Forudsætninger for ligeværdig deltagelse
Forfattere: Ann-Merete Iversen, Thomas Waring Stubben
Tidsskrift: FPPU (2021-10-26)

## Forudsætninger for ligeværdig deltagelse

- multimodal samskabelse i praksis

## Ann-Merete Iversen

lektor, ph.d., ani@ucn.dk

## Thomas Waring Stubben

lektor, tsp@ucn.dk

Selskabet for social retfærdighed &amp; ligeværdig deltagelse, Pædagoguddannelsen, UCN

## Resumé

Trods årtiers fokus på social ligestilling viser forskning at mennesker med handicap oplever begrænsninger i indfl  ydelsen på eget liv. Artiklen beskriver et aktionsforskningsprojekt, hvor borgere og ansatte på et bo- og beskæftigelsestilbud for mennesker med intellektuel funktionsnedsættelse samarbejder med artiklens forfattere om at udvikle en praksis, hvor forudsætningerne for borgernes med- og selvbestemmelse styrkes. Artiklen har det normative udgangspunkt, at det er en menneskeret at bestemme i eget liv og trækker teoretisk inspiration fra den amerikanske fi  losof Martha Nussbaum. Læseren vil blive introduceret til multimodal samskabelse som forudsætningsskabende metode til at borgeren bliver ligeværdig aktør i de rum og kontekster, hvor beslutninger træffes og indsatser tilrettelægges.

## Abstract

## Prerequisites for equal Participation - multimodality and co-creation

For  decades  social  equity  has  been  widely  discussed  and  promoted.  And  yet research shows that people with mental and physical disabilities experience a lack  of  infl  uence  on  their  lives.  This  article  describes  an  action  research  project  involving  citizens  with  intellectual  disabilities  and  other  stakeholders  in  a shared investigation of how the practice fi  eld can take steps towards encouraging participation. Theoretical inspiration is drawn from Martha Nussbaum and the capability approach. The article introduces multimodal co-creation as a method to enhancing equity in the decision making concerning and the planning of pedagogical approaches in the fi  eld.

## Nøgleord

Funktionsnedsættelse,  ligeværd,  samskabelse,  kapabiliteter,  multimodalitet, aktionsforskning

## Keywords

Disability, equity, co-creation, capabilities, multimodality, action research

## Indledning

Indenfor det socialpolitiske område har der gennem de seneste årtier globalt og nationalt været øget fokus på begreber som social ligestilling og selv- og medbestemmelse, hvilket blandt andet afspejles i FN's handicapkonvention, Lov om Social Service, De 17 verdensmål og senest Socialstyrelsens nye udgave af Vok- senudredningsmetoden (VUM 2.0) 1 . Trods dette fokus er der i en dansk kontekst stadig store udfordringer på området. For eksempel viser undersøgelser, at en forholdsvis stor andel af mennesker med fysiske eller psykiske handicaps oplever at  have  enten  begrænset  eller  ingen  indfl  ydelse  på  eget  liv  (SFI,  2014;  VIVE, 2017; VIVE, 2021) 2 . Denne tendens bekræftes gennem fl  ere års forskning hvor artiklens forfattere, med samskabelse som omdrejningspunkt, har forsket i og udviklet metoder til at fremme deltagelse blandt mennesker i udsatte positioner. Forskningen viser blandt andet, at borgere med intellektuel funktionsnedsættelse oplever at der tales hen over hovedet på dem, når beslutninger skal træffes om centrale forhold i deres liv. Interviews med borgere, fagprofessionelle og interesseorganisationer peger alle på at retten til at bestemme i eget liv kan have vanskelige kår, når det vedrører voksne med intellektuel funktionsnedsættelse (Iversen &amp; Stubben, 2019).

Problemstillingen ses eksempelvis på de handleplansmøder 3 , der afholdes på baggrund af Socialstyrelsens Voksenudredningsmetode, med formålet at indgå aftaler  om  ydelser  og  tilrettelægge  den  pædagogiske  indsats  for  den  enkelte borger. Her behandles borgernes ønsker i hovedreglen som det sidste punkt på dagsorden, og dette kun såfremt der er plads til det indenfor den afsatte tidsramme. Beslutninger truffet på handleplansmøder kan derfor være vanskelige at realisere i borgerens hverdag og måske sågar være i strid med borgerens egne ønsker. Trods ambitioner om det modsatte er mange situationer og omstændigheder i borgerens liv præget af ulige forudsætninger for deltagelse. Rammer og kommunikation er intellektuelt, sprogligt og abstraktionsmæssigt typisk tilrettelagt af og til mennesker der ikke har intellektuel funktionsnedsættelse, hvilket skaber udfordringer i kommunikationssituationer som handleplansmøder. Der er med andre ord brug for metoder, der kan skabe lige muligheder for deltagelse, og det er netop her denne artikel har sit fokus. Artiklen stiller spørgsmålet: Hvordan kan der gennem samskabelse etableres ligeværdige deltagerforudsætninger i processer, der vedrører borgerens liv og livsbetingelser? Dette undersøges via et aktionsforskningsprojekt 4 , artiklens forfattere har gennemført i samarbejde med Fonden Krobakken, et bo- og beskæftigelsestilbud  for  voksne  med  intellektuel funktionsnedsættelse.

1 Metode til udredning og sagsbehandling på området for voksne med sociale problemer og voksne med funktionsnedsættelse.

2 I VIVE-rapporten fra 2017 fremhæves det ift. spørgsmålet om egen vurdering af hvor meget indfl  ydelse de har på deres liv , at 32,3% af mennesker med større psykisk handicap; 17,3% af mennesker med mindre psykisk handicap; 26,2% af mennesker med større fysisk handicap og 8,9% af mennesker med mindre fysisk handicap, i mindre grad eller slet ikke føler, at de har indfl  ydelse på eget liv.

3 Møderne betegnes også som 'opfølgningsmøder'. I artiklen bruges betegnelsen 'handleplansmøde' bortset fra i direkte citater.

4 Aktionsforskningsprojektet Forudsætninger for Samskabelse (2018-2020), Pædagoguddannelsen, UCN.

## Kort om projektet

Forskere og praktikere delte i aktionsforskningsprojektet et ønske om at undersøge og udvikle praksisformer i en mere samskabende retning. Når der for eksempel i VUM 2.0 opfordres til at skabe en 'sammenhængende og helhedsorienteret indsats med borgeren i centrum' (Socialstyrelsen, 2020), kan der med rette spørges til hvad det betyder, at borgeren skal være i centrum. Er det som den, der tales om eller som én, der tales med? Hvilke og hvis intentioner er de vigtigste og dermed dem, der bliver udslagsgivende for de beslutninger der træffes?

