),  dvs.  at  vi  som  udgangspunkt  anser  både  videnskabelige fakta og politiske udsagn som resultater af forhandlinger i det sociale  rum,  hvorfor  man  kan  studere årsagerne  til  deres  status  og  indbyrdes  sammenhænge ligeligt.

Vores forståelse af 'kritik', og dermed politisk praksis, er  inspireret  af  Andrew  Barry's  (1999;  2001)  forståelse af  begrebet  som  en  bestemt  form  for  praksis,  hvor  aktører med forskellige greb prøver at udsige en alternativ sandhed om  samfundets  indretning:  Fx  om  det  problematiske i en ny motorvejsstrækning for den lokale fauna, hvordan fi  nansmarkederne ødelægger 'almindelige menneskers'  økonomi  eller  konsekvenserne  for  den  danske befolkning, hvis vandstanden stiger. Grebene, hvormed disse sandheder søges etableret, kan være forskellige: De kan  fx  være  retoriske  i  form  af  slogans  eller  apeller  til følelser, de kan være materielle i form af blokader af motorveje  eller  besættelse  af  kulkraftværker,  de  kan  være videnskabelige i form af visninger af grafer eller referencer  til  videnskabelige  artikler  og  rapporter.  At  etablere alternative  sandheder  kræver  som  regel  fl  ere  forskellige ressourcer, men i denne artikel fokuserer vi på, hvordan referencer til klimavidenskab indgår, og hvilken funktion de har i forhold til konstruktionen af KiD's klimakritik. Derfor er kritik en form for praksis , som opstår i konkrete kontekster, hvor forskellige aktører sammen etablerer udsagn  om  samfundsindretningen  eller  (andre)  måder  at løse  en  given  problemstilling på. En forståelse som er i tråd med den meget praksisorienterede forståelse af kritik indenfor Science and Technology Studies (fx Marres &amp; Rogers 2005). Vha. denne optik kan vi således studere LU's  arbejde  som  konstruktionen  af  en  kritisk  praksis, som skal etablere sandheder om klimaforandringerne og nødvendigheden af omfattende politisk regulering for at bremse dem.

Ligesom kritik forstår vi også videnskab som en konstrueret størrelse. At etablere et videnskabeligt 'faktum' kræver en række af ressourcer og greb som fx penge, måleudstyr, kendskab til etablerede standarder for videnskabelig praksis, citationer i tidsskrifter etc (Latour &amp; Woolgar 1979; Latour 1987). I forlængelse heraf skal videnskab heller ikke forstås som et fænomen, der udelukkende skabes i  laboratorier  for  fi  kst  og  færdigt  at  blive  leveret  til samfundet 'udenfor'. Et laboratorium er ikke adskilt fra resten af samfundet, viden cirkulerer mange andre steder end  i  traditionelle  vidensproducerende  institutioner  og videnskabelige  fakta  bliver  omdannet  afhængig  af  den historiske,  stedlige  og  sociale  kontekst,  som  de  indgår i  (Gibbons  et  al.  1994,  67).  Hermed  ikke  sagt,  at  der nødvendigvis bevidst manipuleres med fakta i forskellige kontekster, men at et faktum aldrig kan forstås uden for den  sociale  kontekst,  det  agerer  i.  Uden  denne  ville  et faktum slet ikke give mening. I LU indgår videnskab som en komponent i at udøve kritik, og hvordan LU forholder sig til videnskabelige udsagn kan ikke adskilles fra dette formål. Snarere end videnskabens ophav eller sandhedsværdi er vi altså interesserede i relationerne mellem kritik og videnskabens performative eff  ekter (Butler 1997).

## LU som et kritiklaboratorium

Tilgangen til studiet af KiD's landsudvalg er inspireret af de ovennævnte studier af arbejdet med at konstruere fakta (Latour og Woolgar 1979; Latour 1987). Disse studier viste netop, hvor mange forskellige komponenter der skal bringes til at samarbejde for at skabe et faktum: mi- kroskop,  diskurser  om,  hvad  der  er  sandt,  pengestærke investorer,  at  mikroberne  lod  sig  se  under  luppen,  de rette  temperaturer  osv.  (Latour  1983).  Tilsvarende  betragter vi aktiviteterne i LU som eksperimentelt arbejde i  et  laboratorium:  Det  afsøges,  hvordan  videnskabelige rapporter, idéer om retfærdighed, en bred medlemsskare og hjemmesiden kan kombineres for at konstruere bevægelsens  kritik  (for  lignende  greb,  se  Horst  2003;  Sevelsted &amp; Henriksen 2008; Horst 2008b). Man forsøger at konstruere kritik, som testes, afvises eller modereres, før det forlader 'kritiklaboratoriet' og indgår i kampen mod klimaforandringerne. Ligesom Latour studerede 'facts in the  making'  (Latour  1987),  har  vi  i  LU's  kritiklaboratorium dermed kunnet studere 'critique in the making'. Denne tilgang giver os blik for at se hvilke komponenter, der foreslås at indgå i kritikken, hvilke kontroverser, der opstår, og hvordan de forsøges løst ved at forbinde eller afkoble komponenter i bestræbelserne på at skabe KiD's kritiske rolle i klimadebatten.

'Laboratorieudstyret',  hvormed  forskellige  komponenter blandes og testes, udgøres af LU-medlemmernes fælles og divergerende idéer om, hvad der skal til for at skabe ' en bred, folkelig bevægelse … ' - herunder forventninger  til  de  potentielle  medlemmer,  forestillinger  om valid  klimavidenskab,  ambitiøs  kritik  mv.  Det  interessante er at følge, hvordan konstruktionen af KiD's kritik via diskussioner testes i spændingsfeltet mellem de holdninger,  forståelser  og  forventninger,  der  er  repræsenteret  i  kritiklaboratoriet.  Således  kan  vi  studere,  hvordan videnskab  om  klimaforandringerne  inddrages  i  kritikkonstruktionen. Vi kan fx se hvilke idéer om forholdet mellem politik og videnskab, der er på spil, og hvordan og hvorfor bestemte videnskabelige udsagn om klimaforandringerne udvælges. Og vi kan se, hvordan videnskab om klimaforandringerne forbindes med andre komponenter som fx bestemte idéer om oplysning og dialog, i forventning om at disse forbindelser vil kunne skabe en 'alternativ sandhed' (Barry 1999) om klimaforandringerne.

