Europæisering - et retligt perspektiv på EU's østudvidelse
Forfattere: Karin Hilmer Pedersen
Tidsskrift: politica (2004-01-01)

## Karin Hilmer Pedersen

## Europæisering - et retligt perspektiv på

## EU's østudvidelse

Det bliver en udfordring for samarbejdet inden for EU, når EU bliver udvidet med otte lande fra det tidligere Østeuropa i 2004. For det første er landene langt mere forskellige fra EU's medlemslande, end de lande, som tidligere er optaget i EU, har været. For det andet har EU på en række områder udvidet sine kompetencer i forhold til de enkelte medlemslande, såle­ des at optagelsen af nye medlemmer i dag er langt mere kompliceret, end det tidligere har været. Optagelsesprocessens fokus på ansøgerlandenes fuldstændige accept og implemente­ ring af hele det EU-retlige system som en forudsætning for medlemskabet placerer imidlertid processen i spændingsfeltet mellem ret og politik, hvor lovgivningsprocessen i de nye lande er blevet til et teknisk spørgsmål om at kunne leve op til EU's krav.

EU's kerneområde, realisering af et indre marked, har længe presset udviklingen inden for EU i retning af yderligere integration gennem etablering af en enhedsret. Overtørsel at EU-retten til de nationale retssystemer bliver imidlertid ofte præget at den nationale kontekst, hvori reglerne indgar, hvilket kan resultere i forskellighed snarere end enhed. Konsekvensen af denne forskellighed har været, at muligheder og begrænsninger for private handlinger er forskellige fra land til land. Denne forskellighed udgør kerneproblemet i integrationsprocessen, idet - som Kommissionen angiver i sin hvidbog om det interne marked fra 1985 - hovedudfordringen med realiseringen af det indre marked er at fjerne de barrierer, der ligger i de forskellige nationale reguleringsregimer inden for fællesskabet (Kommissionen, 1985). I et retssociologisk perspektiv afspejler retsudviklingen - vedtagelse af de konkrete retsakter - den samfundsmæssige, dvs. politiske, økonomiske, sociale og kulturelle situation. Udviklingen af EU-retten sker ifølge denne optik med henblik på at skabe rammerne og betingelserne for at opnå de målsætninger, som EU har stillet sig. Men samtidig betinger EU-retten også forandringer i de enkelte medlemslande, som ikke nødvendigvis ville være sket, eller hvor forandringer ville have haft en større national egenart. EU's retlige dimension ligger saledes i spørgsmålet om, hvordan og i hvor høj grad EU-retten Skaber forandring 1 medlemslandene, og 1 hvilket omtang de nationale svar på EU-retten er ens. Udviklingen af den retlige dimension i EU indebærer en delegering af lovgivningskompetence til et overstatsligt niveau, hvilket efterfølgende rejser spørgsmål om national kontrol med retsudviklingen, om placering af det politiske ansvar og om demokratisk legitimitet. Det gælder helt specielt i forhold til de nye medlemslande, der i modsætning til de nuværende ikke har haft mulighed for at udøve indflydelse på de regler, som EU kræver, at de gennemfører. De spørgsmål, der stilles 1 denne artıkel, er, hvordan de nye medlemslande tilpasser s1g EU, og hvılke problemer denne tilpasning kan medføre?

euro­ pæisering fra en kontekst til en anden.  Dernæst ses der på retsudviklingen i Central- og Østeuropa frem til slutningen af 1990'erne og på den retslige og administrative udfordring,  som tilpasning til EU stiller de nye  medlemslande over for.  I  det følgende afsnit ses der på den retlige tilpasningsproces og derefter på konsekven­ serne heraf for den demokratiske legitimitet. Det empiriske grundlag for artiklen stammer  primært  fra  en interviewundersøgelse blandt  tidligere  og  nuværende centralt placerede politiske beslutningstagere - ministre og viceministre - fra otte central- og østeuropæiske lande, herunder Bulgarien, der som bekendt først forventer at blive optaget i EU i 2007  . 1 Diskussion af tilpasningsproblemerne til EU vil delvis være komparativ, men der er primært tale om en illustration af de fælles problemer, også selvom samfunds- og retsudviklingen er forløbet meget forskelligt siden  1990 og selvom udgangspunktet i den kommunistiske arv har været meget forskelligt. I konklusionen diskuteres perspektiverne for en europæ­ isk enhedsret.

## Europæisering- mod en europæisk enhedsret?

Begrebet europæisering har været brugt meget forskelligt, blandet andet som et udtryk for en generel modernisering, hvor Europa har stået som synonym for det mere "moderne" i forhold til andre lande og som udtryk for en territorial udvi­ delse af  grænserne for det Europæiske samarbejde (Olsen, 2002). Europæisering er imidlertid også blevet brugt om ændringer i de politiske systemer og etablering af specifikke styringsformer som konsekvens af den øgede integration mellem medlemslandene og udviklingen af EU's eget regelsæt. I denne forståelse, hvor man ser på den Europæiske Union som et integreret politisk system, bliver euro­ pæisering ensbetydende med en proces, hvor institutioner og politik på EU ni­ veau påvirker medlemslandenes institutioner og politik. Som fremhævet af Kevin F  eatherstone (2003: 3) er europæisering imidlertid ikke synonym med europæisk regional integration eller konvergens, selvom det overlapper og indeholder begge aspekter. Begrebet er mere komplekst. Mens en meget bred opfattelse vil se på ethvert fænomen, der associeres med "Europa", anslår en snæver opfattelse et top-down perspektiv på udviklingen i EU's medlemsstater. Det drejer så således om, hvordan EU i kraft af de regler og institutioner, der er fonnuleret og vedtaget på EU-niveau, påvirker nationale politiske, retlige og sociale institutioner, og om, hvilken national respons der er på denne påvirkning (Borzel og Risse, 2003: 60).