I projektet blev det blandt andet tydeligt at den fagprofessionelles pædagogiske intention, borgerens ønsker og kommuners krav til den pædagogiske indsats ikke altid er sammenfaldende, og at det kan være besværligt - om ikke umuligt - at forene de divergerende ønsker. Det er særligt i forhold til denne type komplekse problemstillinger  med  involvering  af  mange  aktører,  behov  og  perspektiver  at samskabelse som metode har potentiale (se fx Bason, 2010). Projektets ambition var derfor at undersøge, hvordan indsatser og strategier kan re-designes i en mere samskabende retning.

Over en periode på cirka otte måneder blev der gennemført et antal aktioner tilrettelagt i en progression, der bestod af a) at introducere metodiske greb og analytiske vinkler på den forestående udviklingsproces, b) at afprøve metodiske greb gennem udvikling af ny praksis, c) at afprøve ny praksis. Projektet blev afsluttet med evaluering af den nye praksis gennem interviews. I aktionerne deltog borgere, ledelse og medarbejdere fra både bo- og beskæftigelsestilbuddet på Fonden Krobakken.

Artiklens datagrundlag udgøres af lydoptagelser, procesnoter og fotos fra projektets aktioner samt interviews med borgere, pædagogisk personale og ledelse samt  med  en  kommunal  sagsbehandler 5 ,  der  fører  rutinemæssigt  tilsyn  med Fonden  Krobakken.  Ydermere  indgår  styringsdokumenter  og  andet  materiale, der er blevet til som resultat af forskningsprojektet.

## Metode og teoretisk afsæt

Begrebet samskabelse anvendes på  forskellige  niveauer  i  en  lang  række  genstandsfelter (se fx Olesen, Phillips &amp; Johansen, 2018; Foghsgaard &amp; de Jongh, 2018; Iversen, 2017; Zeitler, 2016) - i artiklen afgrænses det til metode- og handleniveau. Samskabelse anskues som en mulig strategi i pædagogisk arbejde, og begrebet anvendes i det man kan kalde en semantisk grundbetydning, at nogen skaber noget nyt sammen i en kollektiv kreativ proces. Begrebet bruges således i en metodisk betydning inspireret af designtænkning, hvor aftagere af produkter og ydelser inviteres til at deltage i designprocessen og dermed får indfl  ydelse på resultatet. Det er samskabelse som borgerinddragende udviklingsstrategi i det fagprofessionelle arbejde, vi først og fremmest interesserer os for.

5 Det auditive datamateriale bestod af fem interviews med fem forskellige borgere, tre fokusgruppeinterviews med pædagogisk personale, et fokusgruppeinterview med ledelsen og et interview med kommunal sagsbehandler. Alle de interviewede har både været en del af handleplansmøder før og efter aktionsforskningsprojektet. Ydermere bestod det auditive datamateriale af fem opsamlende samtaler med det pædagogisk personel ift. de multimodale processer.

Dermed adskiller vi os fra diskurser, hvor samskabelse anskues som styringsparadigme og ledelsesredskab i politik og offentlig forvaltning (se fx Fogsgaard &amp; de Jongh, 2018). Vi interesserer os for den samskabelse, der kan fi  nde sted i lokalt defi  nerede  handlerum, hvor interessenter omkring en problemstilling sammen udvikler, afprøver og implementerer nye tiltag og løsninger (se fx Iversen, 2017). I projektets aktioner er samskabelse et metodisk grundprincip i alle aktiviteter.

Foruden samskabelsesmetodik trækker projektet også metodisk på aktionsforskning. Fra Kurt Lewin hentes aktionsforskningens oprindelse og intention, ''action  research',  altså  en  'handlingsforskning',  hvor  sigtet  var,  at  forskerne  i tæt kontakt med 'praktikerne' indenfor et bestemt felt (…) gennem analyser og eksperimenter i felten selv skulle bidrage til løsning af de sociale problemer, der var deres forsknings emne' (Nielsen &amp; Aagaard Nielsen, 2010, s. 97) . Eller med Lewins egne ord 'forskning der vedrører udvikling og ledelse af sociale processer' (Lewin, 1946, s. 35, egen oversættelse) 6 . I vores tilfælde var det sociale problem, forskningen tog udgangspunkt i, deltagelsesproblematikken som den introduceres ovenfor.

Vi hentede desuden inspiration i den gren af aktionsforskningen, hvor kunstneriske udtryksformer og kunstbaserede metoder bringes i spil i udforskningen af sociale fænomener (se fx Borup Jensen i Duus et al., 2010). Hermed inddrages også elementer fra Arts Based Research, hvis primære bestræbelse beskrives af Tom Barone og Elliot T. Eisner, som en slags omdirigering af samtaler med henblik på at skabe fornyet oplevelse af sociale fænomener eller sågar formidle aspekter og betydning, der ikke ellers er tilgængelig(e) (Barone og Eisner, 2012). Pointen er, at de kunstneriske udtryksformer kaster nyt lys på kendte fænomener i både forskningsprocessen og i formidlingen af forskningsresultaterne. I projektet var formålet at skabe et åbent udgangspunkt for forståelse af feltet, for vidensgenerering og for praksisudvikling - hos såvel forskere som aktører i feltet. Det er den generelle hypotese, at denne omdirigering af samtalen har deltagelsesfremmende potentiale.

Vi  anvender  betegnelsen multimodalitet om  dette  aspekt  af  metodologien. Multimodalitetens  udfoldelse  og  potentiale  uddybes  nedenfor,  men  kort  fortalt handler  det  om  at  supplere  den  verbalsproglige  kommunikation  med  en  vifte af udtryksformer som fx fotos, tegninger, plancher, formgivning og leg. Dermed knytter anvendelsen af multimodalitet sig til begrebet totalkommunikation, hvor der lægges vægt på at udnytte alle tænkelige kommunikative muligheder i kommunikationssituationen, og hvor alle nødvendige kommunikationsfærdigheder og redskaber inddrages hos det enkelte menneske, for at fremme kommunikationssituationen mest muligt (Christensen, 2011).

6 […] research for social management or social engineering (Lewin, 1946, s. 35)

Ved  at  inddrage  de  multimodale  kommunikationsformer  vil  ligestillingen i  kommunikationssituationen  i  de  fl  este  tilfælde  øges.  Dels  bliver  magten,  der ligger i et verbalsprogligt overtag, lempet gennem inddragelse af de multimodale kommunikationsformer, og dels bliver der gennem de multimodale kommunikationsformer skabt et fælles fundament og en platform for kommunikationen, der ikke er afhængig af hvad der verbalsprogligt kan udtrykkes, men i stedet har sit afsæt i hvad de kommunikerende parter ønsker udtrykt.

## Fra ressourcesyn til kapabilitetstænkning

Projektet tog, som nævnt, teoretisk afsæt Martha Nussbaums kapabilitetstænkning.  Nussbaum giver  med  sit  kapabilitetsbegreb  et  bud  på,  hvordan  der  kan arbejdes  systemisk  med  social  retfærdighed.  Samfund  bør  ifølge  Nussbaum spørge sig selv hvilke muligheder for at opnå livskvalitet, der stilles til rådighed for det enkelte menneske og videre hvordan det sikres, at alle mennesker uanset forudsætninger og baggrund tilbydes disse muligheder. Hun defi  nerer en række centrale områder (kapabiliteter) til brug i denne granskning 7 .

