Tyskland, Norden og sporten under Anden Verdenskrig
Forfattere: Christian Troelstrup Jensen
Tidsskrift: forumforidraet (2015-12-01)

Billeder fra den danske indmarch ved Lingiaden i Stockholm i 1939. Foto: Danmarks Idrætsforbunds Museum

## Tyskland, Norden og sporten under Anden Verdenskrig

Den tyske sportspresses fremstilling af det tysk-nordiske sportssamarbejde 1939-1943

## INDLEDNING

Tyskland lig Norden? Umiddelbart er det en påstand, der ikke stemmer med den gængse geografiske  opfattelse.  Men  at  der  var  tale  om  et meget tæt forhold inden for det sportslige samarbejde  mellem  det  nazistiske Tyskland  og  de fleste nordiske lande (Norge, Danmark, Sverige og Finland), har forskningen allerede vist. Forskningen har især set på sportsaktørerne og politikerne. Men hvordan blev samarbejdet egentlig fremstillet overfor den tyske befolkning i aviser, sportsblade og ugerevyer? Ændrede dækningen sig i takt med den politiske udvikling fra før krigen i 1939 til Tyskland stoppede al international sport i 1943, eller fastholdt tysk presse ét billede af 'Norden'? Og hvilken betydning havde de tyske sværmerier for Norden og den nazistiske 'racelære'?

## FORSKNING I DE NORDISKE LANDES SPORTSLIGE SAMARBEJDE MED DET NAZISTISKE TYSKLAND

Ser man på politikerne og sportsaktørerne i Nordens forhold til forhandlingerne med det nazistiske  Tyskland  før  og  under  krigen  kan  man ikke tale om ét billede.

I  årene  fra  1939  og  tidligere  frem  til  1943 fandt et meget aktivt samarbejde sted mellem den  tyske  sport  og  danske  sportsudøvere.  De danske sportsforbund var meget interesserede i samarbejdet og viste stort selvstændigt engagement for at styrke og opretholde det før og efter besættelsen af Danmark. Sportsforbundene indtog  dermed  en  aktivistisk  rolle,  og  gik  videre end det havde været nødvendigt for at opretholde samarbejdspolitikken, indtil sportssamarbejdet fra tysk side blev neddroslet i løbet af 1942 (Bonde, 2006, s. 305-306).

Denne  aktive  indstilling  fra  sportsforbundenes side genfindes umiddelbart ikke i den svenske historiker Per Olaf Holmängs undersøgelse fra  1988  af  det  sportslige  samarbejde  mellem Tyskland  og  Sverige  før  og  under  krigen.  Han vægter  særligt  det  politiske  spil  og  i  mindre grad det praktiske sportssamkvem, hvilket spillede en stor rolle i Bondes undersøgelse. Holmäng fremhæver især det svenske udenrigsministerium, som aktiv i beslutninger om international  sport  over  for  de  mere  passive men  derfor  ikke  apolitiske  sportsforbund,  der ved ikke at tage stilling, også agerede politisk. (Holmäng, 1988, s. 202, 298-299).

Den norske sport blev meget indskrænket af krigen. Den såkaldte 'idrætsstrejke' fra november  1940  stoppede  nemlig  næsten  al  officiel idræt,  og  sportssamarbejdet  mellem  Tyskland og Norge begrænsede sig til det meget mindre nazistiske  norske  idrætsforbund. Norsk  idretts historie fra 1987 af historikerne Stein Tønneson og Finn Olstad lægger stor vægt på dette, og beskriver, hvordan den blev iværksat af det nydannede Norges Idrettsforbund for at imødegå truslen  om  en  nazistisk  ensretning  af  den  norske idræt efter den tyske besættelse (Olstad &amp; Tønnesson, 1987a, s. 36, 50-51).

I en helt anden situation befandt det krigsførende Finland sig. Landet udkæmpede først alene Vinterkrigen mod Sovjetunionen fra november 1939 til marts 1940 og Fortsættelseskrigen sammen med Tyskland fra juni 1941 til september  1944.  Den  finske  stat  og  sportsforbundene måtte dermed forholde sig til to stormagter under Anden Verdenskrig. I perioden efter Vinterkrigen forsøgte staten blandt andet ved hjælp af sport  at  forbedre  forholdet  til  Sovjetunionen. Da Fortsættelseskrigen brød ud, vendte man sig politisk og sportsligt mere mod Tyskland, selvom krigen  begrænsede  samarbejdets  omfang.  Finske diplomater brugte nu sporten til at opstille et  tysk-finsk  skæbnefællesskab  mod  bolsjevismen (Exner-Carl, 1997, s. 87, 95, 112).

