Rundt om idrætsfotografiet
Forfattere: Kim Furdal
Tidsskrift: forumforidraet (2005-07-01)

## Rundt om idrætsfotografiet

Af Kim Furdal

## Indledning

Det er ikke helt forkert, når det er blevet hævdet, at vi befinder os i en kommunikationsmæssig  middelalder,  hvor  billedmediet spiller en stadig større rolle. Egentlig er det lidt af et paradoks. Fra slutningen af 1950'erne er produktionen af billeder vokset med den stigende velfærd, og med introduktionen af det digitale kamera er der formentlig  tale  om  en  billedmæssig  eksplosion af hidtil ukendt omfang. Samtidig forbruges billeder i voksende tempo. Billeder  bliver  stadig  mere  påtrængende  ikke blot  i  aviser  og  magasiner,  i  TV og  PC, men også i byens rum. Fotografiet er blevet konsum, der skabes, forbruges og smides væk. Og så midt i dette billedbombardement er teksten stadig den bærende bestanddel  af  den  gennemsnitlige  hjemmeside. 1 Det  hurtigst  voksende  kommunikationsmedie er altså stadig bundet til teksten som udtryksform.

Vender  vi  for  et  øjeblik  blikket  indad mod vores egen verden i Danmark, fylder billeder generelt en langt større andel af de historiske udgivelser end for blot 30 til 40 år siden. Syd for grænsen er forholdet anderledes.  Her  betragter  man  nærmest  billedmediet som en intimidering af udgivelsens videnskabelige kvaliteter. I alt fald er billeder meget ofte fraværende i tyske historiske  publikationer.  Men  desuagtet  er billeder yderst sjældent en integreret del af den historiske analyse. De er oftest illustrationer  og  et  kommercielt  trækplaster,  der kommer ind i den afsluttende redigeringsfase, hvor manuskript bliver til bog. I den forstand  forbliver  billederne  et  vedhæng, og teksten kunne ofte i bedste tysk tradition stå uden illustrationer. Hans Bonde er i den henseende en af meget få historikere, der eksplicit har forsøgt at bruge billedmediet som en del af den videnskabelige analyse og med god grund. Dybest set er det absurd at læse om idræt. Idræt skal opleves og  helst  som  aktiv  deltager.  Idræt  er  bevægelse  og  symboler,  dramatik  og  social samfølelse omkring en aktivitet i og uden for idrættens rum.

## Peirce og tegnet

Netop derfor er idrætten også et godt sted at se nærmere på billedets natur. For hvad er egentligt grunden til, at billedmediet ikke  indtager  en  mere  fremtrædende  placering  i  den  historiske  forskning?  Hvorfor disse  paradokser?  Et  svar  finder  vi  hos amerikaneren Charles Sanders Peirce (1839-1914), der sammen  med  Freud, Saussure  og  Greimas  hører  til  blandt  det tyvende århundredes mest betydelige forskere inden for feltet. Peirce var uddannet kemiker, men  hans egentlige interesse kredsede omkring filosofi, matematik, logik, semiotik og en række felter inden for disse områder. Selv om Peirce var nybry- dende inden for flere af disse felter, er det imidlertid  først  inden  for  de  sidste  20-30 år, at hans forskning har vundet en bredere anerkendelse og er blevet fulgt op af bl.a. Umberto Eco.

Peirces forfatterskab er omfattende, men her er det især hans teori omkring tegn eller rettere tegnrelationer, der har interesse. Hvad er så tegn? Det er efter Peirces definition alle ting, der giver os associationer om andre  ting.  Tegn  henviser  til  objekter,  der kan sanses, eller som man kan forestille sig. Farven rød giver mig f.eks. opfattelsen af noget  forbudt.  Lyskurvens  røde  farve  forbyder mig at køre frem, ligesom trafikkens forbudsskilte  har  rød  som  den  gennemgående farve. Peirce arbejder med flere facetter af tegn og tegnrelationer alt efter, om man ser på tegnet i sig selv, forholdet mellem objektet for tegnet og det, han kalder interpretanten  eller  på  relationen  mellem tegnet og objektet. Ikke mindst det sidste er interessant, når vi arbejder med fotografiet og dets forhold til objektet dvs. det motiv, som vi fotograferer. For selv om vi mener at kende fotografiets natur, forstået som det at tegne med lyset, så er der langt mere dynamit  i  forholdet  mellem  motivet  og  det færdige  resultat,  der  får  nogle  afgørende konsekvenser for vores arbejde med billedmediet.