Der er tre aspekter i begrebet; basale kapabiliteter (basic capabilities), indre kapabiliteter (internal capabilities) og kombinerede kapabiliteter (combined capabilities). Basale kapabiliteter er de medfødte potentialer hos det enkelte menneske, der gør udvikling mulig (fysisk, kognitivt, emotionelt etc.). Indre kapabiliteter er de kapabiliteter, det enkelte menneske tilegner sig gennem opvækst og levet liv. Og endelig er de kombinerede kapabiliteter summen af individets kapabiliteter (basale &amp; indre) kombineret med de sociale, politiske og økonomiske rammer det omgivende samfund stiller til rådighed for individets udfoldelse af basale og indre kapabiliteter.

Kapabilitetstilgangen spørger dermed til de muligheder, der er til rådighed for den enkelte. Nussbaum betoner samtidig det enkelte menneskes frihed til at vælge at realisere kapabiliteterne. Tilgangen er dermed ikke blot en implicit fordring om selvudfoldelse rettet mod individet, men snarere en fordring rettet mod det enkelte samfund om at stille socialt, økonomisk og politisk retfærdige rammer for udfoldelse til rådighed for alle borgere i samfundet (Nussbaum, 2011 &amp; 2021; Kjeldsen, 2018).

Indenfor rammerne af projektet bidrog Nussbaums kapabilitetstænkning til at beskrive og nuancere deltagelsesproblematikken. Det særlige fokus på rammerne for udfoldelse ligger i tråd med de intentioner om inddragelse og medbestemmelse, der fi  gurerer i love, konventioner og styringsdokumenter, men accentuerer sam- tidig behovet for opmærksomhed på, hvordan der helt konkret kan arbejdes med netop inddragelse og medbestemmelse.

7 Nussbaum arbejder med følgende kapabiliteter: Liv, Kropsligt helbred, Kropslig integritet, Sanser, fantasi og tænkning, Følelser, Praktisk fornuft, Tilknytning, Andre 'arter', Leg samt Kontrol over egne omgivelser (Nussbaum, 2011 &amp; 2021, Kjeldsen 2018).

De kombinerede kapabiliteter kunne dermed bruges som optik på de rammer Fonden Krobakken stiller til rådighed for borgernes deltagelse og medbestemmelse. Der er tale om en slags mulighedsrum for deltagelse og medbestemmelse, som defi  neres og realiseres gennem det konkrete pædagogiske arbejde. Det fornyede blik på pædagogisk arbejde, som kapabilitetstænkningen tilbyder, indikerer samtidig at en traditionel ressourceorienteret pædagogik ikke er tilstrækkelig. Det er nødvendigt at fl  ytte fokus i den pædagogiske indsats fra ressourceudvikling hos den enkelte borger til de praktiske og organisatoriske rammer, der stilles til rådighed for deltagelse og medbestemmelse. Samskabelse og i særlig grad multimodal samskabelse repræsenterer - som det vil fremgå i næste afsnit - et metodisk bud på, hvordan der kan arbejdes med de kombinerede kapabiliteter.

## Multimodal samskabelse

De forskellige udtryksformer eller modaliteter verbalsproget suppleres med, når vi kommunikerer multimodalt, tjener et dobbelt formål i samskabelse. Dels åbnes rummet  for  deltagelse,  og  dels  stimuleres  den  kollektive  kreativitet.  Gennem anvendelse af modaliteter som leg, tegning, formgivning, musik, foto etc. stilles deltagere  med  forskellige  forudsætninger  mere  'lige'  i  kommunikationen.  Den fordel,  der  er  forbundet  med  at  mestre  verbalkommunikation,  reduceres,  når alle er lige uvante med den eller de valgte modaliteter. Holdninger og idéer, der udtrykkes med fx farvekridt og karton i stedet for med logiske ræsonnementer, udgør en positivt forstyrrende afvigelse fra gængs kommunikation.  Der skabes dermed et fælles fundament og en platform for kommunikationen, der ikke er afhængig af hvad der verbalsprogligt kan udtrykkes, men i stedet har sit afsæt i hvad de kommunikerende parter ønsker udtrykt. Beskrevet med Nussbaums terminologi er multimodalitet her den direkte anledning til at deltagernes kapabiliteter kan realiseres. Der skabes et mulighedsrum, hvor den enkelte kan udfolde sit potentiale i samspil med omgivelserne. I projektet ser vi for eksempel borgere, der under vanlige omstændigheder er tilbageholdende i sociale kontekster, blive deltagende og sågar styrende i leg og visuel id é generering.

Multimodaliteten er samtidig essentiel i den skabende proces frem mod ny og ændret praksis. Kreativitet og særligt kollektiv kreativitet fordrer benspænd eller 'provokationer', der kan skubbe til vanetænkning hos såvel individer som i organisationer (se fx de Bono, 1992; Hansen &amp; Byrge, 2013; Scharmer, 2007; Darsø, 2009). Sidder vi omkring det vanlige bord og kommunikerer med hinanden ud fra en klassisk mødeskabelon med dagsorden, taleliste og referat, er det ikke særligt sandsynligt at nye idéer opstår, da vi befi  nder os i vanernes og rutinernes domæne. Et brud med vanen, som multimodalitet er et eksempel på, hjælper os til at komme et nyt sted hen. Bevægelsen frem mod det nye sted - eller mere præcist formuleret den nye praksis - starter med en undersøgelse af udgangspunktet.

Kapabiliteter

Det er samtidig udgangspunktet i samskabelse, at de deltagende aktører fi  nder et fælles fokus i den praksis, der udvikles til.

Mikro Makro

## Multimodal samskabelse &amp; praksisudvikling

Multimodalitet

Mikro

Iversen &amp; Stubben, 2021; Den dobbelte samskabelsestrekant - procesværktøj der rammesætter forholdet mellem kontekst og metode

I projektet blev multimodaliteten bragt i anvendelse gennem fi  re forskellige aktioner i projektet: 1) Introduktion og eksemplarisk afprøvning af multimodalitet med borgere 8  og pædagoger; 2) Introduktion af teoretisk ramme og kontekstanalyse; 3) Udvikling af ny praksis og 4) Implementering af ny praksis. Vi fokuserer i det følgende på aktionerne 2-4 eftersom disse aktioner skaber det primære belæg for besvarelsen af artiklens undersøgelsesspørgsmål.

Til aktionerne 2 og 3 udviklede vi den dobbelte samskabelsestrekant som procesværktøj til at rammesætte forholdet mellem kontekst og metode. Aktionerne bestod af to personaledage. Her var formålet dels at personalet tilegnede sig erfaringer med anvendelsen de multimodale metoder, og dels at de sammen udforskede hvordan  multimodal  samskabelse  kunne  skabe  forudsætninger  for  deltagelse. Personalet havde på forhånd udvalgt handleplansmøderne, som de situationer i VLU

8 I  artiklen anvendes begrebet borgere om de mennesker med intellektuel funktionsnedsættelse, der er en del af projektet. I citaterne omtales de samme mennesker som beboere , da det er denne betegnelsen Fonden Krobakken anvender.

