Eksperimenter og politologisk forskning: Muligheder og begrænsninger
Forfattere: Julie Hassing Nielsen
Tidsskrift: politik (2014-09-11)

## Eksperimenter og politologisk forskning:

## Muligheder og begrænsninger 1

Julie Hassing Nielsen

Post.doc., Institut for Statskundskab, Københavns Universitet

De seneste år har bevidnet et boom i brugen af eksperimenter  inden  for  politologisk  forskning. Indtil da havde politologien kun modvilligt accepteret eksperimenter i sin metodiske værktøjskasse, imens nabodisciplinerne  - økonomi og psykologi - har benyttet dem i årevis. Denne artikel har to formål. For det første opridses mulighederne  og  begrænsningerne  ved  brug  af  forskellige eksperimentelle designs. Her fokuseres på laboratorie-,  survey-  og  felteksperimenter. Der argumenteres for, at valget af eksperimentelt design ofte repræsenterer et tradeoff mellem kontrol af intervenerende faktorer og eksperimentel realisme. For det andet opridses kort de politologiske problemstillinger,  hvor  eksperimentet  er  særligt velegnet som metode. Her fremhæves, at særligt studiet af politisk psykologi, som har været voksende  de  seneste  år,  har  haft  gavn  af  eksperimentet  grundet  feltets  ofte  endogene  problemstillinger, som ellers er svære at undersøge.

## Hvorfor eksperimenter i statskundskab?

Tildelingen af Nobelprisen i økonomi i 2009 til Elinor Ostrom illustrerede en udvikling, som længe havde været  undervejs: Eksperimenters stigende anerkendelse inden for politologisk forskning. Igennem hovedparten af sin forskningskarriere befandt den empiriske Ostrom sig enten  i  felten  eller  i  laboratoriet  for  at  undersøge  klassiske fordelingsspørgsmål eksperimentelt. Resultatet blev blandt  andet  teorien  om 'common  pool  resources' ,  som adresserer,  hvordan  samfundsinstitutioner  opbygges  og fungerer (e.g., Ostrom 1999, Ostrom 1998, Ostrom and Gardner 1992). Men Ostrom er også personifi  ceringen af en tværdisciplinær strømning, som har præget forskningen de seneste årtier. Skønt hun oprindeligt var uddannet økonom, trak hun også på det antropologiske felteksperiment, alt imens hun adresserede problemstillinger, politologerne længe havde monopoliseret.

Historien  om  Ostroms  Nobelpris  er  altså  historien om en stadig mere rodfæstet tværdisciplinær politologisk tilgang.  Særligt  psykologiske  og  økonomiske  teorier  testes  i  stigende  omfang  eksperimentelt  med  henblik  på at  besvare  politologisk  relevante  problemstillinger.  Det nye består i det tværdisciplinære møde mellem psykologi, økonomi  og  politologi  forenet  via  det  eksperimentelle forskningsdesign - et møde, som belyser nye vinkler på gamle  problemstillinger.  Der  er  primært  tre  grunde  til denne udvikling. For det første er der en stigende interesse i at identifi  cere kausale forhold inden for politologien (e.g., Hariri 2012). Denne interesse går hånd i hånd med en  opblødning  af  politologers  måde  at  anskue  inferens og  validitet.  Hvor  robusthed  og  validitet  indtil  for  nyligt blev vurderet på baggrund af large-n repræsentative stikprøver af befolkningen, så har man nu åbnet for eksperimentets måde at danne inferens på baseret på Rubins kausalmodel, som forklares nedenfor. For det andet har vi set en stigende interesse for den psykologiske dimension af  politologiske  problemstillinger,  eksempelvis  i  studier af personligheds betydning for holdningsdannelse (e.g., Gerber  et  al.  2013,  Gerber  et  al.  2011,  Dinesen  et  al. Forth  coming). 2 Og, som jeg senere fremhæver, er særligt de psykologiske problemstillinger velegnet til at blive undersøgt eksperimentelt. For det tredje har den teknologiske revolution siden 1990'erne introduceret ny software, og sammen med mulighederne på internettet har dette gjort  eksperimenter  betydeligt  lettere  at  udføre  eksempelvis via spørgeskemakonstruktioner (Morton and Williams 2010b, 339-340).

Denne artikel introducerer de basale fordele og ulemper  ved  brugen  af  forskellige  eksperimentelle  designs inden for politologien - her fremhævet som et tradeoff mellem muligheden for kontrol på den ene side og eksperimentel realisme på den anden. Herudover behandles kort de psykologiske politologiske problemstillinger, hvor eksperimentet  er  særligt  velegnet  som  metode.  Nærværende artikel skal derfor ses i sammenhæng med Nielsen, Sebald og Webbs (2014) og Habekost og Nielsens (2014) bidrag til dette temanummer. Hvor førstnævnte artikel behandler brugen af eksperimenter inden for økonomisk forskning og opridser de problemstillinger, eksperimenter særligt  bruges  til  inden  for  denne  disciplin,  omhandler sidstnævnte psykologiens brug af eksperimenter med særligt fokus på kognitiv og aff  ektiv neuroscience.