Forskningen på tværs af Norden understreger det  tætte  sammenspil  mellem  udenrigspolitik og sport uanset omfanget af det sportslige samkvem i Norden. Alle landenes regeringer - med undtagelse af Norge hvor sporten blev en arena for modstand - brugte sporten til at bedre forholdet  til  Tyskland.  Landenes  forskellige  udgangspunkter (besat, neutral, krigsførende) rykkede ikke ved sportens politiske rolle.

At  de  nazistiske  politikere  ligeledes  tillagde sporten en høj politisk værdi, er også konklusionen  i  hovedværket  på  området Internationale Sportpolitik im Dritten Reich fra 1991 af sportshistoriker Hans Joachim Teichler. Sporten havde især til opgave at skabe gode relationer til udlandet, og den statskontrollerede presse var en vigtig kanal for formidlingen af både de politiske og de sportslige resultater (Teichler, 1991, s. 271).

## NAZI-TYSKLANDS PRESSE OG DETS IDE OM 'NORDEN'

Den tyske presse var siden den nazistiske magtovertagelse i 1933 underlagt en streng kontrol og ensretning af propagandaministeriet under Goebbels. Han ønskede en presse, der 'gav indtryk af mangfoldighed (…) men havde én vilje' (Frei &amp; Schmitz, 1989, s. 35). Hans ministerium skulle sikre dette ved at styre pressens vinklinger af bestemte begivenheder, herunder sportslige, ved hjælp af hyppige anvisninger. Desuden  lukkede  man  en  række  især  religiøse  og venstreorienterede aviser og tidsskrifter. Det lettede kontrollen, og mindskede konkurrencen til fordel for nazisternes egen partipresse. Først og fremmest partiets talerør Völkischer Beobachter .

De nazistiske sportsmyndigheder og deres forlag  dominerede  også  markedet  for  de  brede sportsmagasiner som eksempelvis det nazistiske idrætsforbund  (NSRL)'s  eget  blad NS-Sport og det meget populære gennemillustrerede Reichssportblatt. Sportsmyndighederne  fik  efterhånden  også  kontrol  over  de  mindre  sportsblade, der  var  specialiserede  i  få  discipliner.  Mange blade blev tvunget til at lukke, mens de resterende blev officielle  medier for  de  tilsvarende nazistisk kontrollerede specialforbund. Det gjaldt for eksempel fodboldbladet Der Kicker og atletiktidsskriftet Der Leichtathlet .

AF CHRISTIAN TOLSTRUP JENSEN

De tyske myndigheder havde altså gode muligheder  for  at  præge  indholdet  af  den  tyske presse  med  deres  ideologiske  opfattelser.  Særligt relevant for en undersøgelse af et tysk-nordisk  sportssamarbejde  er  naturligvis  opfattelsen  af 'Norden'  som  element  i  den  nazistiske 'racelære'. Sværmeriet for det 'idylliske' Norden  var  allerede  udbredt  i  kejsertidens  Tyskland blandt andet som led i en modernitetskritik.  Men  fra  omkring  1900  blev  strømningen stadig  mere  præget  af  racistiske  ideer.  I  1922 udkom så Rassenkunde des deutschen Volkes af filologen Hans F. K. Günther, der med dette meget succesfulde værk populariserede ideen om, at tyskerne var en del af en overlegen nordisk 'race'. I samme periode gav ideerne også næring  til  direkte  forsøg  på  samarbejde  mellem Tyskland  og  Norden  på  det  kulturelle  område gennem Det Nordiske Selskab, der blev et udenrigspolitisk værktøj for det tyske udenrigsministerium efter nazisternes magtovertagelse i 1933. (Field, 1977, s. 523-524; Werther, 2012, s.

46-53). Nazisterne instrumentaliserede det nordiske  retorisk.  Filologen Victor  Klemperer  beskriver  udviklingen  som  en  'nordificering'  af alt godt, mens alt dårligt kom fra Syrien og Palæstina.  Medlemmer af SS og SA var nordiske helte  og  tyskerne  'sande  børn  af  Norden'. (Klemperer, 1970, s. 106-107, 197, 318-319, 321).

## LINGIADEN - KULMINATIONEN PÅ TYSK-NORDISK SPORT FØR ANDEN VERDENSKRIG

Fra 1933 arbejdede de tyske sportsmyndigheder på at forbedre forbindelserne til Norden, og på deres side var de nordiske regeringer generelt også interesserede i et godt forhold til Tyskland. Især  det  svensk-tyske  sportssamarbejde  blev meget aktivt. (Bonde, 2006, s. 85; Teichler, 1991, s.  118). Anstrengelserne for et godt forhold sås ved  debatterne  om  OL-deltagelse  i  1936,  hvor hele  Norden  deltog,  og  flere  regeringerne  sad protester  fra  arbejderidrætten  og  den  jødiske idræt overhørig (Bonde, 2006, s. 46-47; Olstad &amp; Tønnesson, 1987b, s. 312; Holmäng, 1988, s. 136146).