Europæisering har fællestræk med begrebet policy-transfer, dvs. overførsel af institutioner og politik fra et tidspunkt eller geografisk område til et andet. Det centrale spørgsmål er her ikke kun, at der finder en overførsel sted, men om denne overførsel har ensartede konsekvenser. Det var for eksempel antagelsen bag Law and Development-bevægelsen, der dannede grundlag for blandt andet amerikansk bistand til udviklingslandene, at politisk og økonomisk udvikling kunne ske alene ved at "omplante" det amerikanske retssystem (Trubek, 1972). Denne antagelse har senere vist sig at være fejlagtig, ikke mindst fordi den fuldstændig under­ kender betydningen af den nationale politiske, sociale, økonomiske og kulturelle kontekst. Denne indsigt er formelt reflekteret i Verdensbankens anbefalinger for bistandsprogrammer til blandt andet de post-kommunistiske lande (World Bank,

1996: kapitel 5). Disse tidligere erfaringer med retsharmonisering og overførsel af retssystemer fra én kontekst til en anden sætter spørgsmålstegn ved, om det vil lykkes at skabe et fælles enhedsretligt europæisk rum.

policy-transfer afhænge af, om der har været tale om tvang eller en frivillig tilpasningsproces. Deres antagelse er, at jo højere grad en ændring er påtvunget, jo vanskeligere vil det være at realisere de målsætninger, der var årsagen til, at man fra første færd indførte et regelsæt fra en anden kontekst. Desuden peger de på, at det er væsentligt at se på, 1 hvilket omtang overtørslen at en regel eller en institution er sket fuldstændigt, eller om der under overførslen er sket en ændring af de oprindelige regler således, at de er ændret som følge af en påvirkning af nationale eller lokale interesser.

euro­ pæisering for, om EU's regelsæt vil resultere i en ensartet implementering. EU's påvirkning vil således ikke blive opfattet som noget problem, hvis der er fuldstændig lighed mellem de regler og institutioner, som er vedtaget i EU og de nationale ordninger (Schmidt, 2001). Som eksempel henviser Schmidt til udformningen af store dele af EU's miljøret, der i høj grad har fulgt tyske traditioner for miljøregulering, hvilket har gjort tilpasning langt lettere for Tyskland end for andre medlemslande. Desuden er det afgørende, hvorvidt EU præsenterer en præcis model, om der er tale om anbefalinger eller forslag, eller om EU blot fastlægger en fælles målsætning (Schmidt, 2001: 6-7). I de tilfælde, hvor EU ikke angiver præcise modeller, viser erfaringerne fra nuværende medlemslande, ifølge Schmidt, at der sker en vis

case 294/83 Les Verts qf  23 april,  1986). over Perspektiverne for en harmonisering af medlemslandenes retssystemer ligger imidlertid i den tiltagende retliggørelse, der er sket inden for EU som følge af blandt andet EF-domstolens retsaktivisme. Det er blevet påpeget, at EF-domstolen som følge af advokaters og dommeres egeninteresse i at øge deres indflydelse har været en central agent for en udvikling, hvor EU's traktatlige grundlag i stigende grad er blevet opfattet som værende af "forfatningsmæssig karakter" (Dehousse indebærer en styrkelse af EU-retten i forhold til nationale retsordner gennem doktrinerne om EU-rettens direkte effekt i medlemslandene, og om at EU-retten er gældende i tilfælde med uoverensstemmelse mellem den og national ret. Den retlige institutionelle formalisering af EU-retten, en gradvis accept af EU's traktaters forfatningsmæssige status og anerkendelse af EU-retten som værende EU lovgivningens betydning vis-a-vis de nationale politiske beslutningsprocesser. EF-domstolen kan således - på forespørgsel fra nationale domstole - give en

tilnærmelse, men at forskellighed fortsat er fremherskende.

(Hix, preliminary ruling (Amsterdamtraktaten artikel 234) i spørgsmål, der relaterer sig til EU-retten. EF-domstolen har på den måde de facto en stor betydning for EU-rettens gennemslagskraft i de nationale domstole, hvilket også viser sig ved at preliminary rulings udgør flertallet af EF-domstolens afgørelser (Hix, 1999: at når EF-domstolen gennem preliminary rulings har opnået en forfatningsdomstolslignende position, skyldes det ikke kun retsaktivisme fra EU-domstolen selv, men også nationale domstoles stigende accept af EU-retten som en del af de nationale retsordner (for eksempel Amstrong, 1998). Brugen af preliminary ruling er også blevet anvendt aktivt af nationale domstole og EU-borgere til at varetage interesser, der ikke præcist fremgår af medlemslandets eget juridiske system (Conant, 2001).

2001). Det har altså i nogen omfang været op til landene selv at finde den "rette" vare ef betydeligt omtan g. bet etele ike kun konikse lovgle ng, hele gad de politiske og retslige institutioner.

Optagelsen af de Central- og Østeuropæiske lande har i højere grad end tilfældet ved de tidligere udvidelser været en proces præget af krav fra EU's side. Spørgsmålet om tvang versus frivillighed er imidlertid ikke simpelt, idet landene selv har ønsket at blive medlemmer af EU, og de har kendt betingelserne - dvs. et entydigt krav om fuldstændig tilpasning. Set i det perspektiv kan det være problematisk, at EU's krav til tilpasning ikke har været særlig præcise (Grabbe, balance mellem nationale interesser og en tilpasning på netop det niveau, der ville

## Retsudviklingen

## Central og Østeruopa før tiltrædelsesaftalerne

fronter. For det første har der været tale om en principiel ændring af, hvordan retten skulle forstås og fortolkes, og for det andet har der skullet ske en konkret udvikling af regler med henblik på at understøtte en markedsøkonomi baseret på privat ejendomsret.

## -

by /aw" Samtlige østeuropæiske lande har været enige om, at et centralt element i omstilling til demokrati var etablering eller reetablering af et retssamfund. Det har givet sig udtryk i forfatningernes ordlyd, for eksempel som "[a] democratic law-ob(Bulgariens forfatning: preamblen). Tilslutning til retsstatens idealer har haft to konsekvenser. For det første har det betydet, at man har været tilbageholdende med at vedtage retsregler med tilbagevirkende kraft. Denne problemstilling har ikke mindst været aktuel i forhold til, om man kunne retsforfølge personer for handlinger begået under det kommunistiske styre, hvor der gjaldt et andet retsgrundlag. I Tjekkiet indebører dette fortsat et politisk problem (interview, januar 2004), mens det i Polen blev afgjort ved en Tribunal-beslutning i 1990, at man ikke kunne lovgive med tilbagevirkende kraft. Tribunal-beslutningen udstrakte endog forholdet således, at rettigheder erhvervet under det kommunistiske styre ikke efterfølgende kunne fratages en person (Brzezinski, 1995: 34). For det andet skulle  man ændre de socialistiske retsprincipper, hvor individuelle rettigheder var begrænsede til eksplicit tilladte handlinger til et lega/itetsprincip, der sætter individuelle  rettigheder "over loven" på den måde,  at lovgivere  eksplicit skal forbyde en aktivitet (Kordasiewicz, 1995:  185). Denne beslutning har især haft konsekvenser på det økonomiske område, dvs. i forhold til mulighederne for pri­ vat og individuel erhvervsaktivitet. Igen - med Tjekkiet som eksempel - er der stadig problemer med at håndhæve dette princip, hvilket udgør en barriere for udviklingen af privat foretagsomhed (interview, januar 2004).