I denne artikel berører jeg tre typer af eksperimenter - laboratorie-, survey- og felteksperimenter. Det naturlige eksperiment fremhæves også ofte som en fj  erde eksperimentform. Præmissen bag et naturligt eksperiment er den samme  som  et  almindeligt  eksperiment:  Randomiseret behandling tildelt en gruppe, imens en anden gruppe forbliver ubehandlet - hvilket jeg vil beskrive mere detaljeret i næste sektion (e.g., Angrist and Pischke 2009). Da denne randomisering sker naturligt i  naturlige  eksperimenter, og man derfor ikke med sikkerhed kan fastslå, at randomiseringsmekanismen ikke beror på en ukendt faktor,  benævnes  randomisering  i  naturlige  eksperimenter 'as if random' (Dunning 2008). De fl  este naturlige eksperimenter adresserer historiske og institutionelle spørgsmål (e.g., Acemoglu et al. 2010), selvom nogle også kigger på mere psykologiske problemstillinger, eksempelvis Dreyer Lassen  og  Serritzlews  (2011)  naturlige  eksperiment  om kommunesammenlægnings  betydning  for  politisk  legitimitet  (Dreyer  Lassen  and  Serritzlew  2011).  Fordi  naturlige  eksperimenter  ikke  involverer  forskerens  aktive intervention i datagenereringsprocessen, og fordi randomisering antages post hoc , adresserer de andre metodiske udfordringer end dem, der her behandles i relation til det eksperimentelle design. Derfor vil de ikke blive behandlet yderligere i nærværende artikel.

Det  første  afsnit  i  artiklen  beskriver  eksperimentet som  metodisk  design,  herunder  hvordan  det  adskiller sig  fra  de  klassiske  large-n  repræsentative  observationsstudier, som ofte bruges inden for politologien. Herefter præsenteres  de  tre  hyppigst  forekomne  eksperimentelle designs:  laboratorie-  (herefter  lab)-,  survey-  og  felteksperimenter.  Det  fremhæves,  at  valget  af  eksperimentelt design ofte er et tradeoff mellem eksperimentel kontrol og mundan realisme. I artiklens andet afsnit behandles relationen mellem metodevalg (i.e. eksperimenter) og de forskningsspørgsmål, som man ønsker at undersøge. Her beskrives afslutningsvist, hvorfor særligt politisk psyko- logiske spørgsmål er velegnet til at blive undersøgt eksperimentelt.

## Hvad er et eksperiment?

Inden for politologisk forskning skelner man traditionelt mellem  tre  typer  af  eksperimentelle  designs;  lab-,  survey-  og  felteksperimenter.  Hvert  forskningsdesign  har sine fordele og ulemper, ligesom de alle fortsat udvikler sig i nye retninger grundet forskernes opfi  ndsomhed og den teknologiske udvikling. Særligt har lab- og surveyeksperimenter været i markant fremmarch de seneste år grundet  teknologiske  landvindinger  (Morton  and  Williams 2010b, 340). I dette afsnit konceptualiseres eksperimentet  som  metode,  og  Rubins  Kausalmodel,  hvorpå eksperimentets underliggende logik er bygget, forklares.

Eksperimenter besvarer kausale spørgsmål, og metoden  beror  på  den  kontrafaktiske  tilgang  til  kausalitet, også kendt som Rubins Kausalmodel (RKM). Grundlæggende defi  neres  en  kausal  relation  som  en 'asymmetrisk relation mellem to fænomener, årsag og virkning, hvor den betingede sandsynlighed for virkning, når årsag er til stede, adskiller sig fra den ubetingede sandsynlighed for virkning, når  årsag  ikke  er  til  stede' (Hariri  2012,  185).  I  RKM deducerer man med andre ord den observerede virkning, når en given årsag er til stede, med den observerede virkning, når årsagen er fraværende (Rubin 1974). Et eksempel kan være, at vi ønsker at måle alkohols betydning for hovedpine. Alkohol er her årsag, og hovedpine er virkningen. I RKM deducerer man da den observerede hovedpine efter indtagelse af alkohol med den observerede hovedpine uden indtagelse af alkohol. Forskellen mellem graden af de to hovedpiner er alkohols betydning. Desværre er virkeligheden ikke så simpel, da den kontrafaktiske  situation  ofte  ikke  er  målbar,  da  det  jo  ikke  var det,  som  skete  (!).  Denne  situation  overkommer  man  i et eksperiment ved randomiseret tildeling af behandling (eksempelvis alkoholindtag) til en indsatsgruppe, som får behandling, samtidig med man beholder en randomiseret kontrolgruppe, som ikke modtager behandlingen. Ofte særligt når der er tale om medicinske forsøg - involveres også  placebogrupper.  Randomisering  er  her  kursiveret, fordi  man  ved  tilfældig  tildeling  af  behandling  og  placering i kontrolgrupper kan antage, at alle faktorer, som har betydning for det kausale forhold, holdes konstante. Den ikke-behandlede kontrolgruppe udgør ofte eksperimentets såkaldte baseline.

Den ovenstående basale beskrivelse af eksperimentet er senere - i takt med eksperimenters opblomstring inden for  politologien  -  blevet  døbt  'den  naive  forklaring  af eksperimenter', da fl  ere designs eksempelvis ikke længere opererer med en baseline, og mange designs ofte er mere komplekse end skitseret ovenfor (Morton and Williams

2010b, 341). Eksperimentet beror på en række antagelser om eff  ekten  af  den  eksperimentelle  behandling  på  deltagerne.  Disse  antagelser  kaldes  Stable  Unit  Treatment Value Assumptions (SUTVA), og ethvert eksperimentelt design og dets resultater skal altid evalueres på baggrund af,  hvorvidt  eksperimentet  lever  fyldestgørende  op  til disse antagelser (Morton and Williams 2010a, 96-97).

