Realismen til revision
Forfattere: Carsten Sestoft
Tidsskrift: kok (1995-04-27)

Jeg finsker ikke al afslutte dennc anineldclse  uden  at nzvne Jean  og Toin Lundskzr-Nielsen, ovcrszttemc af Ludvig Holberg. Deres flydende op Ilesevzrdige overszttclse forflgcr i h@ grad Hougaards  chancer  for  at  n i  del  engelsk-talende publikum, som dennc bog henvender sig  til. Ludvig Holberg vil forst  og freinrnest vzre intcressailt for dramastuderende og studereilde inden I'or  komparativ litteratur. Samtidig er det vigtigt at bcinrerke,  at selv om vzerket ikke har en eksplicit teoretisk holdning, giver det fornuftige histoiiskc redegarclser for dannelsen af  offentliglieder og nationale kulturer. Sorn resultat hcrai'  er Hougaards vr~rk ogsi af stor poteilticl interesse  i'or  d c  inange  forskere,  der 1i;elder til teorier om i~atioiialisinc og ofi'cntlighed.

Nole

I . Cainbridge 1985

Oversatjru engelsk aj'Jaae  Ege Mflller.

Carsten Sestuft

## Realismen til revision

Frits Andersen: Realismeas Metode. Århus 1994 (Aarhus Ui~iversitetsforlag).

Anmelderen har det med denne markelige bog  som med dens indeks: intentionen cr god, men udfflrelsen lader nogct tilbage al onskc. Frits Andcrsen tager realismebcgrchet  op til revision, bl.a. Sor al koinrne Sri af dekonstruklioncn. Men halis tankegang er s% genneinsyret af dckonslriiktion, at han ikkc nar inange ineLai'oriskc  lzngdeenhcder vzk fra denne.

P.E." den  dekonslriiktive  hang  til  at iledbryde enhver konsisterit  skelnen g~bi. bogen en ikkc meget klogere pi, hvad der adskiller en realistisk tekst i'm c11  ikke-realistisk tekst. I det hele Laget cr det svmt at finde ud af hvad bogen vil incd siiic 325 irelskrevne sider.

Det ejendoinineligc og for s i   vidt interessante  ved bogen  es imidlertid, at dcris uoverskuelige og kaotiske karakter kali  ses  soin  et  konsistent  udtryk  Sor dens inetode. Dcnne metode synes at g i ud  p3 at forskyde realisme-analysen fra mere cller  mindre  iniincsis-relaterede inodpoler som sprog/ vcrdcii, litteratur/ historie, fiktion/  sandhed, lilieratur/ virkelighed til polaritctcr som raminel detage,  cnkclhed/  koinplcksitel,  enhed/ inangloldighed. Dcnne forskydning deinoilstserer en underliggende forudsictning for bogens projekt, nemlig cn forblive11  i cn intern eller immanent tekstanalyse, soin metoden deler incd dekonstruktionen. Og det cndskflnt rcalisinei~ til sidst kort  defineres  som nforsfig p i litterzrt  og  inctodisk  med  szrlig stor opinrerksoinhed at undersØgc strukturelI C   kohlingcr inellein tekstens cgcn verden  og  verden  uden  far  teksten«  (s. 324). Mcil det viser sig silai?, at verden uden for teksten ogsi cr tekst: ciicyklopadier, historieskrivning og riatuividcilskabelige tekster. Begrebet oin  iininaileris cr altsi blot udvidet:  »Vzrket er ikke Izngere vzrk men tekst, uendeligt og forgrenet, soin Baithes viser det. Og verden er ikke Izilgerc til at adskille fra fiktionen« (s.  21). Et sidant syri er tilsyneladende det uundgieligc rcsullat, soin deil  immanente tckstanalysc komincr frem til, n&amp; den forsfigci. at rckontckstualisere  teksterne  uden  at  opgive  siil grundlleggcnde dckoiitckstualiscring. Sart nok skriver Frits Andcrsen iletop det, men uden deraf at drage en koilklusion: »At forsti og liese kunstvzrket er at sztte det iiid i en historisk kontekst, inen operationen er baseret p i   en »fantasinagoric cleavage«,  en initial adskillelse af billede eller tekst fra kontekst«

(s. 36).