Retsstatens tradition, at lovgivningen bør være så klar og præcis, at "der ikke overlades for megen politisk magt til det forvaltningsapparat eller de dommere, der efterfølgende  skal handle i forhold til loven" (Dalberg-Larsen, 2000/2001: 44  ), skinner klart igennem i Østeuropa. Det fremgår af landenes forfatningsmæs­ sige at tilslutning til retsstatsidealer, og det støttes af vores interviewundersøgel­ se, hvor langt de fleste af de østeuropæiske respondenter mener, at love bør være præcist formuleret for at sikre individuelle rettigheder og pligter.

Tabel 1. Ministre og vice-ministres holdning til karakteren af lovgivning i procent (  antal svarpersoner i parentes)

|           | Holdning til karakteren af lovgivningen   | Holdning til karakteren af lovgivningen   |
|-----------|-------------------------------------------|-------------------------------------------|
|           | Generelle. udsagn                         | Præcise formuleringer                     |
| Estland   | 10(5)                                     | 90(45)                                    |
| Letland   | -                                         | -                                         |
| Litauen   | 13.4(7)                                   | 86.5(45)                                  |
| Polen     | 14.8(4)                                   | 85.2(23)                                  |
| Tjekkiet  | 23(9)                                     | 76.9(30)                                  |
| Ungarn    | 36(10)                                    | 62.9(17)                                  |
| Slovenien | 9.8(5)                                    | 82.4(42)*                                 |
| Bulgarien | 17,9(14)                                  | 82,1(64)                                  |

Tallene summerer ikke altid op til 100 på grund af  respondenter der ikke har svaret på spørgs­ målet. Spørgsmålet blev ikke stillet i Letland.

Kilde:

Demstar State of the State-survey 2001-2003.

Tabel 1 viser imidlertid, at selvom langt hovedparten af de adspurgte mener, at lovgivning bør være så præcist formuleret som muligt, er der et lille mindretal, der hellere ser lovgivningen som generelle udsagn. Dette gælder i særdeleshed i Ungarn og Tjekkiet. Individuelle kommentarer til spørgsmålet har i flere tilfælde været,  at karakteren af lovgivningen måtte afhænge af  retsområdet, således at generelle udsagn,  rammelovgivning og regulering gennem fastsættelse af mål­ sætninger er mere hensigtsmæssige inden for for eksempel miljø- og socialret. Denne anerkendelse af relevansen af andre former for retlig regulering har lig- hedspunkter til udviklingen af velfærdsstatens retssystem, som omtalt af Jørgen Dalberg-Larsen i dette nummer.

Solidaritet Civic Union Demstars team-building Betydningen af retlig legalitet understreges også af, at et stort antal respondenter mener, at samfundsmæssige problemer skal løses først og fremmes gennem lovgivning og ikke gennem administrative beslutninger. Antallet af svarpersoner, der ifølge tabel 2 angiver, at de har søgt administrative løsninger på samfundsmæssige problemer uanset gældende ret, illustrerer formentlig den tidsperiode, som undersøgelsen dækker. Der er tale om en periode, hvor samtlige lande har stået overfor at skulle foretage væsentlige og omfattende ændringer i hele samfundssystemet, og hvor det socialistiske retssystem ikke var egnet til at regulere en spirende markedsøkonomi. Desuden var de lovgivende forsamlinger især i den tidlige reformperiode ikke effektive. Det skyldtes for det første, at der ikke var , som for eksemopposition mod det kommunistiske regime og ikke enighed om et alternativ. For det andet har regeringerne ofte bestået af løse koalitioner mellem partier, der ikke regeringerne har været præget af konflikt og mistillid frem for samarbejde og

Tabel 2. Lovgivning eller administrativ løsning på et samfundsmæssigt problem, i procent (antal svarpersoner i parentes)

|           | Holdning til administrative versus lovgivningsmæssige initiativer   | Holdning til administrative versus lovgivningsmæssige initiativer         | Holdning til administrative versus lovgivningsmæssige initiativer   | Holdning til administrative versus lovgivningsmæssige initiativer   |
|-----------|---------------------------------------------------------------------|---------------------------------------------------------------------------|---------------------------------------------------------------------|---------------------------------------------------------------------|
|           | Administrative løsninger uanset lovgivning                          | Administrative løsninger men samtidig initiativ til lovgivning på området | Ændre lovgiv- ningen før der træffes admini- strative løsninger     | Ingen svar                                                          |
| Estland   | 16,0 (8)                                                            | 48,0 (24)                                                                 | 24,0 (12)                                                           | 12,0 (6)                                                            |
| Letland   | 5,9 (3)                                                             | 72,5 (37)                                                                 | 15,7 (8)                                                            | 5,9 (3)                                                             |
| Litauen   | 7,7 (4)                                                             | 36,5 (19)                                                                 | 51,9 (27)                                                           | 3,9 (2)                                                             |
| Polen     | 3,3 (1)                                                             | 30,0 (9)                                                                  | 53,3 (16)                                                           | 13,3 (4)                                                            |
| Tjekkiet  | 4,9 (2)                                                             | 56,1 (23)                                                                 | 26,8 (11)                                                           | 12,2 (5)                                                            |
| Ungarn    | 2,9 (1)                                                             | 52,9 (18)                                                                 | 44,1 (15)                                                           | 0                                                                   |
| Slovenien | 12,0 (6)                                                            | 32,0 (16)                                                                 | 46,0 (23)                                                           | 10,0 (5)                                                            |
| Bulgarien | 7,5 (6)                                                             | 67,5 (54)                                                                 | 18,8 (15)                                                           | 6,3 (5)                                                             |

Kilde: Demstar State ofthe State-survey 2001-2003.

Den retlige omstilling til markedsøkonomiske  principper

Den konkrete retsomstilling med etablering af en privatretlig regulering af markedet har været mere kompliceret. På dette område har retsudviklingen haft karakter af dels en fjernelse af det tidligere regimes retsgrundlag, dels lovgivning på helt nye områder, hvor der ikke fandtes lokal ekspertise. En polsk minister fra begyndelsen af 1990  'erne udtrykte det således:

"I must say that in 1989 the ministerial administration was fairly responsive to the new so­ cial and economic circumstances. .  .. They did understand that change was necessary but of course they often did not know where to look for answers to the new problems" (citeret efter Pedersen og Zubek, 2003).