Under konstruktionsarbejdet i kritiklaboratoriet skete  der  fortfarende  kategoriseringer  af  videnskab  og politik som en del af arbejdet med at konstruere KiD's kritik.  Th omas  Gieryns  begreb  om  'boundary  work' (herefter 'grænsearbejde') (Gieryn 1983, Gieryn 1995) er relevant ift. at forstå funktionen af disse kategoriseringer. 'Grænsearbejde' begrebsliggør det kontinuerlige arbejde med at skabe grænser mellem det strikt videnskabelige og alt, hvad der er ikke-videnskabeligt (Gieryn 1983, 781f). Det er en praksis, som foregår i mange sammenhænge: fx når biologilærere sætter Darwin på skemaet, men ikke skabelsesberetningen. Ifølge Gieryn sker grænsearbejdet altid med en form for strategisk mål for øje (Gieryn 1983, 783).  Eksempelvis  viser  han,  hvordan  engelske  fysikere skabte en grænse mellem teoretisk fysik som 'videnskabeligt' og ingeniørarbejde som 'bare teknik' i Viktoriatidens England  for  at  sikre  de  universitetstilknyttede  fysikere øget fi  nansiering. Det betyder dog ikke, at grænsearbejde skal forstås som en bevidst, rationel praksis. Begrebet er rundet af en konstruktivistisk tankegang, hvor konteksten i høj grad former målsætningen (Gieryn 1983, 782). Når LU arbejdede med at konstruere  KiDs  kritik,  udførte  de  ofte  grænsearbejde:  Komponenter  klassifi  ceret som  'videnskab'  forsøgtes  inkluderet  i  kritikken,  mens komponenter klassifi  ceret som 'ikke-videnskab' blev udgrænset. I det følgende vil vi vise, hvorledes dette skete på multiple måder, samt hvordan det tjente det formål at skabe en bestemt form for kritik.

## Kampen om sandhederne

Politik vs. videnskab

En meget tydelig form for grænsearbejde var LU's bestræbelser på at skille politik, som de mente, var forklædt som videnskab,  fra  'ægte'  videnskab.    Dette  grænsearbejde beroede  på  LUs  forestillinger  om  institutionerne  'politik',  'videnskab'  og  arbejdsdelingen  imellem  dem. LU's medlemmer refererede meget tydeligt til en opfattelse af naturvidenskaben som en ideelt direkte og ren repræsentation af naturen - eller som én udtrykte det: ' Det bedste bud på sandheden derude '. Politik blev i modsætning hertil omtalt som rent subjektive interesser og ideologier. Et medlem af LU forklarede disse defi  nitioner af politik og videnskab meget klart på følgende måde:

'Altså, det må jo være noget om rangforholdet mellem sandhed og interessevaretagelse eller ideologi. I en eller anden forstand må videnskaben, spørgsmålet om sandheden i empirien, det den tilsiger dig, have en højere rang end dine politiske ambitioner eller interesser. Hvorimod i politik er det jo selvfølgelig i en eller anden forstand din ideologi, dine vælgere, eller hvad du nu repræsenterer, der har forrang.'

I  LU's  diskussioner  blev  der  jævnligt  refereret  til  netop denne skelnen mellem videnskab og politik som repræsentationer  af  hhv.  'sandhed'  og  'interesser'.  Og  i  konstruktionen af KiD's kritik blev det en væsentlig komponent at bidrage til opretholdelsen af dette skel i debatten om klimaforandringerne. Et medlem af LU kaldte det en 'fi lterfunktion ':  At  hjælpe  borgere  med at skelne mellem objektiv  videnskab  og  subjektive  holdninger.  I  forlængelse heraf betragtede LU det også som en væsentlig del af KiD's rolle at formidle til befolkningen, når politik er forklædt som videnskab - eller med andre ord: når interesser er klædt ud som sandhed.

Det  blev  bl.a.  tydeligt  i  de  mange  diskussioner  af Bjørn Lomborgs udsagn og rolle i klimadebatten, hvor han bl.a. blev benævnt ' en videnskabelig luder ', der ' glemmer at tage videnskabs-hatten af, når han udtaler sig om ting,  han  ikke  har  videnskabeligt  belæg  for  at  udtale  sig om '. Et medlem af LU fremførte, at han ' blev sat ind af Fogh-regeringen  på  et  tidspunkt,  hvor  de  havde  brug  for en  videnskabelig  krykke  til  at  retfærdiggøre,  at  man  ikke skulle gøre noget med klimaområdet '. Bjørn Lomborg fi  k altså status som forsker, men med politiske motiver: Man havde brug for nogle bestemte videnskabelige resultater til at retfærdiggøre en bestemt politik. Dette er ifølge LU meget problematisk og påkræver, at aktører som fx KiD opdager og afslører denne sammenblanding af videnskab og politiske interesser for befolkningen.

Diskussionen  om  Lomborg  illustrerer  på  fi  n  vis  en form for grænsearbejde mellem videnskab og ikke-videnskab, som blev praktiseret i LU's diskussioner: Videnskab er sandhed - politik er interesser og dermed ikke-videnskab. Og de, som med videnskabelige termer argumenterer imod klimaforandringernes realitet, kan med rette mistænkes for at være motiveret af politiske interesser i højere grad end forpligtelsen på sandhed. Det bliver så KiD's rolle at 'afsløre'  disse  politiske  motiver.  I  forlængelse heraf var LU bekymrede over de mange videnskabelige usikkerheder i forbindelse med klimaforandringerne, idet disse åbner en fl  anke for politiserede videnskabelige udsigelser  om  klimaforandringerne.  For  når  man  ikke kan sige med sikkerhed, hvad der er sandt og falsk, bliver der ifølge LU større spillerum for usande, politiske udsagn forklædt som bud på sandheden. Tilsvarende kan oprigtige bud på sandheden om klimaforandringerne afvises som forklædte politiske interesser. Derfor skal KiD hjælpe med at afgrænse den rene videnskab fra den del af videnskaben, som er besmittet med politiske interesser.