P i  samme  inide  indeholder  b«gen mange erkendelser, som kunne beskrive dens projekt p i  inider. der burde have manet til efteitiiilke. Nar Frits Andersen refererer Murray  Kriegers kritik ;L f  en teoriudvikling,  der er underkastet modens  korte  temporalitet  (s.  274-275). burde han inaske Iiave t2erikt over hvor vigtigt adjektivet »aktuel« ei. i bogen -i en grad. s2 haii ffiler grund til at anffire, at »inens en del af  bogens teoretiske diskussioner var mere aktuelle og 'iiye',  da de  blev  skrevet  i  forbindelse  ined  en Ph.D.afliandliiig i  1990-9  1, er bogeiis praktiske eksempler p i   mider at arbejde ined litteratur og teori i dag ikke blevet iniiidre aktuelles (s. 10). Kali en litteraturvideilskab, der forzldes p i   tre ;r:  tages alvorligt'!  Meii milske hanger denne splid  mellein  bogens  erkendelse og selverkendelse saininen med inetodens gyldighedskriterier.  Det er en metode, der ~foretrzkker at lade sine strategier og gyldighedsbetingelser sxtte af situatioiiens kontekst« (s. 247). Situatioiiskontekst er her noget ineget kortvarigt. af fijebliksagtig karakter: »Intention og metode kan ikke kontrolleres  af en autoritet udeii for det enkelte @leblik« (s. 246. Cf. s. 173, 247,  271). -Med en kontekst af s3  koit varighed kan man jo forestille sig, at det der s t k   p i   en given side  ikke  er  underkastet  sainine  gyldighedsbetingelser  som det der star p i den folgende. F@lgelig  behGver der ikke at vzre nogen splid mellem bogens erkendelser  og  selverkendelser.  Meii  i s i   fald mi man spIirge sig: hvilken autoritet kali skelne mellem sandt og falsk hvoink og hvordan?

Forholdet mellein detalje og rainine synes at vxre deil overordnede besteminelse af realisinen:  »Den tekst. som vi almjndeligvis kan blive enige om at kalde 'realistisk'.  er  if@lge Reali.stnrtr.s  Mrtode rundet af to klare men ofte meget inodstridende diskursive oprindelser: en i overskuelighedens  skematik [= rainmen] og en aiiden i txthedens detaljer« (,s.  29). Denne  modstilling tilfy?jes 1111derve.1~ en serie andre besteinmelser, der muligvis ikke g% restlfist op i deiiiie overordnede inodstilling, inen fungerer i sainineiihxng ined de enkelte analyser. Analyserne  behandler dels den franske realisme fra det  19. arhundrede -Zola. Balzac, Verne og Flaiibeit -dels en s;kaldt  postrealisrne,  reprxseiiteret  ved Paul Auster, Bruce Chatwiii og Thomas Pyiichori. Desuden tages Herinan Bang. J.P.Jacobseii. Heinirigway, Simon SchaIna og forskellige andre under behandling.