Denne mangel på intern ekspertviden har ifølge vores interviewundersøgelse be­ tydet en udbredt anvendelse af ekstern ekspertise. I Polen svarede for eksempel 73 procent (26 personer), at de altid anvendte eksterne eksperter, og yderligere 17 procent,  at det sker  i væsentlige spørgsmål. Problemet har ifølge en anden tidligere centralt placeret polsk minister været, at ministerierne især manglede lovgivningseksperter, og at man derfor var nødsaget til at inddrage jurister fra den akademiske verden, hvor flere som følge heraf oprettede egne juridiske kon­ sulentvirksomheder (interview, januar 2003). Desuden var det et kendetegn for især den tidlige polske reformproces, at man i høj grad inddrog internationale eksperter primært fra Verdensbanken og den Internationale Valutafond. Inddra­ gelse af ekstern ekspertise har skyldtes, at embedsmændenes opgaver under det kommunistiske regime udelukkende bestod af implementering af regler, der var udfonnet af det Kommunistiske Parti. En del af udfordringen til en overgang til en demokratisk styret markedsøkonomi har derfor været at udvikle embedsstan­ dens evne til at bistå med politik formulering, opstilling og diskussion af politiske alternativer og forhandling mellem modstående interesser (Goetz og Wollman, 2001:  864).  Dette kan imidlertid vise sig at være vanskeligt eftersom flere mi­ nistre ifølge vores ministerundersøgelse finder, at deres embedsmænds opgave udelukkende har karakter af implementering, eller som, igen en polsk minister, udtrykte det:

"There is a difference between opinions from officials and opinions from experts. Officials are not experts. Experts can build alternative models and so on, while officials advise on whether a proposal is legally possible and implementable. (  ...  ) Strategy is the task of  senior politicians within the ministry and extemal experts. Ministerial officials are there to monitor and implement policy" (citeret efter Pedersen og Zubek, 2003).

Etablering af demokratiske politiske og markedsøkonomiske instit u tioner er stort set foregået på landenes egne præmisser, hvor lovgivningen har fulgt regeringer­ nes politiske målsætninger og afspejler de interne politiske interesser og interes­ sesammensætning. Der er således forskelle på indholdet i landenes forfatninger, herunder i hvilket omfang sociale rettigheder og ret til et rent miljø er indskrevet i forfatningerne, i opbygningen af politiske institutioner - valg af præsidentialism.e eller parlamentarisme, af to- eller etkammersystem og af valgsystem. Ligeledes. har  retsudviklingen på  det  økonomiske  område  været  meget  forskellig,  ikke mindst hvis  man  ser på  det helt  essentielle  grundlag  for  en  markedsøkonomi nemlig reetableringen af privat ejendomsret og specielt den konkrete proces med privatiseringen af statsejede virksomheder, jord og hele den financielle sektor (for

'

en sammenligning af den tjekkiske, ungarske og polske privatiseringsmodel se Stark og Bruszt, 1998: 91-119).

## Retshåndhævelse og administrativ kapacitet

Krumtappen i EU's retssystem er medlemslandenes evne til at håndhæve EU­ retten, idet EU selv ikke er i besiddelse af rethåndhævelsesinstitutioner. Kom­ missionen har derfor lagt  stor vægt på, at ansøgerlandene  havde tilstrækkelig administrativ og retlig kapacitet. Selvom EU's samlede lovgivning er inkorpo­ reret i national ret, inden medlemskabet træder i kraft til april 2004, er det åbne spørgsmål, om landenes administration er i stand til effektivt at håndhæve EU's regelsæt. Problemet i l 990'eme har, som det kan ses af tabel 3, været, at det i vidt omfang har været muligt for private aktører at undgå gældende ret.

Tabel 3. Andel af svarpersoner, der mener at private virksomheder kan unddrage sig gældende ret i procent (  antal svarpersoner i parentes)

| Estonia    | Hunga!)'.   | Poland    | Slovenia   | Czech Re�ublic   | Bulgaria   |
|------------|-------------|-----------|------------|------------------|------------|
| 8,0 (4)    | 3,1 (1)     | 14.3 (5)  | 5.9 (3)    | 14,9 (7)         | 7,6 (6)    |
| 64,0 (32)  | 56,3 (18)   | 40,0 (14) | 43,1 (22)  | 34,0 (16)        | 72,2 (57)  |
| 24, 0 (12) | 31,3 (10)   | 20,0 (7)  | 29,4 (15)  | 27,7 (13)        | 15,2 (12)  |
| 4,0 (2)    | 9,4 (3)     | 20,0 (7)  | 19,6 (10)  | 17,0 (8)         | 5,1 (4)    |
|            |             | 5,7 (2)   |            | 6,4 (3)          |            |
| 50         | 32          | 35        | 51         | 47               | 79         |
| 100        | 100         | 100       | 100        | 100              | 100        |

Kilde: Demstar State of the State-survey, 2001-2003.

Flere svarpersoner angiver, at årsagen til, at private virksomheder kan unddrage sig gældende regler, ligger i dårlig og mangelfuld lovgivning.  En anden årsag er  omfanget  af  korruption  i  de  nye  medlemslande,  hvor  vores  svarpersoners opfattelse  af  netop  deres  land som værende genstand for  en omfattende kor­ ruption harmonerer ganske godt med vurderingen fra Transparency International Index (www.transparency.de). Selvom der er væsentlige huller i lovgivning og retshåndhævelse,  viser vores undersøgelse,  at  den generelle vurdering  af em­ bedsværket er, at  det er blevet mere professionelt.  På  den anden siden er der flere, der mener, at embedsstanden faktisk var bedre til at implementere politiske beslutninger under det kommunistiske system, end de er nu. En mulig forklaring herpå kan være, at systemskiftet og tilpasningen til EU har gjort opgaverne mere uigennemskuelige end under det kommunistiske system, ligesom der er mangel på relevant uddannelse.