## James Hansen eller FN's klimapanel?

En  anden  form  for  grænsearbejde  var  udelukkelsen  af videnskabelige repræsentationer af klimaforandringerne, som enten er for politisk radikale eller for reaktionære. Med 'videnskabelige repræsentationer' mener vi udsagn om klimaforandringernes omfang og karakter, fx i form af udtalelser fremsat af videnskabelige eksperter. Latour bruger repræsentationsbegrebet til at vise, hvordan fænomener som fx klimaforandringerne ikke er synlige i sig selv. Vi kan kun diff  ust opfatte eller mærke klimaforandringerne, og derfor er der brug for repræsentanter, der kan tale på vegne af fænomenerne, så de bliver synlige for andre (Latour 2006, 193-194; Fuglsang 2004, 417). Disse repræsentationer  kan  være  (og  er  ofte)  forskning  -  det kan eksempelvis være nye resultater fra iskerneboringer på  indlandsisen  eller  fortolkninger  af  solpletters  betydning for klimaet på jorden. Under LU's møder i 2009 blev det diskuteret, hvorvidt de skulle støtte sig til IPCCs klimarapport fra 2007 eller klimaforskeren James Hansens anbefaling af 350 ppm som CO 2 grænse. Fælles for disse udsagn er, at de hævdes på et videnskabeligt grundlag at repræsentere klimaforandringerne.

To væsentlige kriterier for valget af videnskabelige repræsentationer var, om de forventedes at have legitimitet blandt den brede befolkning og at mane til større agtpågivenhed over for klimaforandringerne. LU var bekymret for  at  referere  til  videnskabelige  repræsentationer,  som ikke havde bred legitimitet. Det kom bl.a. til udtryk i diskussionerne om, hvorvidt de skulle referere til klimaforskeren James Hansens scenarier for klodens fremtid. En diskussion herom endte i en længere disput om, hvorvidt KiD skulle referere til hans forskning endte i en længere disput, om, hvorvidt KiD dermed ville komme til at virke ' for  hippie-agtige '.  Det blev ivrigt diskuteret, om James Hansen er ' for  radikal '  og  dermed ikke har legitimitet hos den brede befolkning.  I disse diskussioner var vurderingskriteriet ikke LU's mening om de videnskabelige udsagns  sandhedsværdi,  men  deres  forestilling  om  den brede befolknings mening om denne sandhedsværdi. For som et landsudvalgsmedlem sagde:

'Vi er nødt til at tage folks holdninger lidt i betragtning og så kan vi rykke lidt videre end det i stedet for at indtage en fuldstændig dommedagstilgang. For så er der ikke nogen, der gider høre på én.'

Hun mente altså, at det ikke nytter at referere til videnskabelige repræsentationer, som af befolkningen betragtes som pessimististiske - for så ender det bare med, at man ikke bliver hørt.

Men omvendt var det  også  LU  magtpåliggende,  at KiD's videnskabelige referencer ikke var for reaktionære. IPCC's rapport fra 2007 blev i sin tid vedtaget som bevægelsens videnskabelige grundlag, bl.a. fordi den på daværende tidspunkt ifølge LU havde stor legitimitet blandt befolkningen. Et af medlemmerne fortalte:

'IPCC's rapport kom jo som en befrielse, fordi en stor gruppe af forskere med FN's stempel på sagde, at nu er vi sgu ret sikre på, at ja, der er klimaforandringer og ja, de er menneskeskabte. Det var ligesom den reference, man kunne have.'

Således  kunne  IPCCs  rapport  dengang  medvirke  til  at mobilisere borgere, idet der hermed ved hjælp af FN's signatur blev skabt legitimitet omkring nogle på daværende tidspunkt kontroversielle facts om klimaforandringerne. Men nu - i foråret 2009 - var situationen en anden: FN's klimarapport  var  ifølge  LU  blevet  for  ' mainstream '  og ikke længere repræsentativ for den nyeste viden på området. Et medlem forklarede:

'Vi skal jo hele tiden være længere fremme end det, som er alment accepteret, for ellers så presser vi jo ikke nogen. Og hvis vi blev tilbage på IPCC - jamen det er jo det, de fl   este er i dag. Så vi skal jo hele tiden være et skridt foran.'

Således  afgrænsede  LU  sig  i  konstruktionen  af  KiD's kritik  både  fra  videnskabelige  repræsentationer,  som  de forventede, at befolkningen opfatter som ' for  radikale ', og repræsentationer, som er ' for reaktionære '' Tilbage er så de videnskabelige repræsentationer, som har den rette balance.  I  foråret  2009  faldt  valget  efter  lange  diskussioner på James Hansens forskning, idet man mente, at han efterhånden var sluppet af med sit image som dommedagsprofet og havde opnået bred legitimitet.

I  forlængelse  af  diskussionerne  om  James  Hansens eventuelle  image  som  dommedagsprofet  blev  det  også ofte pointeret, at KiD ikke var en organisation med ' et program for det gode samfund ', men - og dette blev fremstillet  som  en  modsætning  -  ' en  strengt  videnskabeligt baseret organisation'. De refererede ofte til en formulering fra bevægelsens grundlag om, at KiD er baseret på 'den videnskabelige konsensus blandt klimaforskere ' og tog aktivt afstand fra at blande 'det rene klimaspørgsmål ' sammen med politiske spørgsmål om at forbedre samfundet. Fx i følgende citat:

'Du fremstiller det her lidt som om, det handler om at skabe en bedre verden. Det mener jeg jo altså ikke, at det gør. Det handler om at undgå en katastrofe, som vil ramme alt og alle, der har værdi her i verden. … For mig er det her ikke et revolutionært projekt i den forstand - det handler ikke om at skabe en ny og bedre verden, hvor alle har det godt. Det handler om at undgå en katastrofe.'