Eksperimenter har som politologisk metode haft en kæmpe renæssance de seneste år - en udvikling, som er dokumenteret i adskillige studier (e.g., Morton and Williams 2010a, McDermott 2002, Druckman et al. 2011, Druckman et al. 2006). Den eksperimentelle metode er dog et lån fra psykologi og økonomi. Traditionelt set har politologien været en observationsvidenskab og ikke en eksperimentel videnskab, som det allerede blev manifesteret tilbage i 1909 af American Political Science Associations daværende præsident Lowell (Lowell, 1910). Meget vand er løbet under broen siden da, og eksperimenter er nu i vid udstrækning  en accepteret politologisk metode. Alligevel  har  mange forskere stadig svært ved at forene sig  med  det  faktum,  at  eksperimenter  ikke  beror  på  et large-n repræsentativt udsnit af befolkningen, men drager  kausal  inferens  og  validitet  fra  RKM  og  den  målte behandlingseff  ekt.

En af de absolutte fordele ved eksperimenter er mulighed for kausal estimering. Ligesom vi kan læse i dette temanummers  artikel  om  eksperimentelle  økonometri (Nielsen et al. 2014) og eksperimentel psykologi (Habekost and Nielsen 2014), adskiller eksperimentel data sig fra  observationsdata  ved  forskerens  aktive  involvering  i datagenereringsprocessen (DGP). Ved regulære observationsdata  intervenerer  forskeren  ikke  aktivt  i  DGP,  og man kan derfor ikke identifi  cere kausalsammenhæng, da man ikke har den kontrafaktiske situation at sammenligne  det  observerede  fænomen  med  (e.g.,  Angrist  and Pischke 2009). At det eksperimentelle design beror på en aktiv DGP betyder, at der stilles andre krav til forskeren og  forskningsprocessen,  når  det  eksperimentelle  design udføres. Mange af disse krav er beskrevet mere fyldestgørende  andetsteds  (e.g.,  Morton  and  Williams  2010a, Druckman et al. 2011). Her vil jeg fokusere på to: Eksperimentel kontrol og mundan realisme.

## Det eksperimentelle design: Et tradeoff   mellem kontrol og realisme

I den virkelige verden forgår mange kausale processer på samme tid, og andre faktorer (ofte indsamlet i fejlledet i kvantitative forskning) infl  uerer ustandseligt på det kausale forhold, som vi ønsker at måle. Ofte ønsker man at isolere det kausale forhold så godt som muligt fra andre faktorer,  så  man  kan  måle  det  rene  årsag-virkningsforhold. Modsat tilstræber man altid, at det eksperimentelle design ligner virkeligheden så meget som muligt. Designes eksperimentet på en sådan måde, at man udelukker for mange faktorer, som normalt er til stede i den virkelige verden,  kan  det  gå  ud  over  den  mundan  realisme  (i.e. at  eksperimentet  ikke  ligner  den  virkelighed,  som  man forsøger at måle). Mit argument er her, at disse to centrale aspekter næsten altid står i modsætning til hinanden, således en høj kontrollerbarhed i eksperimentet, hvor man holder  mange  intervenerende  faktorer  konstante  i eksperimentets design, ofte er på bekostning af mundan realisme og vice versa.

Muligheden for kontrol er størst, når forskeren personligt  overvåger  eksperimentet.  Dermed  er  den  også størst i labeksperimenter, hvor eksperimentet  - som navnet antyder - udføres i et forskningslaboratorium (e.g., Lyengar  2011).  Idet  DGP  fi  nder  sted  i  forskerens  eget miljø, og forskeren kontrollerer det fysiske rum eksperimentet udføres i, kan forskeren kontrollere sig ud af en masse  forstyrrende  indtryk  og  faktorer,  som  deltagerne ellers  ville  være  udsat  for  i  den  virkelige  verden.  Disse kunne f.eks. være samtale med andre mennesker under selve behandlingen. Ved at kunne udelukke dette holder man andre menneskers indfl  ydelse og holdning konstant. Der er spørgsmål, hvor labeksperimenteret er bedre egnet end andre. Ofte bruges dette design til endogene individuelle kognitive eller emotionelle processer, som ikke er fysisk målbare, sådan som Habekost og Nielsens (2014) artikel i dette temanummer beskriver. Disse processer er nemlig ikke kun svære at måle i det virkelige liv, fordi de kræver  specielle  måleredskaber.  Disse  processer  er  også under konstant bombardement fra andre intervenerende faktorer  i  omverdenen.  Derfor  er  labeksperimenter  hvor denne intervenerende 'støj' kan kontrolleres - den bedste måde at måle endogene kognitive og emotionelle processer  på.  Det  er  derfor  også  labeksperimenter,  som rangererer højest på kontrollerbarhedsskalaen for de tre typer  af  eksperimenter,  der  her  fremhæves  -  efterfulgt (i kronologisk rækkefølge) af surveyeksperimentet og til sidst felteksperimentet.

Med høj  grad  af  kontrol  kommer  også  høj  grad  af intern validitet. I teorien burde et veldesignet labeksperimenter give samme resultater, hvis det bliver gengivet andre steder i verden. Det stigende brug af eksperimenter inden for politologien har de senere år bragt særligt fokus på, hvorvidt et givet eksperimentelt design kan repliceres med samme resultater. En god teoretisk fundats kan give eksperimenter den efterstræbte økologiske validitet  (i.e. at eksperimenternes fund kan generaliseres til fænomener eller  hændelser  i  det  virkelige  liv).  Det  vil  altså  sige,  at det manifesterede kausal sammenhæng, som er fundet i eksempelvis kontrollerede labeksperimenter, kan generaliseres til den virkelige verden. Den høje grad af kontrol har dog også en pris, idet den kan forstyrre, hvordan det kausale sammenhæng rent faktisk udspilles i det virkelige liv. Det er netop her, begrebet mundan realisme har betydning.

