Villads Christensen 16.3. 1883 - 10.10. 1969 - in memoriam
Forfattere: G. Malantschuk
Tidsskrift: kierkegaardiana (1971-06-08)

## Villads  Christensen

16.3.  1883 -  10. 10.   1969

in  m e m o r i a m

## af GREGOR MALANTSCHUK

Pastor  Villads  Christensen  var  en  af  de  meget  faa  Præster  i  Danmark,  som gennem  hele  sit  Liv  beskæftigede  sig  med  Søren  Kierkegaard,  og  for  hvem Kierkegaard havde en umaadelig stor Betydning.

Villads Christensen var Søn af Førstelærer Peter Christensen ved Mundbjerg Skole  i  Sevel  i Nordjylland,  blev  Student  fra Viborg Katedralskole  i  1902  og teologisk Kandidat  1908. Sin længste Præstegerning fandt han i Græsted Sogn i Nordsjælland, hvor han var Sognepræst fra 1924-50, da han blev pensioneret.

Som  Gymnasieelev  fandt  han  en  Dag  i  Faderens  Bibliotek  en  Samling  af Søren Kierkegaards Flyveblade »Øieblikket«, som Faderen, der i sin Fritid gav sig af med teologiske Studier, tilsyneladende havde søgt at skjule for Drengen. Læsningen  af  disse  Flyveblade  gjorde  et  dybt  Indtryk  paa  ham,  og  man  kan godt sige,  at  de  gav  Anledning til  de  to  Spørgsmaal,  som  Livet  igennem  blev aktuelle  for  ham,  nemlig,  hvad  det  vil  sige  at  være  en  Kristen,  og  hvorvidt Søren Kierkegaard havde Ret i sin Dom over den danske Kirke.

Det  er  tillige  givet,  at  det  var  under  Indtryk  af  Kierkegaards  Angreb  paa Kirken,  at  Villads  Christensen  som  Præst  fandt  sit  Staasted  inden  for  Indre Mission.  En  af  de  første  Bøger,  han  udgav, Vejen  til  personlig  Kristendom (1923), lægger da ogsaa først og fremmest Vægten paa Tilegnelsen af Kristen­ dommen.  Allerede  i  1929  kom  den  første  af  hans  Bøger  om  Vilhelm  Beck, Indre Missions Leder, Vilhelm Beck og hans Vcerk. I  denne  Bog søger Villads Christensen at paavise den Indflydelse, som Kierkegaards Angreb paa Kirken havde paa Vilhelm Beck, der blev teologisk Kandidat samme Aar, som Kirke­ kampen fandt Sted.  Det er  forstaaeligt,  at  netop  denne  Forudsætning  for  Vilhelm Becks Virke havde Villads Christensens særlige Interesse, da det netop var som »Kirkestormeren«, Kierkegaard fra første Færd havde faaet afgørende Be­ tydning for ham selv. Men medens Kierkegaard først og fremmest blev Anled­ ning  til  Vilhelm  Becks  kristelige  Gennembrud  (se  S .  30  i Vilhelm  Beck  og hans Værk), uden at denne senere søgte Inspiration hos Kierkegaard, har Villads Christensen  netop  som Missionsmand gennem  Aarene Skridt  for  Skridt til  sin egen og andres Opbyggelse særlig prøvet at trænge ind i Kierkegaards religiøse Forfatterskab,  den  Del,  som  Kierkegaard  selv  siger,  han  rækker  med  højre Haand. Denne Forstaaelse for Kierkegaards centrale Linie kommer allerede til Udtryk  i  Villads  Christensens  første  Bog  om  Kierkegaard, Søren  Kierkegaard i sit Bedekammer (1937). I denne Bog samlede Villads Christensen fra Kierke­ gaards  Papirer  de  Optegnelser,  der  indeholder  hans  opbyggelige  Overvejelser og personlige Bønner. Med fin Indlevelsesevne vises her, hvordan Kierkegaard under hele sit Forfatterskab og under sine tunge Refleksionskampe søgte Styrke i det intime Liv med Gud.

Tilskyndet  af  Eduard  Geismar  og  H.  O.  Lange  udgav  han  Aaret  efter  en Andagtsbog  indeholdende  et  Udvalg  af  Kierkegaards  opbyggelige  Litteratur under Titlen Søren Kierkegaards Røst. Selv ansaa han denne Bog for en  Fort­ sættelse af sin  første Kierkegaard-Bog.  I  1949  udkom den i  andet Oplag.