Denne skelnen mellem at 'skabe en ny og bedre verden ' og at 'undgå en katastrofe ' er et eksempel på de omfattende bestræbelser i LU på at defi  nere KiD's tilgang til klimaproblemet  som  en  rent  videnskabeligt  baseret  vi- sion om at bremse klimaforandringerne i modsætning til ideologisk baserede løsningsforslag. Denne form for kritik blev stillet i modsætning til de politiske aktører, som ser klimaproblemet som en kamp om at skabe samfund med mindre ulighed og større omfordeling. I forbindelse med valget af videnskabelige repræsentationer foregik der således også et grænsearbejde med at adskille, hvad LU så som ikke-videnskabelige, ideologiske idéer om det gode samfund og det 'rent videnskabeligt' baserede ønske om at forhindre klimakatastrofen.

## Grænsearbejdets formål

LU drog således grænser på multiple måder for at etablere KiD som en kritisk aktør på den klimapolitiske scene: Det er KiD's ansvar at råbe borgerne op, hvis politiske statements  om  klimaet  'forklædes'  som  videnskabelige facts. Desuden er det KiD's rolle at vise muligheden for en kritisk holdning til klimapolitikken, som er afgrænset fra en række relaterede politiske spørgsmål. Dermed åbnes muligheden for at kæmpe imod en klimakatastrofe uden at skulle forholde sig til fordelingspolitiske spørgsmål, som mange andre kritiske aktører - fx NOAH og Greenpeace  -  ifølge  LU  uhensigtsmæssigt  bringer  ind i  debatten.  Slutteligt  er  det  vigtigt,  at  KiD  refererer  til videnskabelige repræsentationer af klimaforandringerne, som  på  én  gang  har  bred  legitimitet  og  mobiliserer  til større ansvarstagen for klimaforandringerne.

Det, der lades tilbage efter disse forskellige former for grænsearbejde, er argumentet om, at KiD's rolle er baseret på videnskab, som tilstræber 'værdifrit' at afdække sandheden om klimaforandringerne. Men hvorfor? Hvad muliggør dette grænsearbejde? Ligesom Gieryn (1983) argumenterer for, at fysikernes grænsearbejde i Viktoriatidens England skete med et bestemt formål, vil vi også argumentere for, at LUs grænsearbejde tjener bestemte formål. Det danner nemlig på to måder grundlag for den kritik, som ifølge LU bør udøves: For det første mente LU's medlemmer, at  referencen  til  den  rene,  værdifrie  videnskab muliggør, at KiD kan appellere til den 'brede befolkning'. Som et medlem udtrykte det, burde klimasagen optage alle, ' uanset om du er godsejer eller arbejdsløs '. Og derfor skal  KiD  netop  være  en  bred  folkebevægelse.  Men  LU frygtede kontinuerligt, at KiD ville blive forbundet med venstrefl  øjen og dermed kun appellere til en smallere del af befolkningen. Som et medlem af LU sagde:

'Jeg er i hvert fald lidt forbeholden over for at gøre klimaspørgsmålet til en del af en større kamp for social lighed - altså for at gøre det til en venstrefl  øjssag. Fordi så tror jeg ikke, det kommer til at lykkes'.

Her bliver grænsearbejde væsentligt. For ved hjælp af værdifrie videnskabelige referencer søgtes politiske konfl  ikter  og  interesseforskelle  elimineret,  hvorved  LU  håbede at  mobilisere et bredt udsnit af borgere med forskellige politiske  overbevisninger.  I  LU  herskede  der  således  en forestilling om, at konfl  ikter og interesseforskelle vil blive elimineret, hvis blot der ved hjælp af videnskabelig oplysning skabes bevidsthed om klimaforandringerne. Denne idé kommer fx tydeligt til udtryk i følgende udtalelse fra et medlem af LU:

'Vi har den uudtalte opfattelse, at hvis folk bare vidste, hvordan det stod til, så ville de også tænke og handle anderledes.'

Referencer  til  videnskabelige  repræsentationer,  som  har bred legitimitet, giver således mulighed for at skabe konsensus, hvorved KiD kan appellere bredt. Videnskabelige udsagn skal således bruges til at skabe et fællesskab baseret på enighed på tværs af traditionelle politiske skel.

For det andet mente LU's medlemmer, at referencerne til den rene, værdifrie videnskab styrker argumentet om, at det er nødvendigt at forsøge at bremse klimaforandringerne. Blandt masserne er der ganske vist store konfl  ikter om, hvad vi skal stille  op  i  forhold  til  klimaforandringerne.  Men  disse  konfl  ikter  er  i  LU's  optik  snarere  en konfl  ikt mellem de oplyste og de uoplyste end en modsætning  mellem  dem,  der  er  for  og  dem,  der  er  imod en mere ambitiøs klimapolitik. Konfl  ikterne ville i LU's optik blive opløst, hvis blot der var tilstrækkelig formidling af de sande videnskabelige udsigelser om klimaforandringerne. Som et medlem af LU siger:

'… det burde være indlysende for enhver, hvis man sætter sig ind i, hvor alvorlige konsekvenser vi står over for, at der skal ske noget. Der skal ske noget alvorligt.'

Der  er  altså  en  tankegang  om,  at  man  på  grundlag  af den rette viden direkte kan udlede, hvad der politisk skal gøres.  Det er ikke et spørgsmål om, hvad man politisk står for, men om man ved nok om klimaforandringerne. Og det er netop derfor, at grænsearbejde bliver så vigtigt: Det er KiD's opgave at oplyse om sandheden om, hvordan klimaforandringerne vil udvikle sig. Inkluderet i denne opgave er også, at KiD skal sortere de politiske, de reaktionære  og  de  uddaterede  videnskabelige  udsigelser  om klimaforandringerne fra, således at befolkningen holdes opdateret med, at det efterhånden ser mere og mere grelt ud. Et medlem af LU formulerer KiD's rolle meget præcist:

'Nogle gange ser jeg også vores funktion som 'bare' oplysende. At promovere videnskaben kan jo godt være politik i sig selv, fordi der er en kløft mellem videnskaben og det, befolkningen tror, er videnskab.'

