Anmeldelse af John Burton: En Introduktion til Hadith.
Forfattere: Johanne Louise Christiansen
Tidsskrift: rvt (2015-11-20)

## Anmeldelse

JOHN  BURTON, En  Introduktion  til  Hadith ,  Forlaget  Vandkunsten, København 2014, 320 sider.

20 år efter historikeren og islamforskeren John Burtons bidrag til ḥ adīth -forskningen kan vi nu læse hans værk i en dansk oversættelse. Burtons bog er blevet en klassiker inden for den vestlige islamforskning og man kan derfor til dels forstå begrundelsen bag denne oversættelse af journalist Jørgen Dragsdahl og religionshistoriker Dorte Bramsen. Det er Forlaget Vandkunsten i samarbejde med Carsten Niebuhr Afdelingen ved Københavns Universitet, der står bag oversættelsen. Som professor og redaktør for Carsten Niebuhr Biblioteket Jakob Skovgaard-Petersen skriver i sit forord, er det pga. ḥ adīthlitteraturens betydningsfulde rolle i formuleringer af islamisk tro og lov ' en god idé at have en indføring i ḥ adīth på dansk'. At Burtons bog, efter min mening, dårligt kan kaldes en ' indføring' eller ' introduktion' vil jeg vende tilbage til; men det er under alle omstændigheder vigtigt med en øget danskrettet formidling af viden om ḥ adīthlitteraturen. Jeg undrer mig imidlertid over, hvorfor man ikke vælger at oversætte et værk, som skriver sig ind i den aktuelle ḥ adīthforskning, såsom den ikke helt uproblematiske Jonathan A.C. Browns Hadith: Muhammad's legacy in the Medieval and Modern world fra 2009. 1  Hvis baggrunden for oversættelsen omvendt er, at man ønsker at få adgang til islamforskningens klassikere på dansk, er det en anden sag (en ordentlig translitteration af de arabiske termer er dog savnet). 2  Når det er sagt, så kan Forlaget Vandkunsten finde ud af at udgive flotte bøger. Med et karakteristisk  grønt  baggrundstema  -  farven  bruges  ligeledes  (næsten  konsekvent)  til  at markere diverse citationer i selve brødteksten - viser bogen forlagets ambitiøse standard for deres udgivelser.

Burtons overordnede tese er, at ḥ adīthlitteraturens oprindelse må ligge i eksegesen og derfor kan denne litteratur, hvis den ikke kan fortælle os noget faktuelt historisk  om  Profetens  gøren  og  laden,  sige  noget  om,  hvad  og  hvordan  muslimer  har tænkt  om  Koranen  og  tilblivelsen  af  deres  religion  (jf.  fx  s.  309). 3   Det  er  en  vigtig pointe, som gør op med tidligere forskning i ḥ adīth , der generelt synes at tage litteraturen for seriøst som begivenhedshistoriske udsagn. Her står Burton på skuldrene af, men kritiserer også ḥ adīthforskningens fadere, den ungarske Ignaz Goldziher (18501921) og hans elev, briten Joseph Schact (1902-1969). Man kan dog undre sig over at han kun én gang nævner en figur som G.H.A Juynboll (1935-2010), som med sit værk Muslim  Tradition: Studies  in  Chronology,  Provenance  and  Authorship  of  Early  Hadith (1983)  ligeledes  gør  op  med  de  to  tidligere  forskere  (s.  260). 4   Burtons  tese  er  især udtrykt i introduktionen (se fx s. 25, 33-34) og konklusionen (s. 274ff, og især s. 299, 303 og epilogen), men sniger sig også ind i løbet af bogen (se fx kap 2 og 4). Ydermere  kan  man  nogle  få  steder  observere  at  Burtons  radikale  hypotese  om  en  meget tidlig kodificering af Koranen finder vej ind i bogen (jf. fx s. 49, 72-74). 5

1 Jonathan  A.C.  Brown:  Hadith:  Muhammad's  legacy  in  the  Medieval  and  Modern  world,  Oneworld Publications, Oxford, 2009.

2 For  eksempel bliver  translitterationen  af  det  arabiske  ord  for  'rituel  renhed'  til  tahara  (s.  117)  og  ikke ṭ ahāra som i Burtons engelske udgave (John Burton: An Introduction to the Ḥ adīth, Edinburgh University Press, Edinburgh, 1994, 55).