Labeksperimenter har med deres høje grad af kontrol altså  svagheder,  og  særligt  denne  eksperimentform  er  blevet kritiseret for dets manglende mundane realisme. Mundan realisme  refererer  til  spørgsmålet  om  ekstern  validitet (i.e.  hvorvidt  de  fundne  resultater  kan  generaliseres  til det  omkringliggende samfund). Altså hvordan afspejler eksperimentet de kausale sammenhænge, som rent faktisk fi  nder sted i det virkelige liv. Ofte inddeles mundan realisme i to undergrupperinger: Eksperimentel realisme (i.e. hvorvidt deltagerne fi  nder, at der er kongruens mellem den situation, eksperimentet forsøger at imitere, og situationen i det virkelige liv) og psykologisk realisme (i.e. hvorvidt deltagerne fi  nder, at der er kongruens mellem de psykologiske processer, eksperimentet genskaber, og  tilsvarende  processer  i  det  virkelige  liv)  (Druckman and Kam 2011). Her fokuserer jeg på mundan realisme, som et overordnet begreb, der fanger alle tre ovenstående dimensioner. Mundan realisme refererer altså til begrebet ekstern  validitet,  fordi  man  har  behov  for  en  høj  grad af  mundan  realisme  for  at  kunne  retfærdiggøre,  at  det eksperimentelle  design  er  i  kongruens  med  det  kausale forhold i den virkelige verden, som man ønsker at måle.

Traditionelt har politologien fokuseret på ekstern validitet  ved  at  benytte  large-n  repræsentative  stikprøver af  befolkningen i næsten alt kvantitativ forskning. Idet eksperimenter udleder kausal inferens ved randomisering af behandling og dermed indskriver sig i den kontrafaktiske forståelse af kausalitet, jf. RKM, kompromitterer de den  traditionelle  politologiske  grundforståelse  af,  hvad der gør forskning til god forskning, og sikrer høj robusthed i både design og resultater. Med eksperimentet skal man derfor tænke anderledes om kausal inferens og om kvantitative  designs  robusthed.  Men  målsætningen  for politologer er ikke kun at isolere kausale sammenhænge og estimere eff  ekten af behandling, sådan som eksempelvis psykologer gør det i forsøget på bedre at diagnosticere eller kurere psykiske sygdomme. Målsætningen er heller ikke at verifi  cere kontekstfrie økonomiske teorier, sådan som  eksperimentelle  økonomer  ofte  tilstræber,  og  som Dickson (2011) har opsummeret det : '… work in experimental economics tends to proceed within a purposefully abstract,  'context  free'  environment  …' (Dickson  2011, 58). Politologers målsætning  - også når det gælder brugen af  eksperimenter  -  bør  derimod  altid  være  tvedelt: For det første at måle det kausale forhold og for det andet herefter også at udrede (og dette gerne empirisk), hvilke virkninger  konklusionerne  har  på  det  omkringliggende samfund. Sidstnævnte gælder særligt for politologerne - og står delvist i kontrast til både psykologiske og økonomiske eksperimentelle studier. På mange måder kan man derfor  se  politologiske  eksperimenter  som  en  to-skridts temporal  tilgang:  Først  at  sikre  eksperimentets  interne validitet - og hvis denne rangerer højt, derefter at fokusere på ekstern validitet (McDermott 2011, 28). At tænke den politologiske forskningsproces ind i denne to-skridts temporale tilgang letter også selve forskningsprocessen og er tilmed også med til at sikre de elementer, som udmærker  politologisk  forskning  fra  eksempelvis  psykologi  og økonomi. Det er i denne sammenhæng, at surveyeksperimenter og felteksperimenter bliver interessante.

Surveyeksperimentet  -  og  delvist  felteksperimentet (men det vender jeg tilbage til) - besidder den fordel, at de kan udføres relativt billigt på en large-n repræsentativ stikprøve  af  befolkningen,  samtidig  med  man  (nogenlunde) kan kontrollere for forhold, som forventes at intervenere i det undersøgte kausal sammenhæng (e.g., Sniderman 2011). I et surveyeksperiment allokeres behandling i  en  almindelig  survey,  hvor  deltagerne  (ofte)  ikke  ved, at de deltager i et eksperiment. Randomisering sker ved, at  nogle  deltagere  får  en  bestemt  behandling,  og  andre deltagere ikke modtager nogen behandling. Sidstnævnte udgør dermed kontrolgruppen. Denne type eksperiment er særligt populært inden for studiet af politiske budskabers betydning for holdningsdannelse. Eksempelvis kan man give deltagerne forskellige argumenter for en given politik,  eksempelvis  indvandring,  og  så  måle,  hvorvidt det tildelte budskab har betydning for deltagernes holdning til indvandring vis-a-vis kontrolgruppen, der enten ikke modtog et budskab, eller deltagere, som modtog et andet budskab (e.g., Druckman 2004).

Idet  surveyeksperimenter  udføres  ved  deltagernes egne computere og i deres virkelige miljø, er kontrollen af forskellige faktorer ikke mulig at håndhæve i samme grad som i labeksperimenteret. Alligevel er surveyeksperimentet i løbet af få år blevet overordentligt populært blandt politologer. Det eksperimentelle design kan nemlig kombineres med et large-n repræsentativt udsnit af befolkningen, og idet eksperimentet eksekveres i deltagernes eget miljø, kan man på fl  ere dimensioner hævde en høj grad af mundan realisme. Surveyeksperimenter er dog ikke den virkelige verden, og en række forskere har påpeget dets fejl og mangler. Eksempelvis er behandlingseff  ekten ofte målt større i  surveyeksperimenter vis-a-vis  det  virkelige liv  (e.g.,  Barabas and Jerit 2010), ligesom de 'oneshot'behandlinger, som man modtager i surveyeksperimenter, er en forsimpling af en langt mere kompliceret proces i den virkelige verden, som deltagerne lever i (e.g., Gaines et al. 2006).