Arbejdet med at drage grænser har altså bl.a. det formål at styrke argumentet om, at der skal 'ske noget alvorligt' ved  at  oplyse  om,  hvad  den  rigtige  videnskab  siger  om klimaforandringerne.

## Alle er lige for Sandheden

For at mobilisere en bred, folkelig bevægelse mod klimaforandringerne mener LU, at KiD så at sige skal udøve kritik  med begrundelse i 'videnskabelige fakta' for dermed at undgå prædikatet 'politiske' i forstanden 'partiske'.  Dette  skal  skabe  fælles  forståelse  frem  for  politisk konfl  ikt og dermed grundlag for at tale med én stemme til politikerne. I det følgende vil vi se nærmere på, hvad det er for en form for kritik, vi hermed ser forsøgt konstrueret. Først vil vi kontekstualisere de tankegange, som er på spil i kritiklaboratoriet i forhold til dansk politisk kultur. Hermed tydeliggøres det, hvorledes diskussionerne i LU op til COP15 er en paradigmatisk case, der viser udfoldelsen af tankegange og traditioner, som er udbredt i tid og rum i en dansk kontekst. Hernæst udvikler vi begrebet 'falsk  konfl  iktualitet'  som  betegnelse  for  den  grundidé om kritik, som konstrueres i denne kontekst. Slutteligt vil vi diskutere implikationer og perspektiver ved denne idé om kritik. Formålet hermed er ikke at vurdere kritikken eller  forudsige  dens eff  ekt,  men  at  pege  på  aktualiteten af yderligere undersøgelser og diskussioner af brugen af videnskabelig viden i forbindelse med politisk kritik og folkelig mobilisering.

LU's konstruktion af kritik deler træk med den folkelige  konsensustradition,  som  ifølge  Horst  &amp;  Irwin er  gennemsyrende  for  den  danske  demokratiske  kultur (Horst  &amp;  Irwin  2010:  106).  Idealet  har  rødder  tilbage til Grundtvig og Højskolebevægelsen i midten af det nittende århundrede. Her blev der gjort op med den økonomiske og intellektuelle  elites  privilegerede  adgang  til viden og ideen om, at denne skulle være 'bedre vidende'. I stedet fremmede man almuens uddannelse, den almene dannelse og personligt engagement i samfundet som den gode form for viden. Håndens og åndens arbejde kunne ikke adskilles (Horst 2012). Desuden pointeredes dialog og samtale som den rette vej til et godt samfund. Ifølge denne tankegang vil dialog nødvendigvis mindske sociale og  politiske  konfl  ikter,  idet  parterne  gennem  dialogen efterhånden vil nå til en fælles forståelse (Horst &amp; Irwin 2010: 111).  Idealet har således ligheder med grundpræmissen i Jürgen Habermas' idé om deliberation gennem

'det bedre arguments tvangsfrie tvang' (Habermas 1984). Traditionen slår igennem i danske parlamentariske normer om, at 'brede forlig over midten' er at efterstræbe og var grundstenen i Teknologirådets konsensuskonferencer om nye teknologier. Tilsvarende forventer LU, at dialog mellem de videnskabeligt uoplyste, hhv. oplyste vil føre til enighed og tilslutning til, at klimaforandringerne eksisterer og må bremses med de fornødne midler. Det er på grundlag af denne videnskabeligt baserede konsensus blandt  befolkningen,  at  det  folkelige  krav  om  en  mere ambitiøs klimapolitik skal rejses. Desuden ser de den folkelige  konsensus som en betingelse for, at forandringer kan ske - en betingelse som ikke nødvendigvis ville ses i andre politiske kulturer. Således trækker LU's konstruktion af KiD's kritik på tankegods om konsensus, som er en rodfæstet del af den danske politiske kultur, og søger så fundamentet for denne konsensus i nøje udvalgte videnskabelige fakta.

Som grundlag for deliberationen står 'videnskabelig sandhed' som ethvert arguments målestok. Den status, som videnskaben hermed tildeles ligner, hvad der inden for  feltet  'Public  Understanding  of  Science  (PUS)  kaldes 'the defi  cit model of science communication' (Horst 2003; Horst 2008a). Ifølge denne forestilling er det forskernes opgave at kommunikere et 'sandt' bud på, hvordan verden bør forstås og dermed det rette grundlag for at  afgøre,  hvordan  samfundet  skal  agere.  Man  kan  så at sige sætte en kausalpil mellem videnskab og politik i den forstand, at man kan udlede direkte af videnskabelig kommunikation,  hvorledes  man  bør  forholde  sig  til  et givet fænomen. Herved elimineres politiske og ideologiske diskussioner til fordel for styring via en videnskabeligt baseret fornuft. Denne tankegang er at fi  nde hos LU (selvom de ikke er forskere), når de ønsker at fj  erne politik og ideologi fra debatten om klimaforandringerne for i stedet at bane vejen for videnskabeligt baserede adviseringer af de rette løsninger. LU's diskussioner er således præget af en idé om, at (klima)politik er problematisk, når den videnskabeligt baserede fornuft forplumres af politik og ideologi. 'Th e defi  cit model' forbindes ofte med intellektuel elitisme (Irwin &amp; Wynne 1996; Horst 2003). Men LU kombinerer den med idealerne om folkelig konsensus og ønsker egentlig ikke at være elitære. De prøver snarere at fi  nde et uomtvisteligt samlingspunkt på tværs af forskellige politiske identiteter, for at kravet om en langt mere ambitiøs klimapolitik kan rejses.