Højdepunktet  for  det  tysk-nordiske  sportssamarbejde  før  krigen  blev  gymnastikfesten Lingiaden med 37 deltagerlande i Stockholm i sommeren 1939. De tyske og nordiske deltagere dominerede,  og  tysk  sport  fik  sin  første  udenrigspolitiske succes i arbejdet for et tæt forhold til Norden (Bernett &amp; Teichler, 1979, s. 99). Pressen herfra er et centralt eksempel på, at de tyske sportspolitikeres indstilling til det nordiske samarbejde før krigen og den nazistiske idealisering af den nordiske race også viste sig i den tyske presses sportsdækning.

Det danske OL-hold der gør klar til indmarchen på det Olympiske Stadion i Berlin 1936. Foto: Danmarks Idrætsforbunds Museum

Lingiaden blev afholdt til minde om gymnastikpædagogen  Pehr  Henrik  Ling  (1776-1839) ved 100-året for hans død. Ling havde i starten af  1800-tallet  udviklet  'den  svenske  gymnastik', hvor han moderniserede og rationaliserede den tyske filantropiske gymnastik med vægt på videnskabelighed i øvelserne. Systemet kom til at dominere svensk gymnastik i 1800-tallet og bredte sig til hele verden gennem de mange studerende fra Gymnastiska centralinstitutet. Således var lederen af det danske bidrag til Lingiaden, den verdensberømte gymnastikpioner Niels Bukh (1880-1950), inspireret af det lingske system  i  udviklingen  af  sin  'primitive  gymnastik'  (Lindroth,  2004,  s.  12-13,  149-154,  279291). Tysklands egen gymnastiktradition gik tilbage til Friedrich Ludwig Jahn (1778-1852), der parallelt  med  Ling  havde  udviklet  den  tyske redskabsgymnastik  turnen  med  et  tysk  demokratisk  fællesskab  for  øje.  Turn-bevægelsen  i Deutsche Turnerschaft blev i anden halvdel af 1800-tallet  præget  af  en  højreorienteret  nationalisme, og i 1893 dannede arbejderbevægelsen sit eget forbund. Deutsche Turnerschaft knyttede  sig  omvendt  senere  til  det  nazistiske  styre (Krüger, 2010, s. 176-180, 212-213).

Lingianden  indtog  både  hos Reichssportblatt (RSB), NS-Sport (NS-S) og VB en fremtrædende plads med lange optaktsartikler og efterfølgende reportager.

Optakten  handlede  ikke  kun  om  gymnastik. Den udstillede også det nazistiske Tysklands seneste udvikling. Styrets satsning på sport viste sig, når Völkischer Beobachter (VB) fremhævede, at Tyskland stillede med det største antal på omkring 1.100 deltagere, selvom det dermed overså Sveriges  1.340  og  Danmarks  1.920  deltagere.

Krydstogtskibet Wilhelm Gustloff, der var stillet til rådighed for deltagernes transport af den nazistiske fritidsorganisation Kraft durch Freude, blev  også  fremhævet  i  pressen  og  dermed  styrets  socialpolitik  (14-07-39  VB  s.  9:  Wilhelm Gustloff und die Lingiade in Stockholm, 30-0739 NS-S s. 3: Fest gymnastischer Schönheit).

Stævnets ideologiske værd for nazisterne kom tydeligst  til  udtryk  i  NS-S's  optakt.  Den  fyldte hele forsiden og var skrevet af Carl Diem (18821962), en højtrangerende sportsfunktionær i det nazistiske Tyskland og leder af NSRL's udlandsafdeling. Diem var hele sit liv aktiv som organisator  af  tysk  sport,  og  havde  været  en  del  af NSRL  og  dens  forgængerorganisationer  siden 1917. Han arbejdede tæt sammen med det nazistiske styre og organiserede blandt andet OL i 1936. Efter krigen lykkedes det Diem at bevare sin centrale stilling i den vesttyske sport, da han grundlagde og blev rektor for sportsuniversitetet i Köln (Laude &amp; Bausch, 2000).

Diem understregede i NS-S, at Tyskland var inviteret og kommet af flere grunde. Stævnet var især et tegn på den store 'sammensmeltning' af de tyske, danske og svenske gymnastiktraditioner på grund af krigen. Men han citerede også den  tyske  rigssportsfører  og  øverste  leder  af NSRL, Hans von Tschammer und Osten for, at tyskerne 'følte sig forpligtet til at vise den tyske kunnen for  verden'  og  endelig  skulle  stævnet skaffe  Tyskland  respekt  og  overbevise  verden om dets fredelige hensigter (16-07-39 NS-S s. 1-2: Lingiade) .