ULL

VLI

den pædagogiske praksis, hvor de fandt borgerne mindst kommunikativt deltagende, og dermed de situationer hvor der var størst behov for ændringer i kommunikationssituationen.

## Den kontekstuelle trekant - handling, grundværdier og organisering i praksis

Den første personaledag blev indledt med modaliteten stomp 9 . Formålet var at skabe en opmærksomhed deltagerne imellem, og at skabe en stemthed og modtagelighed ift. anvendelsen af modaliteter.

Efter et kort oplæg, der etablerede et fokus på Fonden Krobakkens værdier og dermed på den organisatoriske kontekst for udviklingsprocessen, fi  k deltagerne spørgsmålet: Hvad er det vigtigste i dit arbejde? Som inspiration og kreativt input fi  k de hver et Go-card 10  at svare ud fra. Herefter drøftede deltagerne deres svar i de teams de arbejder i og koblede efterfølgende svarene til Fonden Krobakkens værdier. De blev således klogere på hinandens syn på organisationens værdier, de fi  k diskuteret eventuelle nuancer i værdisæt og værdiernes afspejling i praksis denne øvelse var indledningen til en større multimodal samskabelsesproces.

Procesfoto af arbejdet med Grundværdier

Hvert team skulle efterfølgende skabe et fælles værk, der udtrykte hvad de på baggrund af drøftelserne af grundværdierne og eget værdisæt fandt centralt i Krobakkens pædagogiske opgave. Værkerne blev skabt af forskellige materialer og efterfølgende præsenteret for og diskuteret med den øvrige personalegruppe. Processen dannede grundlag for en fælles forståelse af nuancerne i konteksten hvori, de pædagogiske handlinger udfoldes. Deltagerne gav udtryk for, at de erkendelser de fi  k var af en anden type, end dem der opstår i det vanlige samarbejde. En deltager formulerede det på denne måde:

9 En musikalsk udtryksform hvor et antal deltagere ved at trampe, klappe eller lave lyde med redskaber skaber et rytmisk klangbillede.

10 Go-cards er reklame- og kunstpostkort der fi  ndes frit tilgængelige på cafeer og i biografer.

'Det man gør, det husker man jo også bedst. Det man bruger sine hænder til, det lærer man af. Når vi kommer derover til [der peges på visualiseringen], så bliver vores værdier jo konkrete i det vi gør, ikke? Også det der med at visualisere den kontekst vi er i, ikke? Vi er i konteksten Krobakken, men hvordan kommer de her værdier til udtryk så? […] Det er lidt det, dét her er et forsøg på. Præget af den spontanitet i nuet, at vi fi  nder de her forskellige ting og får det til at passe ind. Og så også det der med, at vi jo har været sammen om at lave det her. Vi er et fællesskab, der påvirker hinanden. Et system, der samarbejder om det her kunstværk. […] det er også undervejs, hvor vi har kigget på mangfoldighed, så når vi har været i gang med at lave det, så har man også kigget på alle de andre [værdier] og været sådan - jamen gud ja, der er jo egentlig ikke så langt et spring imellem de forskellige [værdier]'.

Det der ikke kan læses ud af citatet er, at de øvrige tilstedeværende lytter, kigger på værket og efterfølgende fortolker videre i fælles dialog. Hvert team fi  k som afslutning på dagen til opgave at udvælge en særlig del af den daglige praksis, hvori  de  efterfølgende  skulle  lave  observationer  med  fokus  på,  i  hvilken  grad grundværdierne var tydelige i den daglige praksis. Disse observationer blev medbragt til den anden personaledag.

## Den optiske trekant - kapabiliteter, samskabelse &amp; multimodalitet i praksis

Anden personaledag indledtes igen med stomp. Herefter introducerede vi en optik på udviklingsprocessen bestående af Nussbaums kapabilitetetstænkning, samskabelse og multimodalitet, hvilket blev sat i perspektiv til arbejdet med grundværdier, organisering og handling, der fandt sted på første personaledag. Gennem forskellige  øvelser  blev  de  indsamlede  observationer  perspektiveret  og  drøftet gennem ovennævnte optik. Optikken tilførte et  nyt  blik  på  såvel  Krobakkens værdier, som på værdiernes udmøntning i konkrete handlinger i praksis - der opstod kritiske refl  eksioner, og de første kim til ny praksis blev skabt.

Procesfoto af arbejdet med forholdet mellem eksisterende og ønsket praksis

Disse blev efterfølgende udfoldet og konkretiseret multimodalt ud fra oplægget; skab fremtidens praksis . Hvert team fremstillede et værk med et udvalg af materialer. Værkerne blev ferniseret og drøftet i plenum i en tretrinsproces. Først cirkulerede alle rundt mellem værker og nedskrev deres umiddelbare iagttagelser. Herefter læste de tre teams de nedskrevne kommentarer, og endelig fremlagde de tre teams værkernes konstruktion og idé for hinanden.

Processen  gik  herefter  over  i  konkretiseringsfasen  medafsæt  i  følgende  tre udfordringer, der havde været retningsgivende for hele dagen: Hvordan kan vi fremadrettet organisere og kommunikere med henblik på at udvikle arbejdet med målsætning for borgerne i en retning, der opleves meningsfuld for såvel borgere som ansatte; Hvordan kan vi inddrage borgers perspektiv mere i fastsættelsen og arbejdet med målsætningen; Hvordan kan vi i højere grad at rodfæste målsætninger i det daglige pædagogiske arbejde.

Medarbejdere  og  ledelse  på  Krobakken  besluttede  at  opdele  omstændighederne  omkring  handleplansmøderne  i  følgende  fi  re  faser:  1)  Organisering  af handleplansmøderne;  2)  Fortolkningen  og  omsætningen  af  bestillingerne 11 ;  3) Kommunikationen med borgerne om bestillingerne (før, under, efter og imellem handleplansmøder); 4) Evaluering/vurdering af udvikling hos borgerne (GAS) 12 . Hvert team påbegyndte en detailplanlægning af de først kommende handleplansmøder. I fokus var dels den enkelte borgers kapabiliteter kombineret med udvalget  af  modaliteter,  og  dels  kombinationen  af  mulighedsrummet  for  borgerens udfoldelse og de kommunale krav til den pædagogiske opgave. Da alle tre teams var kommet godt i gang med udviklingen af en prototype, besluttede de at udarbejde en drejebog over den nye mødeform. Hensigten var at skabe en ny fælles rutine for handleplansmøderne, som alle i personalegruppen orienterer sig ud fra, og som borgerne genkender. Nye medarbejdere kan støtte sig op ad drejebogen i forbindelsen med handleplansmøderne, og de kommunale sagsbehandlere, der også deltager i handleplansmøderne, vil få mulighed for på forhånd at kende til mødets struktur og metoder. Drejebogen indeholder før-under-efter retningslinjer for handleplansmøderne:

De sidste aktioner i forskningsprojektet var borgernes og pædagogernes konkrete implementering af den multimodale samskabelse på handleplansmøderne. Som  beskrevet  i  drejebogen  er  fotografi  er  af  borgernes  hverdag  den  centrale modalitet. Formålet med at inddrage fotos er dels at borgerne på forhånd ved, hvad der skal foregå på handleplansmødet, og dels at borgerne i højere grad tager ejerskab og deltager aktivt på møderne. Måden hvorpå fotografi  erne tilvejebringes er forskellig og afhængig af borgernes funktionsniveau. Nogle borgere tager selv fotos som de medbringer og taler ud fra på møderne, mens andre borgere har arbejdet sammen med en pædagog om at få taget fotografi  erne. Man kan gennem Krobakken ·

11 Betegnelsen 'bestilling' dækker over den aftale, der indgås om hvilke udviklingsmål for borgeren, der skal arbejdes med fremadrettet.

12 Goal Attainment Scaling (et evaluerings- og dokumentationsredskab).

Forslag til fremtidige handleplansmøder med kommunerne.

· Lederen og kommunerne aftaler i samarbejde dato for møderne. Kontaktperson og beboer får skriftlig besked.

· Fjorten dage før mødet sendes en opdateret profil (VUM) og en opfølgning til sagsbehandler. Kontaktpersonen sender selv mail til

sagsbehandler, dog uden cpr. nummer.

## · Kontaktperson og beboer aftaler mødested og mødeform (gåtur, i bussen, i køkken, i egen lejlighed, omkring bäl eller andre ideer).

· En uge før mødet tager kontaktpersonen telefonisk kontakt til sagsbehandler. Kontaktpersonen forklarer hvilken mødeform

- beboeren ønsker. Hvis det bliver med billeder i egen lejlighed, forklarer at vi gerne vil inddrage beboeren mere i samtalen og derfor

har lavet 8-10 billeder, som beboeren vil fortælle om på mødet. Vi siger også at vi glæder os til mødet.

- Mødet holdes hvor beboeren ønsker, hvis beboeren ønsker det i egen lejlighed, inddrages beboeren i forberedelser med

kaffebrygning, borddækning osv.

· Beboer, kontaktperson og sagsbehandler deltager i møderne. Hvis beboeren ønsker én fra ledelsen, forældre eller værge med,

- inviterer kontaktpersonen vedkommende med. · Til brug på handleplansmøder med billeder, tages løbende billeder af beboerne i arbejdssituationer og andre relevante situationer.

Disse billeder danner grundlag for samtalen til handleplansmødet. Kontaktperson og beboer samtaler om billederne inden mødet.

- Alle billeder printes i 9 x13 cm.

· Der tages inden mødet samtaler med beboeren om nye tiltag til mål- udviklende eller vedligeholdende. Sagsbehandler har altid gode

- forslag, men det er dejligt og lettere at arbejde med, hvis beboeren bliver inddraget/får ejerskab.
- Fonden Krobakkens Dreiebos for afviklino af handleplansmøder 2021

Fonden Krobakkens Drejebog for afvikling af handleplansmøder, 2021

processen iagttage bevægelsen fra basale kapabiliteter og indre kapabiliteter til kombinerede kapabiliteter.

Anvendelsen af fotografi  erne på handleplansmøderne varierer fra borger til borger. På nogle møder styrer borgeren selv samtalen ud fra fotografi  erne, og i andre tilfælde har mødet mere karakter af fotoeliciteret interview, hvor pædagogen eller den kommunale sagsbehandler spørger ind til de fotos, som borgeren har medbragt. Uanset kombinationen af fotografi   og beretning udvides borgerens rum for udfoldelse af kombinerede kapabiliteter, da borgeren selv vælger hvilke fotografi  er vedkommende ønsker at medbringe til handleplansmødet, samt hvad der fortælles ud fra de medbragte fotografi  er. Metoden åbner desuden for at der kan inddrages andre modaliteter, hvis borgeren ønsker det, eller hvis kontaktpædagogerne fi  nder det fremmende for borgerens muligheder for at komme til udtryk.

## Evaluering af det multimodale handleplansmøde

Som den sidste del af empiriindsamlingen i projektet interviewede vi den pædagogiske  ledelse,  de  tre  teams  og  borgerne  på  Krobakken  samt  en  kommunal sagsbehandler 13 , der var blandt de første til at gennemføre det multimodale handleplanmøde.  Efter  de  første  handleplansmøder  afholdt  efter  den  nye  skabelon spurgte vi ledelsesteamet, hvordan den første implementering var forløbet:

13 Interviewene fordeler sig således: Et fokusgruppeinterview med den pædagogiske ledelse, tre fokusgruppeinterviews med pædagogerne, fem interviews med borgere samt ét interview med en kommunal socialrådgiver.

'Det er faktisk gået godt. Vi har jo taget nogle ting med videre i forhold til at ændre mødeformen med sagsbehandlerne, og det har vi lavet en struktur for, hvordan man kan bære sig ad, når man skal til at have opfølgningsmøder. Og det er det der med at kontakte sagsbehandleren og byde ind til, hvordan dagsorden skal være […] og gøre opmærksom på, hvordan mødeformen bliver. Og så har vi arbejdet med billeder. […] vi har lagt lidt op til, at man individuelt fi  nder ud af, hvordan det giver mening at arbejde med den enkelte. Men det, der er gået igen, det er billeder, fordi det er så dejligt nemt, når man kan tage et billede af, at man er i Brugsen, eller af at man godt kan li' at spille fodbold i sin fritid, eller at man er ved at øve sig i at stå op om morgenen. […] Vi har haft de første opfølgningsmøder, og det får borgerne til at komme mere på banen. […] Så har man ligesom et eller andet at tale ud fra, så bliver det hele ikke så formelt.'

I citatet bliver det tydeligt, at stilladseringen i den nye form har betydning for implementeringen. Der er tegn på at den ændrede tilgang til handleplansmøder har skabt et mulighedsrum for at borgernes basale og indre kapabiliteter i højere grad end tidligere kan udfoldes.

Af interviews med pædagogerne i de tre teams fremgik det, at forberedelsen op til handleplansmøderne havde ændret sig :

'Jeg synes at det virkede godt, forløbet op til mødet. Det var godt, at hun [borgeren] var med til at vælge billeder ud, og til at fortælle om hvad hun gjorde på de forskellige billeder. Altså, hele processen: Hvor kunne du tænke dig, at vi skal holde det henne? Skal det være nede i køkkenet, oppe ved dig selv eller? Hun var meget mere inddraget, end jeg nogensinde har haft nogen med til i en optakt. Det var ikke så mystisk eller farligt, at 'kommunen' skulle komme, fordi vi havde haft hele perioden til at gøre det klart i'.