Endelig kan man også drage ud i det virkelige liv - i deltagernes eget miljø - og udføre et felteksperiment (e.g., Gerber 2011, Gerber and Green 2010). Det antropologiskinspirerede felteksperiment er den mindst hyppigt brugte eksperimentform  inden  for  politologien,  men    den  bør bestemt ikke overses. Da vi befi  nder os i deltagernes eget miljø,  og  særligt  hvis  vi  ligefrem  tildeler  behandlingen uden deltagernes viden herom, sikrer vi nemlig med et veldesignet felteksperiment en meget høj grad af mundan realisme, som end ikke surveyeksperimentet - trods dets fortræff  eligheder - kan overgå. Ved at befi  nde os i deltagernes virkelige miljø og tildele randomiseret behandling i dette miljø sikrer vi, at det naturlige sammenspil mellem relevante observerbare og ikke observerbare variable og det kausale forhold, som vi er interesserede i at måle, udspilles på naturlig vis. Vi er her ude over labeksperimentets kunstige kontrol, og dermed sikrer vi den højeste grad af mundan realisme, som man kan fi  nde inden for eksperimentelle designs.

Men at være ude i 'det virkelige liv' kan give problemer  i  relation  til  deltagerne.    Særligt  relaterer  disse problemer sig til deltagernes villighed til at indgå i eksperimentet  -  ikke  blot  hvis  det  drejer  sig  om  deltagernes  bevidste  deltagelse  i  eksperimentet,  men  også  hvis deltagerne ubevidst tildeles behandling i et eksperiment. Inden for eksperimentel forskning fremhæver  man 'compliance'-problematikken  (i.e.  hvorvidt  deltagerne 'adlyder' og modtager den eksperimentelle behandling). Grundet den ofte sporadiske kontakt mellem forskeren og deltagerne i et felteksperiment kan man ikke sikre, at deltagerne modtager behandling på lige fod med eksempelvis deltagere i et labeksperiment. Ofte er problemet, at kun dele af den behandlede deltagergruppe rent faktisk har modtaget behandlingen. Dette benævnes også 'onesided compliance' (Gerber 2011, 127). En måde, hvorpå man kan overkomme disse problemer, er ikke at måle den gennemsnitlige  behandlingseff  ekt,  hvor  der  ikke  tages højde for  'compliers'  og  'non-compliers',  men  at  måle den gennemsnitlige behandlingseff  ekt for dem, som reelt modtog  behandlingen.  Sidstnævnte  kaldes  også  'complier average causal eff  ect' (CACE) (Gerber 2011, 128). Tabel 1 opsummerer det tradeoff  , jeg her har beskrevet mellem  de  tre  eksperiment  typer  og  mundan  realisme vis-a-vis kontrollerbarhed.

Tabel 1: Mundan realisme og kontrollerbarhed: Laboratorie, survey- og felteksperimenter

|                          | Mundan realisme   | Kontrol   |
|--------------------------|-------------------|-----------|
| Laboratorieeksperimenter | Lav               | Høj       |
| Surveyeksperimenter      | Lav/Middel        | Middel    |
| Felteksperimenter        | Høj               | Lav       |

Kilde: Forfatterens egen tabel

Så hvad er at foretrække? Labeksperimenter, som rangerer højt på kontrol, men lavt på mundan realisme? Felteksperimenter som rangerer højt på mundan realisme, men lavt  på  muligheden  for  kontrol?  Indtil  nu  har  de  fl  este politologer foretrukket en gylden middelvej og benyttet den nyeste teknologi til at udvikle surveyeksperimentet, der  beror  på  RKM-logikken,  men  ofte  udføres  på  en large-n  repræsentativ  stikprøve  af  befolkningen.  Det  er dog ikke kun kontrollerbarhed og mundan realisme, og de dertilhørende begreber intern og ekstern validitet, som har betydning for brugen af eksperimenter som politologisk  design.  Det  afgørende  er  forskningsspørgsmålet, som i sidste ende determinerer, hvilke metoder som kan anvendes,  og  hvor  alvorlige  eventuelle  problemer  med kontrollerbarhed  og  realisme  er  for  de  endelige  forskningsresultater.

## Det eksperimentelle spørgsmål og studiet af politisk psykologi

Ligesom med alle andre politologiske metoder skal også den  eksperimentelle  metode  og  forskningsspørgsmålet nøje afvejes i relation til hinanden . Ideelt set er forudsætningen for al god forskning, at spørgsmålet altid kommer først, men ofte har metoden også betydning for, hvilke spørgsmål som reelt kan undersøges, og hvilke aspekter af dem der reelt kan belyses. Man kan sagtens have spørgsmål, som ikke kan besvares med de tilgængelige metoder - ligesom man kan have metoder, som åbner mulighed for  besvarelse  af  enten  nye  spørgsmål  eller  belyse  nye vinkler på gamle spørgsmål.

De seneste års politologiske jubelseancer over eksperimentets genvundne plads, og de nye teknologiske muligheder, som har fl  yttet eksperimentets grænser, løber den risiko at give en forringet forståelse af, hvornår eksperimentet som metode er nyttig, og hvilke typer politologiske  spørgsmål,  der  særligt  kan  besvares  eksperimentelt. Foruden selvfølgelig at være spørgsmål af kausal karakter benyttes eksperimentet også særligt inden for det tematiske studie omhandlende politisk psykologi. I dette afsnit præsenterer jeg kort denne hastigt voksende gren inden for  samfundsvidenskabelig  forskning.  Afsnittet  tjener som  en  introduktion  til  politisk  psykologi  -  en  tematik, som læseren får bedre indsigt i ved at læse Laustsens (2014) og Petersen og Aarøes (2014) konklusioner i dette temanummer.