## Den retlige tilpasningsproces til EU

Indgåelse  af  Europaaftalerne  skabte  det  retlige  grundlag  for  den  omfattende retsharmonisering, som hvert ansøgerland skulle igennem før optagelsen i EU. Det fremgår at,  "Parterne  [Den Europæiske union/Fællesskabet og x-land]  an­ erkender, at det er en vigtig forudsætning for x's økonomiske integration i Fæl­ lesskabet,  at  x's  bestående  og  fremtidige  lovgivning  tilnærmes Fællesskabets. X udfolder bestræbelser  for,  at  dets  lovgivning  gradvist  gøres  forenelig  med Fællesskabets lovgivning" (Europaaftalen med (Letland), artikel 69). 2 Bestem­ melsen fremprovokerer imidlertid en række spørgsmål af dels forfatningsretlig dels politisk karakter.  Det forfatningsretlige problem ligger i spørgsmålet, om Europaaftalerne  etablerer  et tilstrækkeligt retligt  grundlag for den omfattende regelharmonisering, der har fundet sted siden aftalerne blev indgået og frem til topmødet i København i 2002. De nye medlemslande følger - som Danmark - i princippet det dualistiske princip, hvilket indebærer, at  internationale traktater ikke har umiddelbar gyldighed i national ret, mens det forventes, at lovgiverne skal sørge for, at den nationale lovgivning er i overensstemmelse med traktaten. Som både Gorm Toftegaard Nielsen og Jens Vedsted Hansen påpeger i dette num­ mer af Politica, rejser det dualistiske princip spørgsmålet om, hvad den enkelte borger gør, hvis han mener, at national lovgivning lever op til den inte r natio­ nale traktat, og han samtidig - fordi traktaten ikke er direkte anvendelig i national ret - er afskåret fra at prøve sin ret ved de nationale domstole. Spørgsmålet er, hvordan landene reelt har fortolket omfanget af Europaaftalerne.

I Estland har man skelnet mellem bestemmelser i Europaaftalen, der fastsatte præcise individuelle rettigheder og pligter og andre bestemmelser, der indeholdt mere generelle formuleringer eller direkte henviste til nødvendigheden af yderli­ gere aktiviteter. Man finder således, at artikel 36, der indeholder præcise formu­ leringer af, at borgere i et ansøgerland, der er ansat i et medlemsland, ikke må udsættes for diskrimination på grundlag af nationalitet,  er  direkte anvendelig, mens artikel 3  7, der er formuleret som en hensigtserklæring om at koordinere sociale sikkerhedssystemer til også at gælde borgere fra et ansøgerland, ikke er det (Albi, 2001: 58-60).

Politisk er Europaaftalernes bestemmelse om retsharmonisering blevet fortol­ ket som en forpligtigelse til at skabe overensstemmelse mellem omkring 80.000 siders EU-ret, herunder traktater, sekundære retskilder, EF-domstolenes retsaf­ gørelser og internationale aftaler. De politiske reaktioner herpå har været yderst forskellige.  Ifølge Annelie Albi (2001:  72-73) har det estiske standpunkt, som udtrykt af chefen for Justitsministeriets internationale retsdepartement, H. Pisuke og gengivet i flere officielle regeringskilder,  været, at den retlige konsekvens af regeringens ansøgning om medlemskab i EU måtte være, at EU-retten de facto skulle anvendes. I Ungarn nåede man imidlertid til den helt modsatte konklusion, idet  den ungarske højesteret erklærede, at Europaaftalen i følge den ungarske forfatning ikke indebar direkte anvendelighed af EU-ret i Ungarn:

"according to the Article 2 (I) and (2) of the Constitution, the nonns of public power that form the domestic law of  another legal system of  public power- in this case the Community

- and on the creation of  which the Hungarian Republic does not have any infl.uence because Hungary is not a Member State of  the European Union, cannot appear with an obligation of applicability in the jurisprudence of Hungarian law enforcement institution" (  citeret efter' oversættelse i Volkai, 1999:  19).

Den ungarske reaktion på EU-rettens direkte anvendelse i ansøgerlandene re­ flekterer den politiske situation,  hvor regeringen på trods af en stærk pro-EU holdning også er bevidst om problemerne med fuldstændig at underlægge sig et andet politisk regime kun kort efter ophøret af sovjetisk dominans. Problemet i Ungarn er imidlertid mindre udtalt, idet det har været en bevidst Ungarsk strategi allerede fra begyndelsen af 1990 'erne at styre lovgivningsprocessen i retning af EU-retten, hvilket har betydet, at følgeproblemerne af den dobbelte retstilpas­ ningsproces har været mindre.

I forhold til esterne og ungarerne valgte Polen en mellemvej. Argumentet fra polske jurister var i første omgang for en fortolkning, hvor Europaaftalerne kun indeholder en forpligtelse til at handle, dvs. iværksætte retsharmonisering, men ikke en forpligtigelse til et konkret  resultat.  Efterhånden  som  perspektivet for egentlig optagelse i EU, og formentlig også som følge af Kommissionens mere klare udmeldinger i Agenda 2000 (1999) om, hvordan de fortolkede aftalerne og dermed betingelserne for EU-medlemskab, ændrede de polske jurister deres fortolkning af traktaten. Fra  1997 og frem blev Europaaftalerne således fortolket som en konkret forpligtelse til så fuldstændigt som muligt at indoptage EU-ret­ ten i den nationale lovgivning som en betingelse for optagelse (Lazowski, 2001: 7fl). Denne ændrede fortolkning satte skub i den polske lovgivningsproces, og fra 2000  blev det ved  hjælp af en såkaldt fast-track procedure gjort muligt at sætte lovforslag, der relaterede sig til retsharmonisering, sammen i et enkelt lov­ forslag, som parlamentet derefter skul 1e stemme om (Lazowski, 2001: 12). Den procedure, som har været anvendt i de fleste ansøgerlande, fjerner selvsagt den politiske debat om de enkelte elementer, og retshannoniseringen kom dermed til at fremstå som en ensidet proces, hvor en tredjepart implementerer et eksternt retssystem, som lovgiverne ikke oprindeligt har haft nogen som helst indflydelse på, ind i deres nationale retssystem.

Tjekkiet  har  valgt  en  helt  fjerde  strategi.  Tjekkiets  premiereminister  indtil 1997, Vaclav Klaus, insisterede på, at den tjekkiske reform til markedsøkonomi var gennemført med succes allerede i 1995, hvilket for ham betød, at Tjekkiet som en "normal" stat og med landets geografiske placering midt i Europa og den positive økonomiske udvikling måtte få en speciel invitation til EU-medlemskab. Det skete ikke, og i 1996 måtte Klaus selv ansøge om optagelse (Fawn,  2004: 12), dvs. to år efter Polen og Ungarn. I  1997 måtte Klaus' regering træde tilbage på grund af tiltagende økonomiske problemer, og siden har Tjekkiet været regeret af en socialdemokratisk koalitionsregering, der primært holder sammen for at sikre lertid, at den tjekkiske retlige tilpasning til EU-retten har skullet ske på meget kort tid, hvilket ifølge tjekkiske iagttagere har resulteret i omfattende lovsjusk

Tjekkiets medlemskab af EU. Konsekvensen af Klaus' EU-skepticisme er imid­ ( interview, januar  2004 ).