Det fremgik desuden, at pædagogerne tidligere havde oplevet, at borgerne havde været utrygge ved handleplansmøderne, men at dette havde ændret sig med den nye måde at arbejde på: 'Der er altid én eller anden nervøsitet, spænding, indtil de der rådgivere kommer på besøg. […] De [borgerne] har ikke helt forstået, hvad det går ud på… jo de der mål, men jeg tror, at nu har de ejerskab, de er selv en meget større del af mødet end de har været tidligere. Det tror jeg, giver noget helt andet.' Og endelig peges der på ændringen i den pædagogiske opgave: 'Det gør jo også, at VI bliver mere aktive end bare at læne os tilbage og sige 'nu kommer de [socialrådgiveren], nu har vi lavet de papirer, spørg I bare løs', men det er jo ikke særligt engageret at være hverken for os som kontaktpersoner, men jo heller ikke for den som man er kontaktperson for' . Personalet gav således udtryk for at de gennem den ændrede praksis i højere grad involverede sig. De blev mere faciliterende på selve handleplansmødet og var dermed også i højere grad en støtte ift. udviklingen af borgernes kapabiliteter.

Den nye tilgang til handleplansmøderne kræver dog tilvænning hos borgerne: 'Altså Søren 14 , han skulle lige fi  nde ud af, hvad handler det her om, men så ku' jeg mærke på ham, at han egentlig syntes det var meget fedt, at fokus blev fl  yttet fra ham og ned på et stykke papir i stedet for, fordi han synes godt, det kan være lidt voldsomt, at sidde overfor én man ikke kender så godt.'. Det fremgår at borgerne gerne indtager det nye mulighedsrum, de bliver tilbudt. Her beskriver Søren sin oplevelse: 'Jamen jeg har jo været til møde, og så har jeg fortalt om de her billeder. Og så har jeg så vist billederne selvfølgelig. Her for eksempel, her har jeg hjemmedag, og der støvsuger jeg og så samtidig, så gør jeg også rent og sådan noget. [Bliver der lyttet til det du siger?] Selvfølgelig gør der det. Ellers så kunne man jo ikke holde de møder jo. Hvis chefen … hvis hun ikke hørte efter hvad jeg sagde' . Citatet indikerer også at borgeren har en klar opfattelse af magtfordelingen på handleplansmøderne, når han benævner socialrådgiveren som 'chefen'.

14 Alle borgere er anonymiseret med navneændring.

En anden borger fortæller: 'Det har været fedt nok. [at bruge billederne?] ja. [hvordan gik det før du brugte billederne?] Det var skidt. [det var svært at snakke, synes du?] ja. [men sidst havde du billeder med?] Ja, det var et meget fi  nt møde. […] Jeg viste dem frem til sagsbehandleren. [Kunne du fortælle om alle de der billeder?] Ja [griner]. […] Jeg har lavet en bog til mor. En billedbog'. Her fordrede kommunikationen støttespørgsmål på grund af borgerens funktionsnedsættelse. Udover  at  være  et  eksempel  på  hvordan  borgerens  kombinerede  kapabiliteter kommer til udfoldelse, ved han udnytter mulighedsrummet til at kommunikere ud over handleplansmødet ved at lave en billedbog til sin mor, peger behovet for hjælpespørgsmål på en deltagelsesproblematik som multimodaliteten ikke eliminerer. Den, der stiller spørgsmålene, kan til en vis grad dirigere kommunikationen og dermed også påvirke borgerens svar. En medarbejder siger:

'Jeg er selv uddannet socialrådgiver og har kun siddet på rådgivers pind og lavet opfølgningsmøder før. Så det var lidt sjovt at se, at hun [socialrådgiver] ikke behøvede at lægge så mange ord ud, for at Johan - eller mig og Johan - kunne ligesom sætte dagsordenen på en anden måde, end jeg før har set, når jeg har været ude fra Kommunen. Så det var lidt spændende at se. Og Johan, han skulle lige se på mig, hvornår vi - altså hvilket [foto] vi tog, men når først jeg [havde spurgt] hvad er det, du laver her, og han sagde det, jamen, så gav det jo god anledning til at rådgiver kunne spørge. Og så kunne Johan jo svare på det, uden at han behøvede at kigge over på mig om det var rigtigt eller forkert.'

Beskrivelsen her accentuerer den deltagelsesproblematik, der kan være til stede i samspillet mellem borger og kontaktpædagog. Hvem, der defi  nerer eller dirigerer budskabet, er subtilt, og det placerer en etisk fordring hos pædagogen i forhold til at støtte borgerens initiativ og udtryk. Det er ikke enkelt. Og langt fra alle intentioner hos deltagerne i mødet er eksplicitte.

Som det fremgår af de ovenstående citater, har den kommunale sagsbehandler en væsentlig rolle i mødet og ikke mindst i borgernes og pædagogernes bevidsthed. Det var derfor også væsentligt for os at få dette perspektiv med:

'Det jeg oplevede, det var jo, at det i endnu højere grad blev borgerens egne oplevelser og fortællinger som var i fokus. Jeg tænker, at borgerinddragelsen var væsentligt højere. Det var perfekt, for vi kunne jo mærke borgerens glæde, det var hyggeligt og der var en afslappet atmosfære, og borgeren kunne jo fortælle, ved hjælp af støtte, sin egen historie og oplevelse af, hvad borgeren laver i hverdagen, hvad borgeren var optaget af og hvad der motiverer, og hvad borgeren fi  nder glæde ved. Og det kom jo selvfølgelig også frem om borgeren var tilfreds med at bo i tilbuddet, og om de synes de fi  k den støtte, de havde behov for'.

Sagsbehandleren vurderer således, at den nye mødeform giver et øget indblik i borgerens liv og perspektiv. At hun også, når borgeren fylder mere, i højere grad bliver i stand til at vurdere borgerens basale og indre kapabiliteter og dermed også borgerens funktionsnedsættelse, er en afl  edt effekt: 'Altså jeg synes jo, at når det er borgeren, der er i centrum, så er det jo borgerens egen fortælling, der er i centrum, og det afslører jo også noget om borgerens kognitive niveau. Men det afslører jo selvfølgelig også noget om, hvad der betyder noget for borgerne. Og der bliver talt med borgerne og ikke om borgeren'.

Der er grund til at antage at udgangspunktet for de beslutninger, der siden træffes om målene for den pædagogiske indsats kvalifi  ceres, når sagsbehandleren på denne måde får en fornemmelse for såvel borgerens perspektiv på eget liv, som for de konsekvenser funktionsnedsættelsen har i forhold til at sætte og arbejde med mål. Der er samtidig grund til at spørge om det observerede ejerskab har effekt på andre områder af borgerens liv. Ændrer målene for eksempel karakter? Øges borgerens generelle indfl  ydelse på eget liv? Hvilke afl  edte effekter ses der i forhold til deltagelse generelt?