Politisk psykologi er betegnelsen for en bred vifte af studier, som alle tager psykologiske teorier og resultater og  tester  dem  i  politologiske  studier  (e.g.,  Sears  et  al. 2003). Denne brede betegnelse dækker over en plethora af  forskellige  grene  inden  for  psykologiens  verden,  som er  blevet  inddraget  som  politologiske  forklaringsfaktorer.  Eksempelvis  kan  nævnes  personligheds  betydning for  politisk  holdningsdannelse,  som  ikke  kun  inkluderer  lægmands  personlighed,  som  der  har  været  i  fokus de senere år (e.g., Mondak and Halperi 2008, Mondak 2010, Gerber et al. 2013, Gerber et al. 2011, Gerber et al.  2010),  men  også  betydningen  af  poliske  eliters  personlighed  (e.g.,  Hermann  and  Taner-Ozkececi  2011, Levy 2003). Herudover har man kigget på psykologiske forklaringer som grupperelationer og gruppedynamikker (e.g.,  Tajfel  1982),  og  senest  har  man også fokuseret på eksempelvis  følelsers  betydning  for  holdningsdannelse og politisk adfærd (e.g., Marcus 2003, Lodge and Taber 2005, Haidt 2012).

Brugen af psykologiske teorier i besvarelsen af politologiske spørgsmål er ikke nyt. Allerede tilbage i 1960'erne betonede  den  pionerende  psykolog  Converse  betydningen  af  de  såkaldte  'belief  systems'  (i.e.  de  overbevisningssystemer  bestående  af  prædispositioner  og  andre socio-økonomiske faktorer, som infl  uerer holdningsdannelse) (Converse 1964). Senere tog Zaller tråden op i sin berømte bog 'Th e  Nature and Origins of Mass Opinion' (Zaller  1992).  Men med de nye eksperimentelle muligheder  har  vi  nu  reelt  -  for  første  gang  -  mulighed  for at  undersøge  de  psykologiske  processer,  som  disse  værker teoretisk introducerede. Det har medført et massivt boom i empiriske undersøgelser af psykologisk relaterede politologiske problemstillinger.

Den markante brug af eksperimenter inden for særligt  studiet  af  politisk  psykologi  illustreres  måske  bedst af indholdet i første udgave af 'Cambridge Handbook of Experimental  Political  Science'. Foruden  beskrivelser  af de enkelte eksperimentformer inkluderer denne håndbog også særskilte sektioner omhandlende beslutningsprocesser, vælgeradfærd, kandidatevalueringer, personlige relationer,  studier  i  etnicitet  og  identitet,  elite  beslutningstagning og institutionel behaviorisme - alle tematikker er at fi  nde inden for den psykologiske del af politologiske forskning  (Druckman  et  al.  2011).  Der  er  også  særlige områder inden for politisk psykologi, som har taget bestemte eksperimentformer til sig. Det gælder eksempelvis de mange studier i framing af politiske budskabers betydning  for  holdningsdannelse,  som  ofte  benytter  surveyeksperimenter med forskelligartede budskaber for at få et robust estimat af framing-eff  ekten (e.g., Druckman 2001), ligesom særligt studiet af deliberations betydning i beslutningsprocesser har benyttet labeksperimenter (e.g., Karpowitz  et  al.  2012,  Mendelberg  and  Oleske  2000). Laustsens  (2014)  bidrag  til  dette  temanummer  tjener ligeledes  som  en  god  illustration  på,  hvordan  et  sur- veyeksperiment - med studerende som deltagere - kan undersøge, i hvilket omfang præferencer for kandidaters personlighed er forskellig hos henholdsvis venstre- og højrefl  øjsvælgere.

Det  er  primært  politisk  psykologi  som  politologisk disciplin, der har taget eksperimentel metode til sig de senere år. Primært er det sket, fordi eksperimentet giver en enestående mulighed for at belyse problemstillinger, som ellers  har  været  præget  af  endogenitetsproblemer  (e.g., Angrist and Pischke 2009). Særligt skjulte psykologiske processer  som  forklaringsfaktor  eksempelvisfor  politisk deltagelse har længe været svære at estimere eff  ekten af grundet endogenitet i de large-n observationsstudier, som traditionelt  bruges  som  datakilde.  Med  eksperimenter kan man nu teoretisk identifi  cere de enkelte processer a priori DGP - for derefter at måle dem empirisk i eksperimentet. Det er stor fremgang for en videnskab, som indtil for nylig ikke havde metoderne til at inddrage psykologiske forklaringsfaktorer i forskningen.

## Konklusion

Brugen af eksperimenter inden for politologien er måske noget nyt, men den er kommet for at blive. Denne artikel belyser det stigende brug af eksperimenter inden for politologien med to formål for øje: For det første at præsentere de tre hyppigst forekomne eksperimentelle designs inden for politologisk brug af eksperimenter (i.e. laboratorium-, survey- og felteksperimenter) og diskutere deres fordele og ulemper. For det andet at skitsere de politologiske problemer, som eksperimenter særligt kan besvare. Der argumenteres for, at valget af eksperimentelt design ofte er et tradeoff   mellem muligheden for at kontrollere forskellige intervenerende faktorer, som kunne forstyrre målingen af det undersøgte kausalsammenhæng, og mundan realisme (herunder psykologisk og eksperimentel realisme), som på den anden side sikrer studiet validitet.