Den fonnelle harmonisering til EU, der er sket på lovgivningsplanet, har imid­ lertid et uformelt modstykke i form af en pro-europæiske  fortolkning af national ret, hvilket er sket ved polske domstole (Lazowski, 2001: 13). Dette eksempel på nationale domstoles retsaktivisme viser, at EU's retsgrundlag kan anvendes til at rette op på huller eller manglende præcision i national ret, der er fremkommet enten på grund af fejl eller manglende viden om markedsøkonomiske og demo­ kratiske principper.  På  grund af det estiske og ungarske tidlige meget positive nationale pres hen imod EU-medlemsskab og accept af EU-retten er det sandsyn­ ligt, at domstolene også her har anvendt EU-positive fortolkninger, men der er ikke klar dokumentation herom. I Bulgarien har den bulgarske højesteret gennem en erklæring om, at EU-retten ikke kan anvendes som retskilde i konkrete sager, derimod forhindret muligheden for uformel retsharmonisering.

Kendetegnende for retsudviklingen i de central- og østeuropæiske lande er, at de to processer - den grundlæggende omstilling fra et kommunistisk, planøko­ nomisk system til demokrati og markedsøkonomi og tilpasningen til EU's rets­ system - er forgået som to adskilte forløb. Dvs. at de fejl og mangler i den tidlige omstilling,  herunder problemer som opstod, fordi det socialistiske retsgrundlag ikke altid blev ændret samtidig med, at man indførte nye regler, skulle "rettes" under tilpasningen til EU. Denne dobbelte retsudvikling har ikke gjort de nye medlemslandes  retssystemer  mere  gennemskuelige  eller  transparente,  hvilket også er knyttet til den hastighed, hvormed love blev vedtaget i efteråret 2002 op til Ministerrådets møde i København.

## Tilpasningen og det demokratiske spørgsmål

Kravet fra EU om overtagelse af de EU-retlige system inden medlemskab giver hele optagelsesprocessen et element af tvang, som rejser spørgsmål ved projek­ tets demokratiske legitimitet. Risikoen er, at befolkningen vil opfatte en institu­ tionel reorganisering efter en EU-model som illegitim, fremmed og for restriktiv i forhold til nationale interesser. Man kan således hævde, at tilpasningen til EU­ retten kan have en  negativ effekt på de nye medlemslandes økonomiske udvikling og omstilling, idet EU-retten reducerer muligheden for politisk fleksibilitet, som for eksempel udtrykt i målrettet statslig støtte til sektorer eller konkrete virksom­ heder med henblik på at styrke omstilling og skabe økonomisk vækst (Mayhew,

1998: 224).

I Central- og Østeuropa er der de sidste 12 år sket en ekstrem politisering af det sociale liv. Mens den politiske debat tidligere var fraværende, og lovgivning primært blev forstået som en "neutral" teknisk aktivitet for social engineering, er lovgivningsprocessen i dag en politisk kamp for fastsættelse af værdier og ikke mindst varetagelse af interesser blandt ens vælgere. På den anden side har netop værdikampen resulteret i meget lav tillid til egne politiske institutioner.

Selvom befolkningen i de nye medlemslande ikke har særlig stor tillid til egne politiske institutioner, ligger tillidsniveauet dog ikke markant lavere end gennem­ snittet i de nuværende 15 medlemslande. Befolkningerne har generelt ikke tillid til de politiske partier hverken i kommende og nuværende medlemslande, lige­ som tilliden til nationale regeringer også i gennemsnit ligger på samme niveau.

Figur 4. Tillid til politiske institutioner i ansøgerlandene

|                                                              |   Politiske partier |   Statsadmini- strationen |   Nationale regeringer |   Nationale par- lamenter |
|--------------------------------------------------------------|---------------------|---------------------------|------------------------|---------------------------|
| Estland                                                      |                  13 |                        50 |                     45 |                        32 |
| Letland                                                      |                   9 |                        28 |                     31 |                        23 |
| Litauen                                                      |                   8 |                        36 |                     27 |                        13 |
| Polen                                                        |                  10 |                        34 |                     27 |                        26 |
| Tjekkiet                                                     |                     |                        28 |                     35 |                        25 |
| Ungarn                                                       |                  24 |                        46 |                     58 |                        52 |
| Slovenien                                                    |                  16 |                        31 |                     33 |                        29 |
| Bulgarien                                                    |                     |                        20 |                     30 |                        17 |
| Gennemsnit for de 13 ansøgerlandene inklusiv Malta og Cypern |                  14 |                        33 |                     39 |                        35 |
| Gennemsnit for 15 EU- medlemslande                           |                  18 |                        44 |                     39 |                        42 |

Kilde:

Eurobarometer 2002: 29.

Mere  bekymrende  er  imidlertid  forskellen  mellem  nuværende  og  kommende medlemslande, når det gælder tillid til statsadministrationen, idet de nationale administrationer,  som omtalt  ovenfor,  er  nøglefaktoren  for  implementeringen af EU's regelsæt. Tilliden til nationale parlamenter er også lavere i kommende end i nuværende medlemslande. Dette kan på den ene side hænge sammen med den lave tillid til de politiske partier, men også med et meget højt konfliktniveau mellem parlament og regering. Der er dog undtagelser. Ungarn har for eksem­ pel  været kendetegnet ved at have haft flertalsregeringer,  der kunne skabe og gennemføre politiske reformer, ligesom der har været udbre9t konsensus om at føre en konsekvent politik i retningen af EU-medlemskab (Agh,  1999). Denne politiske konsensus kan være årsagen bag den ungarske befolknings større tillid til politiske institutioner sammenlignet med de øvrige. Mens forskellen mellem gennemsnittet for befolkningernes tillid til politiske institutioner mellem nye og gamle medlemsland er ikke udpræget, er der derimod væsentlig større forskel på deres syn på det nationale demokrati.