For  at  forstå  disse  problemer  må  man skelne mellem tre typer af relationer mellem tegn  og  objekt,  som  Peirce  opererer  med. Der er ikonet , der ligner eller imiterer objektet, som det f.eks. er tilfældet med ikonet for svømning med svømmeren, der er på vej ud i bassinet fra startskamlen med begge hænder strakt bagud. Her finder vi også fotografiet, hvor lyset jo netop maler motivet på en lysfølsom sølvbelægning eller på de digitale kameraers CCD-elementer. Fotografiet som tegn ligner altså objektet i kraft af sin fysiske  tilblivelse.  Tegnet  kan  være  et index , som viser hen til noget om genstanden (en pegefinger), fordi tegnet er fysisk forbundet til objektet og er påvirket af det. Men da fotografiet netop er blevet til i kraft af en fysisk påvirkning fra objektet via lyset, er det også et index. Endelig er der symboler , der er tegn i kraft af deres brug. Begrebet kat giver f.eks. kun mening, fordi vi anvender ordet og dermed kender meningen bag tegnet. Professor Peter Larsen i Bergen har for nyligt gjort opmærksom på, at det netop er fotografiets  dobbelte  status  som  ikon  og  index,  dvs.  som  billede  og  pegefinger,  der langt op i tiden har givet problemer for forståelsen af billedet. Helt frem til i dag har fotografiets status som index overtrumfet dets status som ikon og dermed undergravet fotografiet  som  en  kunstart  i  sig  selv.  Til gengæld har netop dette forhold bidraget til at styrke fotografiets status som dokumentation, hvilket allerede skaberen af det moderne analoge fotografi William Henry Fox Talbot satte en tyk streg under, da han i juni 1844 begyndte at udgive serien »The Pencil of  Nature«, den første bog illustreret med fotografier. Egentlig er det først med fremkomsten  af  billedbehandlingsprogrammer som Photoshop, at der for alvor er rykket i vægtningen mellem fotografiet som ikon og index.

## Fra seniorfodbold i Gråsten Boldklub til EM i Frankrig

Ifølge Peirce er billeder som »rene likheder« ikke i stand til at informere. 2 Fotografiet  alene  rummer  ingen  informationer, selvom fotografiet ligner motivet pixels for pixels. Arbejder man til dagligt med billedidentifikation og billeddatering, er man da heller ikke i tvivl om sandheden i dette udsagn. Vi er altså nødsaget til at berige fotografiet med  informationer, hvilket  kan være en yderst tidskrævende og vanskelig proces. Identifikation af billedet er en appel til betragteren om at fortælle, hvorledes fotografiet står i forhold til tid, rum, personer  og  begivenheder.  Identifikationen  er altså  en  pegefinger,  som  peger  i  den  retning, man skal gå for at komme til det objekt,  fotografiet repræsenterer. Fotografiet er altså i stand til at bevise, at motivet har eksisteret, men det er ikke selv i stand til at fortælle  beskueren,  hvornår  og  hvorledes det er taget.

Gråsten Boldklubs seniorafdeling i kamp (Institut for Sønderjysk Lokalhistorie).