LU's konstruktion af KiD's videnskabeligt baserede kritik  kombinerer  således  et  ideal  om  folkelig  konsensus  med  en  'defi  cit  model'  forståelse  af  forholdet  mellem  videnskab  og  politik.  Kritikken  hviler  hermed  på en  antagelse  om,  at  befolkningens  uenigheder  om  klimaforandringerne  potentielt  vil  kunne  opløses  gennem en videnskabeligt baseret dialog, hvor en bred erkendelse af  perspektiverne  for  klimaforandringerne  fra  et  'rent' videnskabeligt  synspunkt  uden  ideologiske  forstyrrelser fremmes. Herved vil der dannes konsensus om langt mere ambitiøse klimapolitikker. Konfl  ikterne om klimaforandringerne er altså, i LU's optik 'falske konfl  ikter', snarere end reel politisk uenighed. En tilstand af konfl  ikt, som skyldes manglen på videnskabeligt baseret deliberation. Denne diagnose, som stilles af LU, og danner grundlag for  konstruktionen  af  KiD's  kritik,  har  vi  valgt  at  benævne 'falsk konfl  iktualitet'. KiD's opgave er ifølge LU følgelig at opløse denne falske konfl  iktualitet ved at udbrede kendskabet til videnskab om klimaforandringerne, idet  der  hermed  banes  vej  for  en  deliberation,  som  vil resultere i en fælles forståelse af klimaforandringerne og de nødvendige løsningsperspektiver.

Som antydet er begrebet 'falsk konfl  iktualitet'  bl.a. inspireret af Marx og Engels. Både Marx og Engels bruger  begrebet  'false  consciousness'  til  at  beskrive  en  tilstand, hvor arbejderne ikke forstår deres egne interesser, fordi de er underlagt borgerlig ideologi. Deres forståelse af  nødvendigheden  i  deres  situation,  hvor  de  arbejder uden at have del i den rigdom, de producerer, er altså en tilstand af 'falsk bevidsthed' (Engels 1893/1975). Horst &amp; Irwin parafraserer dette begreb i deres artikel om teknologipolitik og den danske konsensustradition og taler om 'false consensusness' i dansk regulering af nye teknologier (Horst &amp; Irwin 2010). Dette begreb beskriver en (dansk) tilstand, hvor man pga. stærke normer om konsensus som den ideelle udgang af politiske diskussioner så at sige forcerer en lukning af konfl  ikter for at skabe en i  realiteten 'falsk konsensus'. Vi twister begrebet endnu engang for at kunne beskrive LU's forestilling om en helt tredje  falsk  tilstand,  som  nærmest  er  modsætningen  til den  'falske  konsensus'.  'Falsk  konfl  iktualitet'  beskriver en tilstand, hvor der forekommer at være politisk uenighed, men i realiteten ikke er det. Som i Marx' beskrivelse af  arbejdernes  falske  bevidsthed  skyldes  falskheden  en art  ideologisk  slør.  I  LU's  diagnose  er  der  tale  om  slør, som skaber ideer blandt befolkningen om, at der er stor uenighed om klimaforandringernes omfang og løsninger, men hvor  der  i  realiteten  er  konsensus,  hvis  bare  man eliminerede politiske interesser og ideologi.

## Konklusioner og perspektiver

Begrebet om 'falsk konfl  iktualitet' beskriver en bestemt form for politisk kritik, som påberåber alene at være baseret på videnskab. Begrebet er konstrueret på baggrund af et casestudie af KiD's LU i 2009, men peger på bredere implikationer - både for studier af sammenhænge mellem videnskab og sociale bevægelser og for studier af, hvordan særegne politiske kulturer performer i politikudvikling. I

forhold til udbredelsen og agensen af 'the defi  cit model' viser  analysen,  at  det  ikke  kun  er  indenfor  forskningsprofessionen, at ideen om 'the defi  cit model' opretholdes. Den er snarere et tankesæt, som mange forskellige aktører abonnerer på og reproducerer i konkrete situationer. Det er en kollektiv forestilling om videnskabens rolle i samfundet, som også gør sig gældende i aktivistiske miljøer. Som tidligere beskrevet forstår Barry (1999, 2001) kritik som en praksis, der har til formål at etablere en ny sandhed. LU's projekt er også at etablere en sandhed: klimaforandringernes alvor og nødvendigheden af omfattende politisk regulering for at bremse dem. For at demonstrere denne sandhed trækker de på kendte, kulturelle måder at 'bevise' sandheden på. 'Th e defi  cit model' er en sådan kulturelt kendt måde. Og LU forventer derfor at kunne mobilisere  bred  opbakning  til  deres  sag  ved  at  henvise til det, som de fi  nder, er et uomtvisteligt bevis for deres sandhed, nemlig videnskab om klimaforandringerne.

I  forhold  til  forståelsen  af  betydningen  af  politiske kulturer  for  konstruktionen  af  kritik  viser  analysen, hvordan kombinationen af en tradition for konsensus og en 'defi  cit  model'  forståelse  af  videnskab  infl  uerer  LU's konstruktion af kritik. Vi valgte netop KiD's LU som en paradigmatisk case, fordi det videnskabelige og folkelige er særligt udtalt i KiD i sammenligning med mange andre  danske  miljø-  og  klima-NGO'er.  Af  samme  grund forventer vi ikke, at samme kritiske mission er at fi  nde hos (alle) andre danske NGO'er. Men da idealet om konsensus og 'the defi  cit model' forståelse af videnskab netop er kulturelt udbredte forestillinger om politik og videnskab,  forventes  disse  også  at  have  betydning  hos  andre danske NGO'er og politiske aktører i det hele taget. Man kan være modstander af konsensuskulturen og mane til konfl  ikt, men den er svær ikke at skulle forholde sig til.