I gennemsnit er 59 procent af befolkningen i de nuværende medlemslande til­ fredse med landets eget demokrati. Til sammenligning er det blandt samtlige nye medlemslande kun den polske befolkning, der overstiger denne andel. En forkla­ ring kan findes i Polens nære historie, hvor befolkningen i langt højere grad end i de øvrige lande har protesteret mod det kommunistiske styre. Hvor for eksempel den polske Solidaritets-bevægelse kunne mønstre over en million medlemmer på sit højeste, havde de andre landes oppositionsbevægelser kun få medlemmer. Desuden var oppositionen i lande som Bulgarien de facto ikke-eksisterende før reformerne var sat i gang (Dimitrov, 200  I). Den polske befolkning har således i meget længere tid udtrykt en politisk modstand mod det tidligere regime og er denned  også i  højere  grad tilfreds med de demokratiske politiske  reformer  på trods af utilfredshed og manglende tillid med konkrete institutioner og forhold.

Figur 5. Tilfredshed med det nationale demokrati

|                                   | Andel, der svarede positivt på spørgsmålet, om de var tilfredse med demokratiet i eget land   |
|-----------------------------------|-----------------------------------------------------------------------------------------------|
| Polen                             | 70                                                                                            |
| Gennemsnit for 15 EU-medlemslande | 59                                                                                            |
| Ungarn                            | . 55                                                                                          |
| Slovenien                         | 45                                                                                            |
| Tjekkiet                          | 42                                                                                            |
| Letland                           | 37                                                                                            |
| Litauen                           | 37                                                                                            |
| Gennemsnit for 13 ansøgerlande    | 36                                                                                            |
| Estland                           | 32                                                                                            |
| Bulgarien                         | 18                                                                                            |

Kilde: Eurobarometer, 2002: 30.

Man skal være varsom med for håndfaste fortolkninger af befolkningers udtryk for tillid/manglende tillid til politiske institutioner og det politiske system. Et generelt problem er, om befolkningen vurderer de politiske institutioner eller om svarerne i højere grad reflekterer tilfredshed/utilfredshed med landets økonomi­ ske udvikling. Det kan ikke afvises, at det også er tilfældet for de ovenstående tabeller. Det er dog næppe sandsynligt i forhold til den polske befolknings utrykte tilfredshed med demokratiet,  idet den tidlige positive økonomiske udvikling i Polen blev sat tilbage fra midten af 1990'erne.

I forhold til de lande, der bliver optaget i 2004, er den bulgarske befolknings tillid  til  nationale  institutioner,  ligesom  deres  vurdering  af  landets demokrati, markant lavere. Man kan sige, at den bulgarske befolkning på den måde er enig med kommissionens vurdering af, hvor langt Bulgarien i 2003 var nået i proces­ sen mod harmonisering af deres nationale retssystemer til EU samt etablering af et  stabilt  demokrati,  effektiv administration og konkurrencedygtig  økonomi (Kommissionen, 2003). I modsætning til de lande, der bliver optaget i 2004, har det bulgarske retssystem kun langsomt og modvilligt har tilpasset sig betingel­ serne for en markedsøkonomi. Desuden har landet været præget af korruption, herunder blandt dommere, hvilket var baggrund for en forfatningsændring i sep­ tember 2003, der indebar ophævelse af dommeres immunitet for så vidt anklagen angik private handlinger (interview, september 2003 samt Bulgariens forfatning 2003).

## Konklusion

Den retlige europæisering af de nye central- og østeuropæiske medlemslande har på det fonnelle plan været betydelig mere omfattende, konsekvent og hastig, end omstillingen af de nuværende medlemslandes retssystemer. Der er tale om lande, der ikke har haft indflydelse på gældende regler eller institutionelle fonner, men som ikke desto mindre skal tilpasse sig disse regler, hvis de ønsker optagelse i EU. Det har været tilfældet hver gang, der er sket en udvidelse i EU, men denne gang har forskellen mellem EU's institutioner og ansøgerlandenes været større, ligesom omfanget og kompleksiteten af EU's regelsæt også har været mere om­ fattende.

Karakteren af optagelsesprocessen har for det første været præget af en asym­ metrisk relation, hvor EU kunnet sætte relativ større magt bag kravene om tilpas­ ning, og for det andet er den sket på grundlag af en fundamental usikkerhed om, hvornår tilpasningen var tilstrækkelig til at sikre medlemskab.  Den usikkerhed bar undertiden ført til større indrømmelser til EU, end der nationalt har været politisk baggrund for. For eksempel var der langt fra enighed om den bulgarske regerings accept af en forholdsvis hastig nedlukning af to af atomreaktorerne på Kozloduy-værket. Den beslutning skal ifølge et centralt placeret medlem af det Bulgarske Socialistiske Parti nødvendigvis tages op igen (interview, september, 2003). Aftalen, der blev indgået umiddelbart før de endelige forhandlinger om optagelse i 2004, dvs, på topmødet i København i 2002, kan ses som udtryk for den bulgarske regerings vilje til at tilpasse sig Kommissionens krav i et forsøg på at komme med i østudvidelsens første runde. Det lykkedes som bekendt ikke. En andet konsekvens af tilpasningsprocessen er, at oppositionen i flere lande - med rette eller urette - har benyttet EU's krav om retshannonisering til at kritisere re­ geringerne for under dække af EU at fa gennemført egen politik. Sådanne interne politiske konflikter vil kunne presse landene, når de "nu er inde i vannen", til igen at ændre deres lovgivning og eventuelt fjerne sig fra det fælles europæiske .retssystem.

Problemerne med at etablere et fælles EU-retligt system forstået som en en­ hedsret ligger grundlæggende i spændingen mellem generelle retsregler og lokal retsopfattelse. Den spænding har længe været central inden for retssociologien. Den østrigske retssociolog,  Eugen Ehrlich, konkluderede således i sin analyse af retsforholdene i  det Østrig-Ungarske Kejserrige,  at  statsmagtens regulering stort set ingen virkning havde i udkantsområderne af kejserriget, hvor den reelle levende ret var baseret på lokale sædvaner (refereret efter Dalberg-Larsen, 2000/ 2001: 50). Også analyser af udviklingen i de nuværende medlemslande viser en tendens til, at selvom retssystemerne herunder retsanvendelsen i de enkelte lande konvergerer,  er den bedste karakteristik fortsat forskellighed (Featherstone  og Radaelli, 2003; Schmidt, 200  l  ). Arven fra det kommunistiske styre kan imid­ lertid vise sig at gøre de nye medlemslande mere modtagelige for påvirkning fra EU, end de nuværende medlemslande har været. Landene har siden 1990 søgt at gennemføre en politisk og økonomisk omstillingsproces hen imod demokrati og markedsøkonomi. EU  betyder, at de  nu  bliver stillet overfor institutionelle model­ ler, som de "blot" kan overføre og implementere, i modsætning til de forudgående udvidelsesrunder hvor EU's retssystem i mange tilfælde har stået som et alterna­ tiv til allerede stabile og etablerede markedsøkonomiske modeller.