En nylig evaluering blandt personalet på Krobakken giver en tidlig indikation på at såvel karakteren af målene som det mellemliggende arbejde med mål ændrer sig, hvilket blandt andet ses i følgende tre citater: 'Borger er selv begyndt at komme med forslag til nye ting [mål], hun kunne tænke sig at blive bedre til'; 'Han [borger] er mere engageret og har en egen mening om, hvordan opgaverne skal være og løses på sit arbejde. Borgeren er blevet mere bevidst og klar over hvilke opgaver, han trives med og vil fortsætte med'; 'Vi ser at borgeren får større medbestemmelse, går mere ind i de enkelte delprocesser, er blevet mere bevidst om hvad han kan og ikke kan, har større selvindsigt og kommer med ønsker'.

I  spørgsmålet  om  deltagelse  er  det  essentielt  hvordan  borgernes  ønsker  og forslag modtages af såvel ansatte på Krobakken som de sagsbehandlere, der deltager i målmøder og siden transformerer målmøder til en egentlig bestilling med mål og udviklingsønsker. Men når vi læser udtalelserne, læser vi da samtidig en implicit forudsætning ind om at borgernes bidrag og ønsker realiseres som forandringer i borgerens hverdag?

Fra de interviews, vi havde med borgerne, ved vi at kommunikationen, uanset om der anvendes billeder eller ej, ikke fl  yder som vi er vant til. Vi oplevede, at samtalerne var præget af borgerens funktionsnedsættelse. Nogle borgere kunne berette fl  ydende og selv formulere, hvad de gerne ville og hvad der var vigtigt for dem, mens andre borgere beskrev billederne med enkeltord eller korte sætninger, og her var det op til tilhørerne at tillægge ordene et budskab. Det er en væsentlig problematik i forhold til netop deltagelse, som anvendelsen af fotos reducerer, men ikke fjerner. Verbalsprogets placering forbliver central i 'oversættelsen' mellem modaliteter.  Handleplansmødet  skal,  uanset  hvilke  modaliteter  der  anvendes, resultere i evaluering af eksisterende mål og formulering af nye mål for den pædagogiske indsats. Og begge dele dokumenteres og registreres skriftsprogligt.

I projektets aktioner var der løbende drøftelser af spektret af mulige modaliteter. At skrive, spille musik, brodere, strikke og en række andre modaliteter blev nævnt, som særlige udtryksformer som borgerne mestrer og kommunikerer godt igennem. Samtidig blev det drøfter hvordan rammerne for handleplansmøderne kunne og skulle være mere fl  eksible. Det blev foreslået at holde mødet under en køretur, på en udfl  ugt, i haven eller i andre kontekster hvor mødets formelle karakter blødes op. Ved projektets afslutning var konteksten for mødet og anvendelsen af fotos implementeret som en blivende ændring af Krobakkens praksis.

## Konkluderende bemærkninger og kritisk refl  eksion

Vi ser i projektet, at multimodal samskabelse har potentialer i forhold til at etablere  ligeværdige  deltagerforudsætninger  i  den  praksis,  vi  undersøger.  Den  fornyede  metode  i  handleplansmøderne,  der  udvikles  i  samarbejdet  med  Fonden Krobakken repræsenterer et bud på, hvordan intentioner om inddragelse af borgerperspektivet kan realiseres. Evalueringer fra den tidlige implementeringsfase indikerer, at det fokus der lægges på sammenhængen mellem intention og rammesætning af handleplansmøderne betyder, at borgerne i højere grad er deltagende i optakten til mødet, og at processen med at tage fotos giver dem ejerskab over, den begivenhed mødet er. Den utryghed, der var forbundet med ikke at vide hvad der skulle ske til mødet, reduceres. Der er hos deltagerne bred enighed om, at borgerens perspektiv går fra at være perifært til at være centralt i kraft af den ændrede fremgangsmåde for handleplansmøderne. At arbejde multimodalt med, i dette tilfælde fotos, øger således ejerskabet hos borgeren i såvel planlægning og gennemførelse af handleplansmødet som i det mellemliggende arbejde med de mål, der besluttes på mødet. Den foreløbige konklusion på det spørgsmål artiklen stiller må således være, at ligeværdige deltagerforudsætninger i samskabelse kan fremmes gennem multimodalitet. Man kan desuden med Nussbaums terminologi sige at multimodal samskabelse styrker og kvalifi  cerer de kombinerede kapabiliteter.

Blandt de mange erkendelser, der opstod undervejs i projektet, var at det jo egentlig er indlysende at bruge fotos til handleplansmøder. Modaliteten kendes fra andre pædagogiske tilgange, fx social stories og biografi  sk narrative metoder, men koblingen mellem handleplansmøder og fotos opstår først, da personale og borgere på Fonden Krobakken introduceres til multimodal samskabelse som metode til organisationsudvikling. Hermed løftes multimodalitet 'op' i det systemiske mesoniveau. Multimodalitet går fra at være en metode, der anvendes i det pædagogiske  relations-  og  udviklingsarbejde  mellem  pædagog  og  borger  til  at være en samarbejdsmetode på det strukturelle niveau hvor beslutninger, der rammesætter blandt andet målarbejde, træffes. Og dermed ændres de grundlæggende forudsætninger for deltagelse.

Så det skal vi jo bare gøre? Lad os implementere multimodal samskabelse i handleplansmøder landet over. Og vupti er det ingen sag at gøre som det indskærpes fra Socialstyrelsens side i VUM 2.0, at: '[…] der arbejdes tæt sammen med borgeren, og at der tages afsæt i dennes ønsker, håb og drømme, når det vurderes, hvilken støtte borgeren har behov for' (Socialstyrelsen, 2020). Eller hvad? Det er vores hypotese, at bevægelsen fra det systemiske mikroniveau (relations- og udviklingsarbejde) til det systemiske mesoniveau (beslutninger om tildeling af støtte og målformulering) fordrer, at pædagogen tilføjer en ny rolle som facilitator af multimodal samskabelse til sin professionsfaglighed. Det lyder komplekst men er måske, som personalet på Fonden Krobakken erfarede, indlysende. Ved at justere rammerne og inddrage andre modaliteter end verbalsproget i de situationer, der er rammesættende for borgerens liv, skaber pædagogen et mulighedsrum for udfoldelse af borgernes kapabiliteter og dermed forudsætninger for ligeværdig deltagelse.

Hvordan  deltagelsen  udfoldes,  er  afhængigt  af  forskellige  faktorer.  Vi  har ovenfor peget på, at der påhviler de fagpersoner, der samarbejder med borgerne om for eksempel mål, en etisk fordring i forhold til at støtte borgerens deltagelse og  initiativ.  Samskabelse  er  karakteriseret  ved  tilstedeværelsen  af  forskellige aktørperspektiver, og intentioner hos de øvrige aktører kan 'skygge for' borgerens deltagelse. Der kan være modstridende interesser i spil, som uanset mødeformen udelukker borgeren fra indfl  ydelse på de beslutninger, der træffes om borgerens liv.