Den tyske presse var tydeligt interesserede i at fremstille de tyske deltagere så nordiske som muligt og understrege Nordens positive konnotationer.  I NS-Sport (NS-S)  under  overskriften 'Norden smiler og kalder', skrev journalisten, at gymnastiktraditionen fra sit udspring i Sverige ganske vist var blevet tilpasset de øvrige nor- diske lande, men den kunne stadig føres tilbage til 'nordiske dyder' som livsglæde og klarhed, som han også huskede fra de nordiske gymnastikopvisninger ved OL i 1936 (16-07-39 NS-S s. 2: Norden lacht und ruft uns). Læseren skulle få et indtryk af Norden som en enhed fra det 'lystige' Danmark med dets kendte svømmere til det 'tungsindige' finske folk.  Gymnastikken  og tværnordiske stævner eksemplificerede et nordiske sammenhold, der nu også skulle inkludere den  tyske  turnen.  Journalisten  konkluderede med fed skrift, at det 'fælles vejede tungest' i det sportslige forhold mellem Tyskland og Norden (16-07-39 NS-S s. 1-2: Lingiade) .

NS-S begrænsede under Lingiaden ikke sam- menholdet til sporten. Bladet roste de nordiske folks 'stærke og tillige yndefulde fremtoning', og  'de  tyske  idrætsdeltagere  var  stolte  af  at kunne regne sig for nordiske mennesker både af sind og race' (30-07-39 NS-S s. 3: Fest gymnastischer  Schönheit) . Reportagerne  om  Lingiaden fremhævede det ariske Norden, som en ligeværdig og ideologisk attraktiv modstander. Den nazistiske raceopfattelse blev præsenteret som en vægtig bevæggrund for et sportsligt samarbejde.

Rammerne i Stockholm forstærkede kun det positive billede af Norden i pressen. Den rapporterede,  at  den  svenske  offentlighed  tog  meget positivt imod den tyske delegation og deres op- visning.  De  tyske  sportsmyndigheders  'sportspolitiske mission' lykkedes over al forventning (Teichler, 1991, s. 257). NS-S bemærkede, at det var tiltrængt, da udlandet ellers ikke var tilbøjeligt til at forvente noget godt fra tysk side (0608-39 NS-S s. 1-2: Von Breslau bis Stockholm) .

Billeder fra den danske indmarch ved Lingiaden i Stockholm i 1939. Foto: Danmarks Idrætsforbunds Museum

Selvom der var tale om en fredelig fest, så var dækningen også præget af en nazistisk krigsretorik.  En  deltager  fortalte,  hvordan  de  tyske gymnaster efter opvisningen marcherede til skibet med faner og sang soldatersange, så optoget mest mindede om en hær, der vendte ærefuldt hjem fra slagmarken. Gymnasterne havde vundet 'et  stort  slag  for  Føreren og  hans  ide'  og 'styrket venskabet mellem de to lande i en sådan  grad,  at  det  ikke  længere  kunne  brydes'. Deltageren konkluderede direkte: 'Denne politiske  oplevelse  var  det  største,  som  Lingiaden gav  deltagerne' (06-08-39  NS-S  s.  3-4:  Unser großer Tag) .

## 'NORDEN' I SPORTSPRESSEN FRA KRIGSUDBRUDDET TIL DEN 9. APRIL 1940

Kun lidt over en måned efter Lingiadens afslutning angreb Tyskland Polen og Anden Verdenskrig brød ud. Danmark, Sverige og Norge erklærede  sig  neutrale.  Sverige  og  Norge  erklærede sig  også 'sportsneutrale' og afbrød sportssamarbejdet  med  krigsførende  lande.  De  danske sportsforbund fandt omvendt ikke grund til at ændre på den internationale sports forhold og fortsatte  samarbejdet med udlandet, herunder Tyskland.

Finlands  krigsdeltagelse  på  grund  af Vinterkrigen var en undtagelse i Norden og hang sammen med, at landet blev en del af den sovjetiske interessesfære  i  Den  tysk-sovjetiske  Ikke-angrebspagt fra den 23. august 1939. Vinterkrigen stoppede dog overraskende nok ikke den finske internationale sport. Finske sportsfolk fik uden videre orlov til at deltage på internationale turnéer, især til USA, men også til de øvrige nordiske  lande  for  at  skaffe  politisk  og  økonomisk opbakning til Finland (Exner-Carl, 1997, s. 6568). Tyskland fik derimod ikke besøg på turneerne, da forholdet mellem de to lande var kølnet noget  efter  Tysklands  tilnærmelser  til  Sovjet (Teichler, 1991, s. 296).