Politologiens  næsten  entydige  fokus  på  large-n  repræsentative  observationsstudier  som  kriterier  for  ekstern  validitet  har  haft  stor  betydning  for  udelukkelsen af  eksperimenter  som  valid  metode.  Men  teknologiske landvindinger giver muligheden for at kombinere eksperimentelle designs med large-n repræsentative stikprøver, hvilket har åbnet nye veje for at kombinere disse to indgangsvinkler til videnskabelig robusthed. Surveyeksperimentet kombinerer de to elementer og er derfor særligt populært blandt politologer. Herudover opridser artiklen kort de politologiske problemstillinger, hvor eksperimentet som metode er særligt velegnet. Her tænkes særligt på studiet af politisk psykologi, som før har været politologisk svært tilgængeligt grundet endogenitetsproblemer.

## Litteratur

- Acemoglu, D., Cantoni, D., Johnson, S. &amp; Robinson, J.A. 2010, 'From Angien Régime to Capitalism: Th e Spread of the French Revolution as a Natural Experiment', In Diamond, J. &amp; Robinson, J.A. (eds.), Natural Experiments of History , Th   e Belknap Press of Harvard University Press, Harvard.
- Angrist, J.D. &amp; Pischke, J.-S., 2009, Mostly Harmless Econometrics: An Empiricist's Companion, Princeton University Press, Princeton.
- Barabas, J. &amp; Jerit, J. 2010, 'Are Survey Experiments Externally Valid'. American Political Science Review, vol. 104, pp. 226-242.
- Comverse, P. 1964, 'Th e Nature of Belief Systems in Mass Publics' In Apter, D.E. (ed.) Ideology and Discontent , Free Press, New York.
- Dickson, E. S.2011, 'Economics versus Psychology Experiments. Stylization, Incentives, and Deception', In Druckman, J.N., Green, D. P., Kuklinski, J.H. &amp; Lupia, A. (eds) Cambridge Handbook of Experimental Political Science, Cambridge University Press, Cambridge.
- Dinesen,  P.T.,  Klemmensen,  R.  &amp;  Nørgaard,  A.S.  Forthcoming  'Attitudes towards Immigration: Th e Role of Personal Predisposition', Political Psychology .
- Dreyer Lassen, D. &amp; Serritzlew, S. 2011, 'Jurisdiction Size and Local Democracy:  Evidence  on  Internal  Political  Effi cacy  from  LargeScale  Municipal  Reform', American  Political  Science  Review, vol. 105, pp. 238-258.
- Druckman, J.N. 2001, 'Th e implications of framing eff  ects for citizen competence', Political Behaviour, vol. 23, pp. 225-256.
- Druckman, J.N. 2004, 'Political Preference Formation: Competition, Deliberation, and the (Ir)relevance of Framing Eff  ects', Th   e American Political Science Review , vol. 98, pp. 671-686.
- Druckman, J.N., Green, D.P., Kuklinski, J.H. &amp; Lupia, A. 2006, 'Th e Growth and  Development  of  Experimental  Research  in  Political Science', American Political Science Review, vol. 100, pp. 627-635.
- Druckman, J.N., Green, D.P., Kuklinski, J.H. &amp; Lupia, A. (eds) 2011, Cambridge Handbook of Experimental Political Science , Cambridge University Press, Cambridge.
- Druckman, J.N. &amp; Kam, C.D. 2011, 'Students as Experimental Participants. A Defense of the 'Narrow Data Base' ', In Druckman, J.N.,  Green,  D.P.,  Kuklinski,  J.H.  &amp;  Lupia,  A.  (eds) Cambridge Handbook of Experimental Political Science ,  Cambridge University Press, Cambridge.
- Dunning, T. 2008, 'Improving Causal Inference: Strenghts and Limitations of Natural Experiments', Political Research Quaterly , vol. 61, pp. 282-293.
- Gaines, B.J., Kuklinski, J.H. &amp; Quirk, P.J. 2006, 'Th e Logic of Survey Experiments Reexamined', Political Analysis, vol. 15, pp. 1-20.
- Gerber, A., Huber, G.A. &amp; Dowling, C.M. 2010, 'Personality and Political  Attitudes:  Relationships  across  issue  domains  and  political contexts', American Political Science Review , vol. 104, pp. 111-133.
- Gerber, A. S. 2011, 'Field Experiments in Political Science',  In Druckman, J.N., Green, D.P., Kuklinski, J.H. &amp; Lupia, A. (eds), Cambridge Handbook of Experimental Political Science, Cambridge University Press, Cambridge.
- Gerber, A.S. &amp; Green, D.P. 2010, 'Field Experiments and Natural Experiments', In Box-Steff  ensmeier, J.M., Brady, H.E. &amp; Collier, D. (eds), Th   e Oxford Handbook of Political Methodology ,  Oxford University Press, Oxford.
- Gerber, A.S., Huber, G.A., Doherty, D. &amp; Dowling, C.M. 2011, 'Th e Big Five Personality: Traits in the Political Arena', Annual Review of Political Science, vol. 14, pp. 265-287.
- Gerber, A.S., Huber, G.A., Doherty, D. &amp; Dowling, C.M. &amp; Panagopoulos, C. 2013, 'Big Five Personality Traits and Responses for
- Puasuasive Appeals: Results from Voter Turnout Experiments', Political Behaviour , vol. 35, pp. 687-728.
- Habekost, T. &amp; Nielsen, J.H. 2014, 'Experimental Methods in Psychology and Cognitive and Aff  ective Neuroscience', Tidsskriftet Politik 17, nr. 3.
- Haidt,  J.  2012, Th   e  Rightous  Mind:  Why  Good  People  are  Divided  by Politics and Religion , Pantheon Books, Toronto.
- Hariri,  J.  G.  2012,  'Kausal  Inferens  i  statskundskaben', Politica vol. 44, pp. 184-201.
- Hermann,  M.G.  &amp;  Taner-Ozkececi,  B.  2011,  'Th e  Experiment  and Foreign Policy Decision Making', In Druckman, J.N., Green, D. P., Kuklinski, J.H. &amp; Lupia, A. (eds), Cambridge Handbook of Experimental Political Science , Cambridge University Press, Cambridge.
- Karpowitz, C.F., Mendelberg, T. &amp; Shaker, L. 2012, 'Gender Inequality in Deliberative Participation', American Political Science Review, vol. 106, pp. 533-569.
- Laustsen, L. 2014, 'Den personlige faktor: Højre- og venstrorienterede vælgere  foretrækker  forskellige  kandidatpersonligher', Tidsskriftet Politik, 17, nr. 3.
- Levy,  J.S.  2003,  'Political  Psychology  and  Foreign  Policy',  In  Sears, D.O., Huddy, L. &amp; Jervis, R. (eds), Oxford Handbook of Political Psychology , Oxford University Press, Oxford.
- Lodge, M. &amp; Taber, C.S. 2005, 'Th e Automaticity of Aff  ect for Political Leaders, Groups, and Issues: An Experimental Test of the Hot Cognition Hypothesis', Political Psychology, vol. 26, pp. 455-482.
- Lowell,  A.L.  1910,  'Th e  Psysiology  of  Politics:  Presidential  Address, Sixth Annual Meeting of the American Political Science Association', Th   e American Political Science Review, vol. 4, pp. 1-15.
- Lyengar,  S.  2011,  'Laboratory  Experiments  in  Political  Science',  In Druckman, J.N., Green, D.P., Kuklinski, J.H. &amp; Lupia, A. (eds), Cambridge Handbook of Experimental Political Science , Cambridge University Press, Cambridge.
- Marcus, G.E. 2003. 'Th e Psychology of Emotions and Politics', In Sears, D.O., Huddy, L. &amp; Jervis, R. (eds), Oxford Handbook of Political Psychology ,Oxford University Press, Oxford.
- McDermott, R. 2002, 'Experimental Methods in Political Science', Annual Review of Political Science, vol. 5, pp. 31-61.
- McDermott, R. 2011, 'Internal and External Validity' In Druckman, J.N.,  Green,  D.P.,  Kuklinski,  J.H.  &amp;  Lupia,  A.  (eds), Cambridge Handbook of Experimental Political Science ,  Cambridge University Press, Cambridge.
- Mendelber, T. &amp; Oleske, J. 2000, 'Race and Public Deliberation', Political Communication, vol. 17, pp. 169-191.
- Mondak, J.J. 2010, Personality and the Foundations of Political Behavior, Cambridge University Press, New York.
- Mondak,  J.J.  &amp;  Halperin,  K.D.  2008,  'A  Framework  for  the  Study of  Personality  and  Political  Behavior', British  Journal  of  Political Science , vol. 38, pp. 335-362.
- Morton, R.B. &amp; Williams, K.C. 2010a, Experimental Political Science and the Study of Causality: From Nature to the Lab , Cambridge University Press, New York.
- Morton, R.B. &amp; Williams, K.C. 2010b. 'Experimentation in Political Science',    In  Box-Steff  ensmeier,  J.M.,  Brady  H.E.  &amp;  Collier,  D. (eds), Th   e Oxford Handbook of Political Methodology , Oxford University Press, Oxford.
- Nielsen, C.S., Sebald, A.C. &amp; Webb, E.J.D. 2014, 'Understanding Experimental Economics', Tidsskriftet Politik, vol. 17, no. 3.
- Ostrom, E. 1998, 'A Behavioral Approach to the Rational Choice Th eory of Collective Action: Presidential Address, American Political Science Association', Th   e American Political Science Review , vol. 92, pp. 1-22.