Kapabilitetstænkningen fl  ytter fokus fra borgerens funktionsnedsættelse til de  aspekter,  der  udgør  det  almene  menneskeliv,  og  særligt  fl  yttes  fokus  til  de rammer, et samfund stiller til rådighed for udfoldelse  af  kapabiliteterne.  Som myndighedsperson spiller pædagogen en ikke ubetydelig rolle, når det kommer til at sikre, at også borgere med funktionsnedsættelse er omfattet af alment gældende  rettigheder  og  konventioner.  Pædagogen  både  repræsenterer  og  faciliterer de rammer for udfoldelse af grundlæggende rettigheder, og dermed også det mulighedsrum, der stilles til rådighed for borgeren. Og i denne optik tilbyder multimodal samskabelse et bud på, hvordan pædagogen metodisk kan bidrage til at realisere love og konventioners intention i praksis.

Dette afføder imidlertid også en række spørgsmål og forbehold - særligt i tilfælde som handleplansmøder hvor beslutningsretten ikke er placeret hos de tilstedeværende på mødet, men hos forvaltningen i den kommune hvor borgeren er hjemhørende. Det mulighedsrum, som multimodal samskabelse etablerer, kan i realiteten  dermed  være  rent  symbolsk.  Formen  på  mødet  er  ingen  garanti  for indfl  ydelse. Tværtimod kan man forestille sig, at der åbnes for ønsker, der ikke er vilje til- eller mulighed for at indfri. Og jo større postuleret mulighedsrum desto større risiko for, at de ønsker og behov borgeren giver udtryk for ikke kan efterkommes, og at den postulerede inddragelse blot bliver symbolsk. Man kan dermed sige, at den ændrede form på handleplansmødet, er i risiko for blot at være kosmetik, hvis ikke præmissen for mødet og beslutningsrettens placering ændres. Dette peger dog i retning af en mere omfattende revision af politisk og styringsmæssig karakter.

Og tilbage i pædagogisk praksis kan man stille spørgsmålet om, hvorvidt ligeværdig deltagelse i beslutningsprocesser reelt er borgerens behov i alle situationer. Hos Nussbaum er det centrale den enkeltes frihed til at vælge i alle livets facetter, mens der i samskabelse sættes fokus på hvad der skal samskabes om, og hvem der skal indgå. Alle disse faktorer stiller store krav til pædagogernes professionelle dømmekraft, når beslutninger om meningsfuld involvering af den enkelte borger skal træffes.

## Litteratur

- Alvesson, M. &amp; Sköldberg, K. (2009). Refl  exive Methodology. New Vistas for Qualitative Research. SAGE Publications
- Amilon, Anna. et al. (2017). Personer med handicap - Hverdagsliv og levevilkår. VIVE Barone, T. &amp; Eisner, E.T. (2012). Arts based research. SAGE
- Bengtsson, Steen, et al. (2014). Hverdagsliv og levevilkår for mennesker med funktionsnedsættelse . SFI
- Nielsen, B.S &amp; Aagaard Nielsen, K. (2010). Aktionsforskning i: Brinkmann, S. &amp; Tanggaard, L. (2010). Kvalitative metoder. En grundbog. Hans Reitzels Forlag
- Christensen, Helle (2011). Alternativ og supplerende kommunikation - pædagogisk arbejde med mennesker uden talesprog .  I:  Mogens Sørensen (red.) Dansk, kultur &amp; kommunikation - Et pædagogisk perspektiv . Akademisk Forlag
- Darsø, L. (2009). Artful Creation. Learning-Tales of Arts-In-Business. Samfundslitteratur
- De Bono, E. (1992). Serious Creativity. Using the Power of Lateral Thinking to Create New Ideas. HarperBusiness
- Duus, G. et al. (red) (2012). Aktionsforskning. En grundbog. Samfundslitteratur
- Fogsgaard, M.K.; De Jongh, M. (red.) (2018). Ledelse og samskabelse i den offentlige sektor. Dansk Psykologisk Forlag
- Hansen, S. &amp; Byrge, C. (2013). Kreativitet som uhæmmet anvendelse af viden: Teorien bag Den Kreative Platform &amp; træningsprogrammet for nytænkning. Bogforlaget Frydenlund
- Iversen, A. (2017). Det Paradoksale begreb. Hvad vi taler om, når vi taler om samskabelse. Og det vi gør. Ph.D. afhandling udgivet på Aalborg Universitetsforlag https://www.ucviden.dk/portal/ da/publications/det-paradoksale-begreb(aa758e65-9e12-4378-8aa8-c280476a4b91).html
- Iversen, A. &amp; Stubben T. W. (2018). Når borgerne bliver aktører - samskabelse i det sociale arbejde. UCN Perspektiv no. 4, 2018 http://blad.ucn.dk/ucn-perspektiv-december-2018/?page=6#/
- Kjeldsen,  C.  (2018). Capability  Approach  og  'udsathed' .  Tidsskrift  for  Socialpædagogik,  21. årgang, nr. 2, 2018
- Knill, P. K., Levine, E.G &amp; Levine, S. K. (2010). Principles and Practice of Expressive Arts Therapy. Jessica Kingsley Publishers
- Kohl, K.S. et al. (2021). Inddragelse og tillid I mødet mellem kommunerne og borgere med handicap - En Gap-analyse for Det Centrale Handicapråd. VIVE
- Leeuwen, T.V. (2017). Multimodal Literacy. Viden om literacy nr. 21, marts 2017, Nationalt Videncenter for Læsning
- Lewin, K. (1946). Action Research and Minority Problems. Journal of Social Issues, vol. 2 (4): 34-46
- Mik-Meyer, N. (2018). Fagprofessionelles møde med udsatte klienter. Dilemmaer i den organisatoriske praksis. Hans Reitzels Forlag
- Nussbaum, M. (2011). Creating Capabilities:  The  human  Development  Approach .  London:  The Belknap Press of Harvard University Press.

- Olesen, B.R.; Phillips, L.&amp; Johansen, T.R. (2018). Dialog og samskabelse. Metoder til en refl  eksiv praksis. Akademisk Forlag
- Scharmer, C.O. (2007). Theory U. Leading from the future as it emerges. Berrett Koehler Publishers
- Schein, E.H. (2010). Organizational culture and leadership ,  4.  edition.  Jossey-Bass  business &amp; management series
- Socialstyrelsen (2020). Voksenudredningsmetoden. Version 2.0. Inklusiv Fælles Faglige Begreber. Metodehåndbog https://socialstyrelsen.dk/udgivelser/metodehandbog-til-vum-2.0
- Trækjær, K. og Stubben, T. (2016) Læring i Transformation - Erkendelse i Praksis . Tidsskrift for Socialpædagogik, 19. årgang, nr. 1, 2016
- Zeitler, Ullrich. (2016). Ny professionalisme. Samskabelse som vej til et bæredygtigt samfund. Akademisk Forlag