De tyske sportsmyndigheder gjorde samtidig med angrebet på Polen klart, at de fortsat var interesserede i et internationalt sportsligt samarbejde. Især de nordiske lande var interessante. Ikke kun for det nordiske, også neutraliteten trak.  Den  kunne  de  tyske  myndigheder  via sportssamarbejdet anvende til at bryde billedet af tysk isolation i Europa. Den svenske og norske beslutning medførte hurtigt et pres på de to lande fra det tyske udenrigsministerium for at få genåbnet den 'strategiske' sportsforbindelse til Norden. De tyske anstrengelser, der især var rettet mod den tidligere så hyppige modstander Sverige,  var  i  første  omgang  forgæves  (Bonde, 2006, s. 114-120; Teichler, 1991, s. 271-273, 300; Laude, 2000, s. 148).

Pressens billede af Norden som en enhed fra Lingiaden  blev  splittet  med  krigsudbruddet. Det var indtil videre udelukket at samle Norden til  et  stævne,  og  feltet  af  Tysklands  nordiske modstandere begrænsede sig til Danmark. Det afspejlede  pressedækningen  også.  Hovedvægten blev ikke lagt på Danmark som nordisk, men som neutral. Et godt eksempel på den nye vægtning af det neutrale var en håndboldlandskamp i Tyskland den 8. oktober 1939. Fagbladet Handball (HB) skrev, at kampen var 'en forsættelse af den internationale sport og dens arbejde for folkenes fredelige sameksistens'. Den var samtidig en 'del af Tysklands bestræbelser på at bistå  de  neutrale  lande'  (02-10-39  HB  s.  7: Willkommen  dänische  Sportkameraden!).  Kun  en enkelt  gang  i  sin  tid  som  neutral  blev  dansk sport pars pro toto for Norden. Et københavnsk håndboldhold  blev  'nordlændere'  i  HBs  dæknings af et stævne i Wien i marts 1940 ligesom et brydehold før krigen (27-06-39 RSB s. 5: Deutscher Ringersieg; 13-03-40 HB s. 4-6: Wien zeigte seine alte Kampfkraft).

## TYSKLAND OG NORDEN FRA DEN 9. APRIL TIL 1943

Danmark forblev tysk sports neutrale og nordiske partner indtil den 9. april 1940. Den tyske invasion af Danmark og Norge betød i første omgang,  at  Tyskland  også  mistede  Danmark  som sportslig modstander. Dansk Idræts-Forbund (DIF) fandt ikke, at man kunne lade det internationale sportsarbejde stå urørt af besættelsen. I Norge  forhindrede  kampene  sportsarbejdet  og invasionen  afbrød  også  de  svenske  forhandlinger med Tyskland om en ophævelse af sportsneutraliteten.

I løbet af efteråret 1940 blev sportssamarbejdet med Tyskland dog efterhånden genoptaget i Norden. Da DIF den 5. august besluttede at genoptage  samarbejdet  med  besættelsesmagten, fulgte  de  svenske  forbund  hurtigt  efter.  Carl Diem kunne endvidere den 8. august indgå en uofficiel aftale om tysk deltagelse ved et svenskfinsk atletikstævne den 8. september 1940 i Finland (Holmäng, 1988, s. 187-188). Det finske atletikforbund håbede dermed, at få lejlighed til 'over  for  tyskerne,  at  understrege,  at  Finland hørte til Norden' og forbedre forholdet mellem landene (Holmäng, 1988, s. 191). Både det finske atletikforbund og den tyske regering var imidlertid omhyggelige med ikke at betone det politiske  indhold  af  hensyn  til  Sovjetunionen  (Teichler, 1991, s. 297; Holmäng, 1988, s. 191).

Norsk sport var undtagelsen fra denne udvikling  med  sin  effektive  idrætsstrejke  (Olstad  &amp;

Tønnesson, 1987a, s.  48-50).  Effekten  blev  forstærket af det svenske idrætsforbunds afvisning af  idræt  med  det  nye  norske  forbund.  DIF  tog ikke  officielt  kontakt,  men  forbød  heller  ikke specialforbundene at samarbejde med den ensrettede norske idræt (Bonde, 2006, s. 263).

Danmark og Sverige stod fra efteråret 1940 i centrum  for Tysklands  sportsarbejde  i  Norden og kom begge i top-3 over Tysklands sportsmodstandere i 1941 (Teichler, 1991, s. 118). Krigen havde umiddelbart splittet Norden, men i marts 1941 lykkedes det Tyskland at sætte hele Norden stævne i Berlin.