Burtons kritiske tese om ḥ adīth ernes overordnede litterære funktion står (desværre) i skarp modsætning til kapitel 1, hvor Burton fuldstændig ukritisk fremlægger det traditionelle islamiske narrativ om profeten Muhammads mission. Her falder Burton i  med  begge  ben  angående ḥ adīthlitteraturen  historiske  funktioner  (som  ellers  er hans  overordnede  kritikpunkt  i  forhold  til  den  tidligere  forskning,  se  ovenfor)  og gengiver information fra ḥ adīth er som historiske fakta (fx nævner han ukritisk alder og årstal i Profetens liv). 6  Et andet og yderst mærkelig træk ved dette kapitel er, at Burton i høj grad refererer til koranvers som grundlag for denne udlægning af Muhammads liv - som om Koranen på nogen måde kunne tilbyde samme ' historiske' ramme som den islamiske biografiske litteratur ( sīra ). 7

Kapitlerne  2-5  er  formentlig  de  mest  forskningsrelevante  kapitler  i  bogen  (ud over introduktion og konklusion). Her forsøger Burton at udlægge og demonstrere nogle af de grundlæggende problemstillinger omkring ḥ adīthlitteraturen og hvordan ḥ adīth erne blev brugt (og konstrueret) med forskellige politiske og teologiske formål. Især hans gennemgang af diverse ḥ adīth er inden for temaerne bøn (s. 123-134), faste og pilgrimsfærd (s. 134-156) samt straffen for hor (s. 156-170) er yderst detaljeret og informativ.

- 3 Som Burton skriver: ' Min egen holdning er, at hvis man helt afviser haditherne som opspind og forfalskninger, så overser man, at mange hadither beviseligt kommer fra en ældgammel kilde til primitiv skriftfortolkning. Anerkender man det, kunne i det mindste noget af Hadith siges at stamme fra de første forsøg  på  at  forstå  Guds  bog.  Sådanne  hadither  ville  have  bevaret  noget  materiale  om  muslimernes tænkning - hvis ikke helt fra profetens tid, så dog meget kort tid efter fra det, man kunne kalde Koranens tidsalder.' (Burton 2014, 309).
- 4 G.H.A Juynboll: Muslim Tradition: Studies in Chronology, Provenance and Authorship of Early Hadith, Cambridge University Press, Cambridge, 1983. Se også Daniel Brown: 'An Introduction to the Hadith by John Burton', review i International Journal of Middle East Studies, vol. 31, no. 2, 1999, 275. Brown skriver i sin anmeldelse at Burton ignorerer Juynbolls arbejde, hvilket ikke er korrekt (jf. fodnoten s. 260; Burton 1994, fodnote 580, s. 194).
- 5 Jf. John Burton: The Collection of the Qur'ān, Cambridge University Press, Cambridge, 1977.
- 6 For andre eksempler, se Uri Rubin: 'An Introduction to the Ḥ adīth by John Burton', review i Bulleting of the School of Oriental and African Studies (SOAS), vol. 59, no. 2, 1996, 340.
- 7 Jf. Brown 1999, 276.

Måske kapitel 6-8 kunne fungere som introducerende læsning for studerende (og andre interesserede) - her gennemgås den islamiske traditions komplekse klassifikationssystemer  for ḥ adīth,  isnād -kritikkens  opblomstring, 8   de  forskellige  kanoniske ḥ adīth -samlinger  og  den  muslimske  lærde,  Muhammad  b. Idrīs  al-Shāfi'īs  (d.  820), betydningsfulde  rolle  i  etableringen  af  den  profetiske sunna -;  men  overordnet  er Burtons bog for sprogligt kompleks og for lidt pædagogisk til at udgøre en faktisk indføring til ḥ adīthlitteraturen og studiet heri. Ofte præsenteres eller defineres personer og begreber ikke (fx s. 169 angående abrogation) og man bliver i tvivl om, hvad formålet med de lange citationer af forskellige ḥ adīth er er (fx s. 189-193). Burton synes således at have haft svært ved at beslutte sig for bogens mål: er det en demonstration af en videnskabelig tese om ḥ adīthlitteraturen eller en introduktion til emnet?

Burtons tese har haft enorm betydning i ḥ adīthforskningen og bogen bør læses af den grund, men jeg finder det svært at anbefale bogen til introducerende formål for både studerende og andre interesserede.

Johanne Louise Christiansen, ph.d.-studerende Religionsvidenskab, Aarhus Universitet

- 8 En ḥ adīth består af henholdsvis en isnād 'autoritetskæde' og et matn 'indhold'. Den førstnævnte gengiver forskellige navne på overlevere af den pågældende ḥ adīth og synes at fungere, i hvert tilfælde i senere  traditioner  (fra  det  9.  århundrede),  som  et  autenticitet-  og  legitimeringsredskab  for  den  muslimske tradition og diverse fraktioner herunder. Den muslimske tradition blev forholdsvis tidligt opmærksom på det forfalskningspotentiale som nødvendigvis ligger i isnādernes opbygning. Herudaf udsprang en videnskab  om  netop  isnād-kritik,  ofte  kaldet ʿ ilm  al-rijāl,  'videnskaben  om  (hjemmels)mændene'  eller ʿ ilm al-jar ḥ wa-l-ta ʿ dīl, 'videnskaben om negative og positive domme (om hjemmelsmændene)' (se Thomas Hoffmann: 'Argumentum ad hominem - om hjemmelsmænd og isnâd-kæder', præsentationsblad for  den danske oversættelse af John Burtons: En Introduktion til Hadith, Carsten Niebuhr Biblioteket, Forlaget Vandkunsten, 2014, 34).