Forholdet mellem  ramme og detalje danner eii kotnplrks struktur; kompleksitet er et af iipgleordei~e i bogens forestilling oin  realismen.  Ved  deiis koinpleksitet og heteroiioini adskiller realismen sig eksempelvis fra modernismen. hvis ii@gleord  er »iiovelty« og autonorni (s. 263). Begrebet om koinpleksitet er hentet fra naturvidenskab&gt;  vistnok biologi  og kemi  og i srcrdeleshed  Michel Serres, og det defineres siledes: »Hvis der inden for .srrtntne system bide er et integrativt subsystem og et dissipativt subsystem er systeinet i sin helhed, hvad naturvidenskaben kalder et »koniplekrt .sy.rtern««  (s. 167). Kompleksitet bestir altsi i  to modsatrettede krxfters usyntetiserbare, samtidige virken. Ud fra den- Iie definition m i   Ulysses med dens integrerende  mytiske  monstre  og  Bdslen med detaljer v;ere den komplekse tekst par excellence og dermed ogsi den realistiske tekst par excellence. Det vil jeg da heller  ikke  nodvendigvis  bestride; inen  ekseinplet  kan  maske  antyde,  at bogens  realisme-bestemmelse  er  for bred til at till;ide en skelileil mellem realisine  og  ikke-realisme.  Og  hvad  skal maii i s3 fald ined et realisme-begreb? Havde det ikke v~eret bedre at tale oin litteratur slet og ret eller oin koinpleksiteteiis litteratur'!  Det koinplekse  forhold  mellem  detalje  og  rainine  synes blot  at  vzre den  iininanente  Izsnings versioil af i~~ii~~esisprobleiiii~tikkeils forhold inellem virkelighed og sprog; for slet ikke at tale  oin  diverse inoderilisiners forhold inellem liv  og fort;clling (Saitres Ln Na~isr'r), inellem frihed og orden (Robbe-Grillet), mellein illusion os konstruktion  (Perec) eller inellein realitet  og  paradigme  (Frank  Kermodes Tlru St,rr.st.  of'(/rr  E~rdi~7~). etc. -en serie inodstilliiigei.. der ikke kan resuineres under  Sn  modstilling,  men  soin  ikke desto inii1di.e kan fungere som rckivalenter i praksis. Som bogen demonstrerer med  sin refleksive dimension (den forseger at indskrive sine udsagns probleinstilliilger  i fremstilliilgsmAden) er disse  modstillinger  end ikke  specifikt litterrtre, ineii angar generelt forholdet mellem  st»f og forrn i sproglig fremstilling.

Et lidt mere konkret eksempel p i   et komplekst systein er forholdet mellem deskription og narration (i betydningen plot). Ud fra Auerbachs Min1e.ri.s  og lidt Michel Serres udvikles en generel teori om realismens  kompleksitet, i  hvilke deskriptionen er det dissipiltive subsystem og ilarratioileil det integrative sub- system. Forholdet er komplekst, »blandt andet fordi de to subsystemer, ilarration og  deskription,  er  inkompatible  ined hensyn  til en  rzkke  parametre:  tid, struktur (liste). kiiusalitetsform  osv.« (s. 164). Deskriptionen indf@rer eksempelvis diskontinuitet i tekstens kontinuitet: deskriptioileil er en sten i strgiinrnen af narrativ bevicgelse, »en skulptur der lyder sine egne love« (s.  103). Det uoploselige  spzndingsforhold  inellem  deskription og ilarratioil hxvdes at karakterisere  realismen:  »Realisinen  i  Tl7r Clyirrg (!f Lot 49 findes i den komplekse sainineiiskrivniiig  af  p5  den  ene  side plottets  og komplottets logik (begge tilhIlrer samme forestillingsverden, samme  ideale  fordring  om  sainineilhziig, slutning  og  enhed) ined  logikker,  der star p3 den anden side af denne forestillingsverden:  spildet, deskriptionen  og stcnjen« (s.  87). Men det fi-eingir ogsi med en vis tydelighed, at denne beskrivelse fkjrst og fremmest er en beskrivelse  af  1u~xrproces.serr:  »Styi'ter lzseren ikke  videre  efter  plottets  logik.  inen standser  i deskriptionen  og giver  den tid, demarkeres deskriptionen fra narrationenx (s. 103). Hvad der hzvdes om realismen, gzlder altsa egentlig for Izseprocessen. Kompleksiteten er et spBrgsmil oin, hvordan man lzser, oin at  l z s e   deskriptionen s% at  sige  inod plottet. Maske kunne denne inodsztninp oplflses ved at hzvde, at realistiske tekster i  sxrlig grad rummer elementer, der inviterer til en sadan dobbelt Izsning, d.v.s. bide et stzerkt plot og megen beskrivelse. Men Frits Andersen hzevder ogsi, at realismen har en »anden tekstuel modus i forgrunden end den ilarrative: deskriptionen«  (s. 77). Det er der jo  mange, der  har.  Hvad  ined  RobbeGrillet,  Le  ClSzio.  Ponge,  Raymond R«iissel og Peter Weiss? For slet ikke at tale olli Georges Perec, der kun optrxder sporadisk, inen kunne have vxret en central figur i en revision af realismen.