## Noter

- State-of  the-State Democracy,  the  State  and Administrative Reform I forskningsråd og Aarhus Universitets Forskningsfond. Undersøgelsen, der er udarbejdet af Ole Nørgaard, Lars Johannsen og Karin Hilmer Pedersen, er designet til at afdække en række centrale elementer af statskapacitet, stat-samfundsrelationer og administrative reformer. Data er indsamlet som "face-to-face"-interviews af lokale interviewere. Resultater fra interviewene personers nationalitet og position, der ikke muliggør identifikation.
- til ri Ordlyden i de enkelte landes Europaaftaler er så godt som identisk. Enkelte forskelle kan dog forarsage, at den artikel, som jeg her refererer til, har et andet nummer i nogle aftaler end i

## Litteratur

Agenda 2000 (1999). http://europa.eu.int/scadplus/leg/da/lvb/160001.htm.

- Journal of  European Public Poli cy , 5,
- The Process of  Estonia Integration into the We­ stern  Economic System International Legal lssues, Aspects" European Research, Göteborg: Göteborg University.
- EU efter Amsterdam. Det nye trak­ tatgrund/ag og ØMU-teksterne,
- Journal ofCommon Market Studies, Amstrong, Kenneth A. (1998). "Legal Integration: Theorizing the Legal Dimension of European
- S. Legal Reform in Post-Communist  Europe, Brzezinski, Mark F. (1995). "Polish Constitutional Law",
- The Politics ofEuropeani­ zation, Börzel, Tanja A. and Thomas Risse (2003). "Conceptualizing the Domestic Impact of Europe",
- Joy Transforming  Europe.  Europeanization and Domestic  Change, among National Judiciaries", in Maria Green Cowles, James Caporaso and Thomas Risse University Press.
- ner", Slagmark,
- The Dynamics of  European Integration, , pp. 242-260 in Willishers.

- Dimitrov, Vesselin (200  I). Bulgaria: The Uneven Transition, London: Routledge.
- Dolowitz, David P.  and David Marsh (2000). "Leaming from  Abroad: The Role of Policy Trans­ fer in Contemporary Policy-Making", Governance, Vol. 13, No. 1, pp. 5-24.
- Europaaftalerne. http://europa.eu.int/comm/enlargement/pas/europe  \_agr.htm
- Fawn, Rick (2004). "Understanding Politics in the Czech Republic", Demstar Research Report, Institut for Statskundskab,  Aarhus Universitet.
- Featherstone, Kevin (2003). "Introduction: In the Name of 'Europe"', pp. 3-26 in Kevin Fea­ therstone and Claudio M. Radaelli (eds.), ThePolitics of Europeanization, Oxford: Oxford University Press.
- Eurobarometer (2002). Candidate Countries Eurobarometer, No. 2. http://europa.eu.int/comm/ public\_  opinion/archives/cceb, Gallup Organization, Hungary.
- Goetz, Klaus H. and Hellmut Wollman (2001). "Govemmentalizing central executives in post­ communist Europe: a four-country comparison'', Journal of European Public Policy, Vol. 8, No. 6, pp. 864-887.
- Grabbe, Heather (2001  ). "How does Europeanization affect CEE govemance? Conditionality, diffusion and diversity", Journal of European Public Policy, Vol. 8, No. 6, December, pp. 1013-1031.
- Hix, Simon (1999). The Political System of the European Union, The European Union Series, New York: Palgrave.
- Kommissionen (1985). Completing the Internat Market, Hvidbog fra kommissionen COM (85) 310 final: http://europa.eu.int/comm/off/pdf/l  985  \_03  lO\_f\_en.pdf
- Kommissionen (2003). 2003 Regular Report on Bulgaria  s Progress towards Accession, http: //europa.eu.int/comm/enlargement/report  \_  2003/pdf/rr  \_  bg\_  final.pdf
- Kordasiewicz, Bogudar (1995). "Polish Civil and Commercial Law", pp. 163-209 in S. Frankow­ ski and B. Stephan III (eds.), Legal Refonn in Post-Communist Europe, Kluwer  Academic Publishers.
- Lazowski,  Adam (200  I). " Adaptation of the Polish legal system to European Union law: Se­ lected aspects", SEI-working papers, Sussex.
- Mayhew,  Alan (1998). Recreating Europe. The European Unions Policy towards Central and Eastern Europe, Cambridge.
- Olsen, Johan (2002). "The Many Faces of  Europeanization", Arena Working Papers, 01/2, Oslo. Pedersen, Karin Hilmer and Radoslaw Zubek (2003). "State ofthe State in Poland", DEMSTAR Research Report No. 17.  Aarhus: Department of Political Science, University of  Aarhus.
- Pedersen, Karin Hilmer (forthcoming 2004). "Political Management Capacity:  A four-country study of govemments in New EU member states", Eastern Enlargement of the EU -Strate­ gies of the Modernisalion, Hamburg: Kramer-Verlag.
- Radalli, Claudio M. (2000). "Policy  Transfer in the European Union: Institutional Isomporphism as a Source ofLegitimacy", Governance, Vol 13, No 1, pp. 25-43.
- Schmidt, Vivien A. (2001  ). "Europeanization and the Mechanics of Economic Policy  Ad justment", EIOP, Vol. 5, No. 6.
- Starl c, David and Låszl6 Bruszt (1998). Postsocialist Pathways. Transforming Politics and Pro­ perty in East Central Europe, Cambridge: Cambridge University Press.
- Trubek, David M. (1972). "Towards a Social Theory ofLaw:  An Essay on the Study ofLaw and Development", The Yale Law Journal, Vol. 82, No. 1, pp. 1-50.
- Volkai, J. (  1999). ''The  Application of  the European Agreement and European  Law in Hungary: The Judgement of anActivist Constitutional Court onActivist Notions", EUI, Jean Mon­ net Working Paper, No. 8, http://www.Iaw.harvard.eu/Programs/JeanMonnet/papers/99/ 99080  l  .html
- World Bank (  1996). "From Plan to Market'', World Development Report ed. Bank, Washington, DC: Oxford University Press.
- Østeuropæiske forfatning se www.oefre.unibe.ch/law/icl.