Endvidere  giver  analysen  anledning  til  refl  eksioner over brugen af videnskab i politisk kritik og - i et normativt perspektiv - mulighederne for en virksom klimakritik. Det kan problematiseres, hvorvidt det overhovedet er muligt at skabe et fællesskab alene baseret på 'værdifrie' og 'ikke-ideologiske' videnskabelige udsigelser (Waterton &amp; Wynne 1996; Latour 2007). I bogen 'Why we disagree about climate change' (Hulme 2009) argumenteres der for, at der i for høj grad fokuseres på klimaforandringerne som en videnskabeligt  estimeret,  fremtidig  miljøtrussel og at dette skaber uløselige uenigheder, hvor forskellige parter slår hinanden i hovedet med diverse videnskabelige fakta. Snarere, argumenterer Hulme, skulle man se klimaforandringerne som en 'imaginær ressource'; et spejl, hvori man kan se vores individuelle og samfundsmæssige opførsel gengivet og forvrænget - og hvor samfundet kan sætte spørgsmålstegn ved, hvorvidt man vil blive ved med at forfølge samme materielle, kulturelle og spirituelle stier som hidtil  (Hulme  2009:  357f).  Her  argumenteres  der således for, at et fællesskab i højere grad kan opstå, hvis 'klimaforandringer' netop forstås som et narrativt og kulturelt fænomen, snarere end et udelukkende videnskabeligt.  Samme pointe kan fremføres her: Det er vanskeligt at  forestille  sig,  at  det  skulle  være  muligt  at  skabe  bred tilslutning til en politisk mission, som ikke formulerer et bud på 'det gode samfund'.   Et aktuelt eksempel på en sådan kritik i en dansk kontekst er Jørgen Steen Nielsens bog 'Den store omstilling' (Nielsen 2012), som bl.a. leverer en analyse af forbindelserne mellem den fi  nansielle krise, råstofkrisen, fødevarekrisen og klimakrisen. Overfor en sådan kritik fremstår KiD's kritik noget reduceret. Uanset om det lykkes at bekæmpe 'falsk konfl  iktualitet' lader LU det stå hen i det uvisse, hvilke strukturer, der forårsager  klimakrisen,  og  dermed  hvordan  problemet konkret skal løses.

I  tiden  efter  COP15  har  KiD  og  LU  sandsynligvis ændret sig. KiD's hjemmeside viser, at man nu i højere grad engagerer sig i værdimæssige diskussioner om, hvordan klimaforandringere påvirker (og påvirkes af) sociale og  økonomiske  forhold.  Desuden  lader  det  til,  at  KiD nu i højere grad end tidligere har fokus på større bæredygtighed i almindelige borgeres hverdagsliv og ideer om selvorganiserende  bæredygtige  'minisamfund'  (Klimabevægelsen 2014). Fokusforskydningen kan have mange årsager. Vi vil gerne pege på en udbredt tendens til større fokus på lokale initiativer og 'bottom up' løsninger efter COP15,  som  i  manges  øjne  beviste  de  nationale  stater og  det  internationale  samfunds  vanskeligheder  ift.  at dæmme op for klimaforandringerne via politisk regulering (Wivel 2013; Skovgaard &amp; Blaxekjær 2013). På KiDs hjemmeside  er  der  en  database  med  mange  forskellige kilder til viden om klimaforandringerne (Klimabevægelsen  2014).  Billedet  her  er  langt  mere  heterogent  end  i 2009 og de forholder sig både til permakultur, solceller, vindmøller  og  oilsand.  Hvis  ambitionen  ikke  længere  i samme grad er at bekæmpe 'falsk konfl  iktualitet', bliver funktionen af de videnskabelige repræsentationer måske snarere at inspirere til lokal 'grøn omstilling'. Det betyder dog ikke, at det Grundtvigianske islæt er forsvundet fra anvendelsen af videnskab, men at det er andre aspekter af  denne  kultur,  som  kommer  i  fokus:  Forestillingerne om, at lægmænd gennem stort engagement og personlig stillingtagen kan - om end måske ikke 'stoppe den globale opvarmning' - skabe demokrati, meningsfyldte liv og bæredygtighed på længere sigt ved gode eksempler på praksis. I den forbindelse kan forskellige fortolkninger af klimaforandringerne  og  løsningsforslag  bruges  inspirerende uden at de på samme måde kommer i karambolage, fordi det snarere handler om 'det gode liv' end fakta om naturens tilstand.

Stor tak til KiD's landsudvalg, som venligt og tålmodigt inddrog os i deres arbejde. Tak til Signe Blaabjerg Christoff  ersen, Trine Berling Villumsen og en anonym reviewer for gode og konstruktive kommentarer under arbejdet med artiklen.