For ilu at M det hele ined hzvder Frits Andersen  en »realismens  pointe«, for hvilken der ikke kan argumenteres: »at tingene er digteriske uden for digtene kan  kun  hzvdes  ved  eksempler«  (s. 302). Ekseinplet er bl.a. William Carlos Williams'  rflde trillebor,  soin  inan jo kan  have  megen  sympati for. Men s i i n i  Rilke  [ned hans  mange  digteriske objekter (szrligt i Neue Getlichte) vel ogsi vzre realist? Eller skulle det ligefrem vzre muligt at skelne mellem de objekter der freiiistilles, mellein Williams' trillebflr og Rilkes fontzner. s x kofager, kapitzler, etc.?

Alt dette angir kun nogle fa centrale punkter, men det kan miske antyde, at denne redisineteori ikke er uden uatklarede punkter. Det foregiver Frits Aridersen da heller ikke  p5 nogen mide (bogen »foregiver p i   ingen inide at afslutte alle de  eventyr, soin pibegyndes« (s. 1 l ) ) ,   inen det er spflrgsrnillet  om det er ticik. riir viljen til at vzre avanceret er s i   stzrk. Bogen ligner med sine mange hastigt forbitliinrende teoretiske nedslag et veritabelt kompendium  over den arhusiallske litteratuiteoretiske doioxa, baseret p2 den store familie af dekonstruktivismer, poststrukturalismer  og  postinodernismer af fransk-amerikansk  herkomst. Mai1 ser det ogsi i deil generelle modstand mod klassifikation, i syinpatien for det marginale og i den halvt abstrakte. halvt konkrete brug af nfigleord som  »arkivet«  og  »encyklopzdien«, soin inan aldrig kan vzre helt sikker p5 hvad betyder. Eksempelvis er encyklopatdien en model &gt;,ikke for klassifikation iif  kuilsteils eller tekilologiens eller naturvidenskabens  objekter men for omgaende og pilgiende omklassifikation« (s. 272). Det er svzrt for mig ikke at se en niodstand inod deil mest elementzre form  for systematisk tzilkeilde videnskabelighed i den slags udsagil, men ud fra  bogens  egne  pr~misser kan  Frits Andersen ined en vis ret h a d e ,  at jeg misleser hans brig. I forhold til de gyldighedskriterier. bogeil opstiller, er det uden tvivl eil irrelevant indvending. at bogens  realismeteori  ikke  tillader  en skelileri mellem realisme og ikke-realisme (en klassifikation inan kunne forvente af en bog om realisme). Nar »omgiende «g pigaeilde oniklassifikation«  i en kortvarig kontekst er inillet for dens pragmatisk-realistiske  kritik,  ville  en konsistent  skelnen mellem re~rlisme og ikke-realisme vzre mod selve projektets metode. Hvorfor der vel ikke er andet at sige, end at denne anmelder ikke kilil g i ind for denne inetode.

## Lilian Mun.k Dahlgreen

## Barndom for voksne

Niels D. Lund og Mette Winge (red.): Litteraturens Bgrn. Barr~dnm.s.skildrirrger i dansk litteratur, Kbh. 1994 (Hflst og Sfin).

Lad det vere sagt ined det samine: jeg er en forudiridtaget  l a e r  af LinrratuI-e11.s hgrn. I januar  1994 pibegyndte jeg et ph.d.-projekt om litterzre barildomsskildringer og blev nzimest chokeret over  at  opdage,  hvor  uudforsket  dette omrade er -bade i dansk og international  saminenhzng. Littc~r.citurerrs  f)@r.lr