Kampen  i  Gråsten  Boldklubs  seniorafdeling var forhåbentlig god og spændende for  såvel  deltagerne  som  tilskuerne.  Men dette fortæller fotografiet mig ikke. Det står heldigvis  skrevet  på  bagsiden  af  fotografiet. Jeg ser kun en mand med en bold på vej  frem  mod  fotografen  og  til  højre  en person, som tager afsæt for at nå manden med bolden. Heldigvis siger mine og an- dres erfaringer, at dette må være scenen for en  fodboldkamp,  men  billedet  fortæller mig det ikke. Selv om fotografen med brug af lys har malet virkeligheden på den lysfølsomme film med sit kamera således, at personerne på billedet punkt for punkt ligner de personer som en gang løb rundt på banen, ja så fortæller billedet intet om personerne.  Billedet  som  dokumentation  er afgået  ved  døden  og  har  sådan  set  aldrig for alvor eksisteret. I stedet skal jeg i mit arbejde  med  at  identificere  og  analysere fotografiet finde en person med erfaringer, der gør det muligt at pege tilbage til motivet på det tidspunkt, da billedet blev taget. Dermed flytter fokus også over på relationerne  mellem  fotografen,  fotografiet  og betragteren. Den erkendelse er ikke uproblematisk  for  vores  arbejde  med  idrætsfotografiet,  hvad  de  følgende  eksempler skal forsøge at anskueliggøre.

Gymnastikholdet i Bovlund 1920/21 under ledelse af lærer Valdemar Jensen (Institut for Sønderjysk Lokalhistorie).

Gymnastikholdet i Bovlund under ledelse  af  sognets  nye  danske  lærer, Valdemar Jensen, blev fotograferet i 1920/21 umiddelbart efter Genforeningen. Flagning med Dannebrog  var  i  Sønderjylland  et  stærkt signal  til  omgivelserne  om,  at  man  var dansk, og er det endnu i dag, selv om der langsomt er en opblødning på vej. I de antiautoritære 1970'ere var der ikke ret mange  inden  for  især  DIF-forbundene,  som skænkede Dannebrog større  opmærksomhed.  Først  fra  slutningen  af  1980'erne  og med  fodboldlandsholdets  EM-sejr  i  1992 svinger  danskerne  som  aldrig  før  med Dannebrog ved større sportsbegivenheder. Men nu er det mere med Dannebrog som et hurraflag, en markering af en festlig begivenhed.  Anderledes  alvorligt  var  det  for gymnastikholdet i Bovlund. Flere af mændene  på  billedet  havde  under  første  verdenskrig formentlig deltaget på fronterne i kampen for et fædreland, som ikke var de- res. Efter Genforeningen blev de mandlige gymnaster som her i Bovlund forsynet med bomuldstrøjer med splitflag for at markere den lykkelige begivenhed og det nationale sindelag. De kvindelige gymnaster, der ikke havde deltaget i krigen, måtte derimod vente  endnu  et  par  år  før  deres  gymnastikdragter blev fordansket. 3 Grænsekampen  fortsatte  efter  Genforeningen  og skærpedes  i  1930'erne  med  mindretallets nazificering,  der  satte  grænsen  under  et voldsomt pres. Betydningen af Dannebrog i  den  idrætslige  sammenhæng  har  altså skiftet indhold, og i 1920 var det stærke sager, som fotografen forevigede i Bovlund. Selv om tegnet - Dannebrog - er det samme  i  dag,  så  har  betydningen  flyttet  sig ganske  radikalt,  hvad  man  skal  gøre  sig helt klart, når man arbejder med idrættens billeder.