## Litteratur

- Barnes, B. &amp; Bloor, D. 1982, 'Relativism. Rationalism and the Sociology of Knowledge', M. Hollis &amp; S. Lukes (red.), Rationality and Relativism , Basil Blackwell, Oxford pp. 21-47.
- Barry, A 1999, 'Demonstrations: Sites and Sights of Direct Action', Economy &amp; Society , no. 1, 1999 pp. 75-94.
- Barry, A 2001, Political Machines. Governing a Technological Society, Th   e Athlone Press, London &amp; NY.
- Butler,  J.  1997, Excitable  Speech:  A  Politics  of  the  Performative, Routledge, New York.
- Buys, L., R. Aird, K. Van Megen, E. Miller, J. Sommerfi  eld 2014, 'Perceptions of climate change and trust in information providers in rural Australia' Public Understanding of Science 23 (2): 170-188.
- Engels, F. 1893/1975 'Letter to Mehring', K. Marx and F. Engels, Selected Correspondances , Moskva, Progress Publishers.
- Epstein,  S.  1995,  'Th e  construction  of  Lay-Expertise:  AIDS  and  the Forging  of  Credibility', Science,  Technology  and  Human  Values , 1995: pp. 408-31.
- Flyvbjerg, B. 1991, Rationalitet og magt. Det konkretes videnskab ,  København Akademisk Forlag.
- Fuglsang,    L.    2004,    'Aktør-netværksteori    eller    tingenes    sociologi'  i Videnskabsteori  i  samfundsvidenskaberne ,  J.    Fuglsang &amp; P.B.  Olsen (red.), Roskilde Universitetsforlag Frederiksberg.
- Gibbons, M., Limoges, C. Nowotny, H. Schwartzman, S. Scott, &amp; M. Trow 1994, Th   e new production of knowledge. Th e dynamics of science and research in contemporary societies, Sage, London.
- Gieryn,  T.  1983,  'Boundary-Work  and  the  Demarcation  of  Science from Non-Science: Strains and Interests in Professional ideologies of Scientist', American Sociological Review , 1983: pp. 781-95.
- Gieryn, T. 1995, 'Boundaries of Science' S. Jasanoff   (red.), Handbook of Science and Technology Studies , London, SAGE Publications.
- Habermas, J. 1984, Th   e  Th eory  of  the  Communicative  Action, Beacon Press, Boston MA.
- Hess, D. 2007, Alternative Pathways in Science and Industry. Activism, Innovation  and  the  Environment  in  an  Era  of  Globalization, MIT Press, Cambridge,.
- Horst,  M.  2003, Controversy  and  Collectivity  -  articulations  of  social and natural order in mass mediated representations of biotechnology, Samfundslitteratur, København.
- Horst, M. 2008a, 'Cloning sensations: mass mediated articulations of responses to controversial biotechnology', Public Understanding of Science , (14) 2: 185-200.
- Horst, M 2008b, 'Th e Laboratory of Public Debate: Understanding the Acceptability of Stem Cell Research', Science and Public Policy , nr. 3, 2008 pp. 197-205.
- Horst, M. 2012, 'Deliberation, Dialogue or Dissemination: Changing the Objectives of Science Communication in Denmark', B. Schiele, M. Classens &amp; S. Shi (red.) Science Communication in the World Practises, theories, trends , Netherlands, Springer Publishers.
- Horst, M. &amp; A. Irwin 2010, 'Nations at ease with Radical Knowledge. On Consensus, Consensusing and False Consensusness', Social Studies of Science , nr. 1, 2010 pp 105-26.
- Hulme, M. 2009, Why we disagree about climate change . Understanding Controversy, Inaction and opportunity, New York, Cambridge.
- Irwin, A. 1995, Citizen Science: A study of People, Expertise and Sustainable Development, London, Routledge.
- Irwin, A., B. Wynne (red.) 1996, Misunderstanding Science. Th e Public Reconstruction  of  Science  and  Technology, Cambridge,  Cambridge University Press.
- Jamison,  A.  2001, Th   e  Making  of  Green  Knowledge.  Environmental Politics and Cultural Transformation, Cambridge University Press, Cambridge.
- Jasanoff  ,  S.  S.H.  Kim  2009,  'Containing  the  Atom:  Sociotechnical Imaginaries in the United States and South Korea', Minerva 47 (2): 119-146.
- Jasanoff  , S. 2011, 'Constitutional Moments in Governing Science and Technology', Science and Engineering Ethics 17(4): 621-638.
- Klimabevægelsen 2009, Klimabevægelsens  grundlag .  07.03.2009,  webside: www.klimanetvaerk.dk/grundlag.
- Klimabevægelsen 2014, 07.02.2014, webside: www.klimabevaegelsen. dk.
- Knorr-Cetina, K. 1999, Epistemological Cultures. How the Sviences make Knowledge , Cambridge, Harvard University Press.
- Latour, B., Woolgar, S. 1979, Laboraory Life. Th e Social Construction of Scientifi  c Facts, Princeton University Press, West Sussex.
- Latour, B. 1983, 'Give Me a Laboratory and I Will Raise the World', KD Knorr-Cetina and. M Mulkay, Science Observed, Sage, London.
- Latour,  B.  1987, Science  in  Action, Harvard  University  Press,  Cambridge.
- Latour, B. 2004, Politics of Nature - how to bring the sciences into democracy , Harvard University Press, Harvard.
- Latour,  B.  2006, Vi  har  aldrig  været  moderne ,  Hans  Reitzels  Forlag, København.
- Latour, B. 2007, Ting. Hvorfor er dampen gået af kritikken? Fra kendsgerninger til anliggender, Kunstakademiets Arkitektskole, København.
- Leander, A. 2014, 'Essential and Embattled Expertise: Th e KnowledgeExpert-Policy Nexus around the Saring Gas attack in Syria', Tidsskriftet Politik 17(2).
- Macnaghten, P., Kearnes, M.B. &amp; Wynne, B. 2005, 'Nanotechnology, Governance, and Public     Deliberation: What Role for the Social Sciences?', Science Communication 27(2): 268-291.
- Marres, N. &amp; R. Rogers 2005, 'Recipe for tracing the Fate of Issues and their Publics on the Web', B. Latour &amp; P. Weibel (red.) Making Th   ings Public - Atmospheres of Democracy , ZKM/Center for Art and Media, Karlsruhe.
- Miller, S. 2001, 'Public Undestanding of Science in the Cross-roads', Public Understanding of Science 10 (1): 115-120.
- Nielsen, J. S. 2012, Den store omstilling. Fra systemkrise til grøn økonomi , Informations Forlag, København.
- Nowotny, H. 2001, Rethinking Science. Knowledge and the Public in an Age of Uncertainty, Polity Press, Cambridge.
- Sevelsted, A.L., Henriksen, L.F. 2008, Mikrofi  nansens udviklingsøkonomiske infrastruktur - økonomer som protesedesignere og markedsarkitekter, Master thesis, Sociologisk Institut, Københavns Universitet, København.
- Skovgaard, J. &amp; Blaxekjær, L. 2013, 'Global Klimapolitik: Fra Bali til Paris', Tidsskriftet Politik 2013 (3): 7-16.
- Traweek,  S.  1988, Beamtimes and Lifetimes.  Th e  world  of  high-energy Phycisists, Cambridge, Harvard University Press.
- Wivel,  A.  2013,  'Klimaaktivisme  som  udenrigspolitik:  Helt  central, men hvorfor egentlig?' Tidsskriftet Politik 2013 (3): 31-39.
- Waterton, C., Wynne, B. 1996, 'Building the European Union: Science and  the  cultural  dimensions  of  environmental  policy', Journal  of European Public Policy , (3):3, pp 421-40.
- Wynne, B. 1996, 'May the sheep safely graze?' in S. Lash, B. Szerszynky &amp; B. Wynne (red.) Risk, Environment and Modernity - Towards a new Ecology , London, SAGE.