Den sidste halve Snes Aar af Villads Christensens Præstetid i Græsted lagde Arbejdet blandt hans Sognebørn særlig stærkt Beslag paa ham. Meget af hans Tid var optaget af Møder for Ungdommen, og samtidig havde han den Glæde, at det lykkedes ham at komme i Kontakt med Arbejderne der paa Egnen. Den sorgen. Som han selv udtrykte det, var det hans største Glæde at færdes blandt sorg,  han  saaledes  fik  Lejlighed  til  at  øve,  hentede  han  selv  Inspiration  og

Del af Arbejdet i Sognet,  som han  selv  lagde størst Vægt paa, var dog Sjæle­ Mennesker og være til Hjælp for dem i deres Vanskeligheder. Under den Sjæle­ Hjælp i Kierkegaards Skrifter.

Først efter at han i  1950 havde taget Afsked med Sognet i Græsted, fik han atter  Tid  til  at  udgive  Bøger  om  Kierkegaard.  Betegnende  nok  hedder  hans niske  Betragtninger  over  en  Forfatters  Kvaler  ved  Affattelsen  og  Udgivelsen

første  lille  Bog,  efter  at han  var  blevet  Emeritus, Søren  Kierkegaards  Syn  paa Bogen (1950).  Her  skildrer  han paa  en  humoristisk Maade  Kierkegaards  iro­ af en Bog. Villads Christensen kom nu selv Problemet paa nært Hold, idet han besluttede  sig  til  for  Alvor  at  udnytte  Tiden  til  en  Forfattervirksomhed,  som helt skulde helliges Kierkegaard. Med Mellemrum udgav han nu mindre Skrif­ ter, hvori han skildrede forskellige Sider af Kierkegaards Person og Værk.

Sognepræst Villads Christensen.

I  Bogen Søren  Kierkegaards  Vej til Kristendommen (1955),  som  er  et  ud­ videt Foredrag, holdt i Søren Kierkegaard Selskabet, tegner han paa en klar og overbevisende  Maade  Faserne  i  Kierkegaards  religiøse  Udvikling,  som  klart angives i Kapiteloverskrifterne:  I.  Forargelse paa Kristendommen, II.  Opvaagnen, III. Ulykkelig Kærlighed, IV. Gennembrud, V. Kristi Efterfølgelse. Samme Aar udgiver han ogsaa Kerneord af Søren  Kierkegaard, som  indeholder  korte Stykker fra Kierkegaards opbyggelige Litteratur.

1   1959 udsendes atter et Foredrag, holdt i Søren Kierkegaard Selskabet, under Titlen Søren  Kierkegaards  Motiver  til  Kirkekampen. Her  prøver  han  at  be­ svare  det  Spørgsmaal,  som  allerede  blev  aktuelt  for  ham  i  Gymnasietiden, nemlig med hvilken Ret Kierkegaard indledte Kirkekampen.  Af Bogen  fremgaar  det,  at  Villads  Christensen  i  Hovedsagen  havde  Forstaaelse  for  Kier­ kegaards  Motiver; men  det  vil  igen  sige, at  Villads  Christensen ligesom Kierkegaard  stillede  sig  kritisk  til  Mynsters  og  Martensens  Syn  paa  Kristen­ dommen.  Med  stor  Sympati  skildrer  Villads  Christensen  Kierkegaards  tunge, isolerede Stilling under Kirkekampen.

Samme  Aar  udkom  der  en  lille  Bog  med  et  lettere  Emne,  nemlig Søren Kierkegaard  og  Frederiksberg. Her  giver  Villads  Christensen  et  meget  fint Billede af Frederiksberg paa Kierkegaards Tid, og heri skildres ogsaa Lokaliteter og Situationer omkring Kierkegaards Møder med Regine.

Ogsaa Villads Christensen fristedes af den Opgave, som har fristet andre før ham, nemlig at sammenligne Kierkegaards Skæbne med Hamiets. Dette resul­ terede i en lille Bog, Søren Kierkegaard i Lys af Shakespeares Hamlet (1960), hvori de forskellige Lighedspunkter mellem Hamlet og Kierkegaard, f. E.  den brudte Forlovelse og Forholdet til Faderen, gøres til  Genstand  for interessante Analyser.

I  1963  udgav Villads  Christensen  den  Bog,  som  han  selv  regnede  for  den vigtigste  i  sin  Produktion, Søren  Kierkegaard.  Det  centrale  i  hans  Livssyn. Denne Bog havde han oprindelig tænkt skulde være en Doktorafhandling, men han blev dog enig med sig selv om, at dette paa Grund af hans  fremskredne Alder  intet  Formaal  tjente,  og  at  hans  Bog  kunde  blive  til  større  Gavn,  hvis han sammentrængte og omarbejdede den, saa den  fik en nogenlunde populær og let tilgængelig Form. Grundtanken i Bogen, som Villads Christensen mener »lukker  op  til  de  inderste  Kamre  i  Søren  Kierkegaards  personlige  Eksistens«, er,  at  Kierkegaard  var  en  »Poeniterende«.  Under  dette  Synspunkt  ses  hele Kierkegaards Liv og Forfatterskab. Ved sit Emne og dets Behandling er denne Bog den mest dybtgaaende i Villads Christensens Forfatterskab, og den vidner om, i hvor høj Grad det er lykkedes Forfatteren at trænge ind til de dybeste Lag i  Kierkegaards  religiøse  Personlighed.