- Ostrom, E. 1999, 'Coping with Tragedies of the Commons', Annual Review of Political Science, vol. 2, pp. 493-535.
- Ostrom, E.W., J.  &amp; Gardner, R. 1992, 'Covenants With and Without a Sword: Self-Governance is Possible', American Political Science Review , vol. 86, pp. 404-417.
- Petersen, M.B. &amp; Aarøe, L. 2014, 'Politisk Psykologi: De næste skridt', Tidsskriftet Politik, 17, no. 3.
- Rubin, D.B. 1974, 'Estimating Causal Eff  ects of Treatments in Randomized and Nonrandomized Studies', Journal of Educational Psychology , vol. 66, pp. 688-701.
- Sears, D.O., Huddy, L. &amp; Jervis, R. 2003, 'Th e Psychologies Underlying Political Psychology' In Sears, D.O., Huddy, L. &amp; Jervis, R. (eds), Oxford  Handbook  of  Political  Psychology Oxford University  Press, Oxford.
- Sniderman,  P.M.  2011,  'Th e  Logic  and  Design  of  the  Survey  Experiment:  An  Autobiography  of  a  Methodological  Innovation',  In Druckman, J.N., Green, D.P., Kuklinski, J.H. &amp; Lupia, A. (eds), Cambridge Handbook of Experimental Political Science, Cambridge University Press, Cambridge.
- Tajfel,  H.  1982,  'Social  Psychology  of  Intergroup  Relations', Annual Review of Psychology , vol. 33, pp. 1-39.
- Zaller, J.R. 1992, Th   e Nature and Origins of Mass Opinion , Cambridge University Press, New York.

## Noter

1. Jeg ønsker at takke en anonym reviewer for gode og indsigtsfulde kommentarer til denne artikel samt Majka Holm ( Center for Europæisk Politik, Københavns Universitet) for gode kommentarer og løbende forslag til forbedringer under artikelskrivning.
2. Som eksempel herpå kan også læses L. Laustsens (2014) bidrag til dette temanummer.