## ATLETIK I BERLIN, MARTS 1941

Mødet  mellem  de  nordiske  lande  og Tyskland fandt sted ved det årlige ISTAF-stævne (Internationale Stadion Fest) den 16. marts 1941. Den tyske presse havde blikket rettet mod de tyske deltagere,  men  de  udenlandske  deltagere  var ikke uden betydning.

Der Leichtathlet (DL) dækkede den store deltagelse  fra  Norden  i  en  særlig  artikel  med  de otte  deltagere  fra  Danmark,  Norge,  Sverige  og Finland  samt  deltageren  fra  Ungarn.  Artiklen sammenfattede ganske vist deltagerne som nordiske i overskriften, men lagde ellers fokus på de enkelte atleter. Journalisten bad dem blandt andet om at præsentere sig selv for de tyske læsere (17-03-41 DL s. 8-10: Mit nordischen Gäste durch Berlin). Kun løberne Per Lie fra Norge og danske Hans Spanheimer blev politiske i deres udtalelser.  De  øvrige  deltagere  præsenterede kun kort sig selv og deres discipliner.

Per Lie fortalte om sit arbejde som journalist på det norske nazistpartis avis. Han gjorde meget ud af at præsentere iveren i norsk idræt for at kunne deltage i tyske stævner - en meget ladet udtalelse i lyset af den norske idrætsstrejke, som  han  selv  brød  med  sin  deltagelse  i  atle- tikstævnet.  Lie  arbejdede  generelt  under  krigen på at skabe et større idrætssamarbejde mellem Norge og blandt andet Danmark og Tyskland. For eksempel ved organiseringen af et atletikstævne i Oslo med dansk deltagelse den 28. september 1941 (Bonde, 2006, s. 266-267).

Hans Spanheimer fortalte ligeledes om sit arbejde  som  journalist  på  et  nazistisk  dagblad, Fædrelandet. Han fortalte  om  sin  tætte  forbindelse  til Tyskland  gennem  sine  tyske  forældre og  sin  deltagelse  i  en  ungdomslejr  ved  OL  i 1936.  Lejrdeltagerne  havde  blandt  andet  på OL's åbningsdag lagt en krans på den ukendte soldats grav (Bonde, 2006, s. 58). Lie og Spanheimer fokuserede i deres udtalelser på det direkte forhold mellem Tyskland og henholdsvis Norge og Danmark og ikke på et samlet Norden.

Kun  et  lille  billede  fra  Lie  og  Spanheimers deltagelse  i  1.000  meter  løbet  tydede  på,  at Tyskland og Norden stadig havde en vis interesse. Billedet  i Reichssportblatts reportage  var egentlig temmelig irrelevant, da det forestillede løbets tabere Spanheimer og Lie sammen med vinderen, den internationalt kendte og populære  tyske  løber  Rudolf  Harbig.  Men  vinderen Harbig med sin præmie, en buste af Hitler, omgivet af en dansk og en norsk atlet med tydelige flag på brystet var omvendt velegnet som et billede på et sammenhold mellem Norden og Tyskland. Et lignende foto af danske og tyske atleter blev bragt i forbindelse med et atletikstævne i København den 27. maj 1941 (41-06-10 RSB S. 8: Sieg mit Musik).

Vigtigheden af stævnet for de tyske myndigheder blev understreget af et indslag i Deutsche Wochenschau , hvor stævnet blev dækket som et nyhedsindslag på lige linje med resten af ugens nyheder. Speakeren og indslagets klip fremhævede  de  tyske  topatleters  suveræne  sejr  med Harbig  i  spidsen  over  'danskerne,  finnerne, nordmændene,  svenskerne  og  ungarerne'.  Det internationale islæt og tysk styrke blev fremhævet. Speakeren understregede, at sejren i hækkeløbet var den eneste, der gik til udlandet (2603-41: Deutsche Wochenschau Nr. 551).

## DEN REALPOLITISKE SPORTSPRESSE

Pressens fokus på den internationale deltagelse og Tysklands  gode  forhold  til  udlandet  ved  et stævne med stor nordisk deltagelse tyder på et skifte  i  den  tyske  presses  hensigter  under  krigen.  Atletikstævnet  var  det  eneste  møde  mellem Tyskland og hele Norden under krigen, så det  er  ikke  muligt  at  underbygge  denne  tese med en analyse af flere møder, men tesen støttes af resultaterne af en større undersøgelse af de tyske  massemediers  dækning  af  dansk-tyske sportsmøder  fra  1939  til  1943.  Dækningen  af dansk-tyske  møder  i  perioden  fra  den  9.  april 1940  og  frem  til  udbruddet  af  anti-tyske  fodbolduroligheder i juni 1941 lagde nemlig vægt på  normaliteten  i  et  sportssamarbejde  med  et venligsindet udland. Det var i sig selv et klart signal til den tyske befolkning ligesom ved ISTAF-stævnet og ikke eksplicit  møntet  på  Danmark eller Norden, som det havde været tilfældet  med  det  nordiske  før  krigen  og  Danmarks neutralitet efter krigsudbruddet (Jensen, 2014).