Efter denne vægtige Bog udsendte Villads Christensen Peripat  etiker  en Søren Kierkegaard (1965), der paa en livlig og causerende Maade beretter om Kierke­ gaards Vandringer i E&gt;atidens København og den  Betydning disse Ture havde for  Kierkegaard.  I  denne  Bog  omtaler  han  ogsaa  den  skotske  Adelsmand Andrew  Hamiltons  Ophold  i  København  i  1849- 50  og  dennes  Beretninger om Kierkegaard.

Det sidste  Skrift  fra  Villads  Christensens  Haand  bærer  Titlen KierkegaardDramaet og er ifølge hans egen Udtalelse et Modstykke til Søren Kierkegaard. Det  centrale  i  hans  Livssyn, der  som  nævnt  er  Bogen  om  Kierkegaards  Bod, mensi Kierkegaard-Dramaet er  »Bogen  om  hans  Glæde«.  Denne  Bog viser,  at Villads  Christensen  gennem  sin  aarelange  Beskæftigelse  med  Kierkegaard havde vundet et saa klart Overblik over Kierkegaards Liv og Forfatterskab, at han med sikker Haand kunde placere de mangfoldige Pseudonymer, som Kier­ kegaard  brugte,  og  de  Personligheder,  som  spillede  en  Rolle  i  Kierkegaards Liv, som Personer i et storslaaet »Drama«, i hvilket Kierkegaard som »Manden for det hele«  er den,  der trækker  i  Snorene.  For  at  forsvare  Kierkegaards  Op­ træden  under  Kirkekampen,  som  5.  og  sidste  Akt  handler  om,  fremsætter Villads  Christensen  den  originale  Tanke,  at  Kierkegaard  med  fuldt  Overlæg optraadte i Rollen som  »Skandalejournalist«.

Igennem mange Aar og lige til sin Død var Villads Christensen Medlem af Bestyrelsen for Søren Kierkegaard Selskabet. Han var meget værdsat som Fore­ dragsholder  ved  Selskabets  Møder  og  kunde  altid  finde  interessante  Emner.  I sin  Foredragsvirksomhed  var  det  ham  især  magtpaaliggende  at  pege  paa  de aandelige Rigdomme,  som Kierkegaards  Forfatterskab  rummer,  og  Sympatien for  Kierkegaards  Synspunkter  gav  hans  Taler  Varme  og  Inderlighed.  Sikkert vil mange Medlemmer af Søren Kierkegaard Selskabet mindes ham med Tak for  de  værdifulde  Impulser  til  Fordybelse  i  Kierkegaard,  han  har  givet  dem. Ogsaa ude  omkring  i  Landet holdt Villads  Christensen  mangfoldige  Foredrag om Kierkegaard.

Efter at Villads Christensen var blevet Emeritus, flyttede han til en Lejlighed i  København, hvor  jeg selv ofte har haft den  Glæde at besøge ham,  og efterhaanden  udviklede  vort  Bekendtskab  sig  til  et  varmt  Venskab.  Vi  savnede naturligvis aldrig Stof til Samtale, og det var altid Problemer omkring Kierke­ gaard vi endte med, hvor vi saa end begyndte.  I de sidste Aar var det først og fremmest  den  dybeste  Aarsag  til  Kierkegaards  brudte  Forlovelse  og  Kierkegaards Syn paa Ægteskabet inden for Kristendommen, der optog Villads Chri­ stensen.  Bestandig  maate  jeg  undres  over,  med  hvilken  Livlighed  og  Aandsfriskhed han  kunde argumentere  for  sine  Synspunkter.  Men  hvad  der  især  til­ talte mig hos ham, var hans fine og noble Karakter og fremdeles den personlige Redelighed,  med  hvilken  han  altid  prøvede  at  fremføre  sine  egne  og  andres eksistentielle Problemer.  For mig vil Pastor Villads Christensen altid staa, ikke blot som en af de faa, der grundigt har læst og forstaaet Kierkegaard, men ogsaa som  en  Personlighed,  der  af  Søren  Kierkegaard  havde  lært  den  vanskelige Kunst at mestre Livets forskellige Tilskikkelser.