Et dansk-tysk atletikstævne i København den 22. august 1940 er bare et eksempel. Det var det første  internationale  sportsmøde  efter,  at  DIF havde tilladt genoptagelsen af det internationale samarbejde. Stævnet fik ganske vist kun begrænset omtale i den trykte tyske presse, men fik en prominent placering i den tyske ugerevy med billeder af danske og tyske atleter i fredelig  kappestrid.  På  foranledning  af  den  tyske rigsfuldmægtig  Cecil  von  Renthe-Fink  i  Danmark blev et indslag allerede i starten af september udsendt i Deutsche Wochenschau. Sports- indslag  i  ugerevyerne  var  sjældne,  så  at  både dette og stævnet i marts 1941 fik plads vidner om høj prioritet (Jensen, 2014, s. 63).

At  venskabsretorikken  også  fandtes  i  den trykte  presse  viste  landskampe  i  fodbold  og håndbold  senere  på  efteråret  1940.  NS-S,  der havde dyrket det nordiske før krigen, konkluderede,  at  sportskammeratskabet  nu 'var  vokset til et virkeligt venskab' (24-11-40 NS-S s. 4: Zwei Länderspiele gegen Dänemark). Fraværet af raceideologi afspejlede også den overordnede tyske besættelsespolitik i Norge og Danmark, der ikke var præget af ideen om en særlig nordisk race men af strategiske og økonomiske forhold (Field, 1977, s. 533).

Den  tyske  presse  tilpassede  sig  også  senere ved de såkaldte Krigseuropamesterskaber i boksning  i  januar  1942.  Her  mødtes  Tyskland med de nordiske lande med undtagelse af Norge for sidste gang under krigen. Norges deltagelse blev kun annonceret i pressen, selvom det faktisk  lykkedes  det  norske  nazistiske  bokseforbund at opnå et vist niveau (12-01-42 BS s. 10: Sportstadt Breslau erwartet Dich; Olstad &amp; Tønnesson, 1987a, s. 56).

Hovedbudskabet fra pressens dækning af mesterskabet i Breslau (i dag Wroclaw i Polen) var tysk og italiensk overlegenhed (Jensen, 2014, s. 89). Tysk styrke og udholdenhed prægede generelt  omtalen af international sport i den tyske presse i 1942 (Kaiser, 2008, s. 193). Det nordiske var heller ikke nu opportunt og de mindre nationer, som Danmark og Finland, havde blot efterladt et 'glimrende indtryk', mens Sverige fik en længere omtale (27-01-42 RSB s. 4-5: Breslau sah die besten Boxer).

Billeder fra den danske indmarch ved Lingiaden i Stockholm i 1939. Foto: Danmarks Idrætsforbunds Museum

## KONKLUSION

Det var kun før krigen, at de tyske massemedier eksplicit forbandt det tysk-nordiske sportssamarbejde med den generelle tyske beundring af Norden og nazistiske  raceteorier.  Det  nordiske var  fremtrædende  ved  Lingiaden  og  fokus  var på en enhed af Norden med Tyskland, Danmark, Sverige, Norge og Finland.

Krigen splittede Norden og ændrede dækningen.  Da  Danmark  fra  september  1939  til  april 1940 var Tysklands eneste nordiske modstander, lagde  medierne  oftere  vægt  på  Danmark  som neutral end som nordisk. Da det faktisk lykkedes Tyskland i  marts  1941,  for  første  og  sidste gang  under  krigen,  at  samle  alle  de  nordiske lande  til  atletikstævnet  ISTAF  (Internationale Stadion Fest) fik det en højt prioriteret pressedækning, men uden en nordisk diskurs som ved Lingiaden. De tyske medier fremstillede nu snarere de nordiske lande som et venligtsindet udland.  Forklaringen  på  at  det  stærke  nordiske præg forsvandt fra pressen skal ikke kun forklares med krigens praktiske forhindringer og færre nordisk-tyske møder. Billedet af det venligtsindede udland, der trådte i stedet, kan nemlig genfindes i dækningen af dansk-tyske møder i samme periode (Jensen, 2014). Fra besættelsen af Danmark og Norge til udbruddet af antityske fodbolduroligheder i Danmark i juni 1941 fokuserede sportspressen især på Danmark som et af flere lande, der dyrkede sport med Tyskland, og signalerede fred og normalitet.

Krigsudbruddet  i  september  1939  ændrede den tyske pressedækning af Norden i en mere realpolitisk retning, hvor den tog større hensyn til,  hvad  de  tyske  myndigheder aktuelt søgte i sporten end ideologisk ballast.

## LITTERATUR

Bernett,  H.,  &amp; Teichler,  H.  J.  (1979).  Die  deutsche Mannschaft bei der Lingiade in Stockholm. Eine sportpolitische Expedition. I Proceedings of Hispa 8th International Congress (s. 83-108). Uppsala.

Bonde,  H.  (2006). Fodbold  med  fjenden:  dansk idræt  under  hagekorset .  Odense:  Syddansk Universitetsforlag.

Exner-Carl, K. (1997). Sport und Politik in den Beziehungen Finnlands zur Sowjetunion 1940-1952 . Harrassowitz.

Field, G. G. (1977). Nordic Racism. Journal of the History of Ideas , 38 (3), 523-540.

Frei,  N.,  &amp;  Schmitz,  J.  (1989). Journalismus  im Dritten Reich . München: C.H.Beck.

Holmäng,  P.  O.  (1988). Idrott  och  utrikespolitik, den svenska idrottsrörelsens internationella förbindelser 1919-1945 . Historiska institutionen, Göteborgs universitet.

Jensen,  C.  T.  (2014). Fodbold  med  vennerne? (Upubliceret prisopgave). Københavns Universitet, København.

Kaiser, C. (2008). 'Lustig im Winde flatterten die Hakenkreuzfähnchen...' Die Berichterstattung über die Länderspiele der deutschen Fußballnationalmannschaft am Beispiel 'Der Kicker'. I M. Herzog &amp; A. Bode (Red.), Fußball zur Zeit des Nationalsozialismus: Alltag, Medien, Künste, Stars (s. 183-194). Stuttgart: Kohlhammer.

Klemperer, V. (1970). LTI: Notizbuch eines Philologen . Leipzig: Reclam.

Krüger, Michael. Handbuch Sportgeschichte . Schorndorf: Hofmann, 2010.

Laude, A. &amp; Bausch W. (2000). Der Sport-Führer: Die Legende um Carl Diem .  Göttingen: Die Werkstatt.

Lindroth, J. (2004). Ling - från storhet till upplösning:  studier  i  svensk  gymnastikhistoria  18001950 . Eslöv: B. Östlings bokförlag Symposion.

Olstad, F., &amp; Tønnesson, S. (1987a). Norsk idretts historie: Folkehelse, trim, stjerner. 1939-1986 . Oslo: Aschehoug.

Olstad, F., &amp; Tønnesson, S. (1987b). Norsk idretts historie:  Forsvar,  sport,  klassekamp  1861-1939 . Oslo: Aschehoug.

Teichler, H. J. (1991). Internationale Sportpolitik im Dritten Reich . Schorndorf: Hofmann Verlag.

Werther,  S.  (2012).  'SS-Vision  und  GrenzlandRealität:  Vom  Umgang  dänischer  und  'volksdeutscher' Nationalsozialisten in Sønderjylland mit  der 'großgermanischen'  Ideologie  der  SS'. Stockholm: Stockholm Universitet.

## Tidsskrifter, aviser og ugerevyer (undersøgte årgange):

Deutscher Reichsbund für Leibesübungen. (1939-1943). Reichssportblatt .  Berlin-Charlottenburg: Reichssportverlag. (Forkortet RSB)

Deutscher  Reichsbund  für  Leibesübungen,  Fachamt Leichtathletik. (1939-1943). Der Leichtathlet: amtliches Reichsorgan des Fachamtes Leichtathletik  im  Deutschen  Reichsbund  für  Leibesübungen; amtliches Organ der Deutschen Sportbehörde für Leichtathletik . Berlin: Limpert. (Forkortet DL)

Nationalsozialistische  Deutsche Arbeiterpartei. (1939-1943). Völkischer  Beobachter:  Kampfblatt der  national-sozialistischen  Bewegung  Großdeutschlands . Berlin: Eher. (Forkortet VB)

Nationalsozialistischen Reichsbundes für Leibesübungen. (1939-1943) Handball: amtliches Reichsorgan des Nationalsozialistischen Reichsbundes für Leibesübungen, Fachamt Handball; die Reichszeitschrift der deutschen Handball- und Basketballspieler . Berlin: Limpert. (Forkortet HB)

Nationalsozialistischer  Reichsbund  für  Leibesübungen.  (1939-1943). NS-Sport .  Berlin:  Deutscher Verlag. (Forkortet NS-S)

Reichsbund für Leibesübungen, Fachamt Boxen. (1939-1943). Box Sport: das Boxsport-Magazin; alles über Profis und Amateure. Köln: DSV, Deutscher Sportverlag. (Forkortet BS)

UFA. (1939-1943) Deutsche Wochenschau .