Helt galt kan det gå, hvis man ikke er en del  af  det  fællesskab,  der  kender  det  uni- vers  af  tegn,  som  fællesskabet  anvender, eller hvis kendskabet til indholdet af tegnet er gået tabt. På billedet ses unge mandlige gymnaster  med  deres  hvide  gymnastikdragter og skærf i den tyske gymnastikforening »Turnverein Gut Heil« i Haderslev. Fotografiet blev for få år siden anvendt til en stor kampagne i Sønderjylland for indsamling af idrætsforeningernes arkiver og en  styrkelse  af  forskningen  i  den  sønderjyske idrætshistorie. I den forbindelse blev der trykt en plakat og en folder, hvor billedet indgik som et af to, hvor det andet forestillede en gruppe triatleter. Der gik imidlertid ikke længe, før forfatteren ad omveje fik besked om, at billedet var yderst uheldigt. Flere arkiver ville ikke sætte plakaten op eller dele folderne ud. Det var symbolet på  plinten,  der  var  årsag  til  problemerne. Gymnastikforeningens symbol blev opfattet som et nazisymbol eller i det mindste et tysk  nationalt  symbol.  I  virkeligheden  er der tale om de fire F'er for Jahns valgsprog »Frisch-Fromm-Fröhlich-Frei«.  Gut  Heil blev stiftet i 1892 som en udbryder af Haderslebener Turnerbund, idet stifterne mente, at Haderslebener Turnerbund havde tabt  gymnastikkens  oprindelige  mål,  og derfor ønskede en tilbagevenden til de jahnske ideer. Senere ønskede foreningen også at  prøve  kræfter  med  den  svenske  gymnastik  og  nye  discipliner  som  fodbold, rundbold  og  cricket. 4 Da billedet  er  taget før 1914, kunne det på ingen måde knyttes til  tysk  nazisme,  som  det  var  opfattelsen flere steder i Sønderjylland.

Turnverein Gut Heil i Haderslev (Haderslev Byhistoriske Arkiv).

Det  er  imidlertid  ikke  kun  betragteren, men også fotografiet selv, som har et problem med tid. Fotografiet har nemlig intet forhold til begrebet tid. Mange af os husker billedet af Preben Elkjær, der forlader banen med iturevne bukser og højre hånd på det let foroverbøjede hoved. Ja, billedet har nærmest  brændt  sig  i  vores  bevidsthed.

Alene bukserne fortæller, at noget alvorligt er  gået  forud,  men  hvad?  Billedet  har  en forhistorie, men kun de, som oplevede fodboldlandsholdets  succes  i  1980'erne  eller har sat sig ind i historien, kender den. For dem  er  billedet  til  gengæld  også  næsten blevet et ikon for landsholdets store sportslige præstationer i 1980'erne, som desværre kun rakte lige ved og næsten før målet, en  plads  i  finalen.  Danmark  var  med  ved fodbold  EM  i  juni  1984,  der  foregik  i Frankrig.  Her  spillede  Danmark  åbningskampen mod værtslandet Frankrig, der var blandt favoritterne. Resultatet blev en flot kamp og et beskedent nederlag på et mål af Platini. Derefter blev det til en 5-0 sejr over Jugoslavien og en 3-2 sejr over Belgien, inden  forventningerne  var  spændt  til  bristepunktet forud for semifinalen mod Spanien. Forventningerne om en nervepirrende kamp blev til fulde indfriet, og efter forlænget spilletid måtte man med cifrene 1-1 ud i en  straffesparkskonkurrence.  Sidste  mand på dansk side var Preben Elkjær, men i det afgørende  øjeblik  glippede  koncentrationen, så det blev en spansk sejr på 5-4. Skuffelsen var ikke til at skjule hos de danske spillere, herunder også hos Preben Elkjær, der forlod banen med de famøse, iturevne bukser. Overskriften hed »Farvelkjær« den følgende  dag  i  tabloidpressen.  Først  når man kender forhistorien, forstår man fotografiets stærke symbolværdi. Egentlig skal man nok også have oplevet kampen og den efterfølgende  skuffelse  for  at  forstå,  hvor stærkt og præcist billedet ramte de danske følelser efter nederlaget i 1984.

## Landsmotionsstævnet i Svendborg

Pierre  Bourdieu er en af de forskere som med begrebet kulturel kapital har flyttet fo- kus  over  på  relationerne  mellem  fotografiet og betragteren primært for at se på begrebet  »smag«,  dvs.  evnen  til  at  afkode tegn set i relation til social status og klasse. »Distinction« er på mange måder en meget fransk  afhandling,  vendt  mod  det  franske klassesamfund,  hvad  Bourdieu  også  selv har  vedkendt  sig. 5 Bogen  kunne  næppe være skrevet i Grundtvigs fædreland, men den peger helt afgørende på evnen hos den enkelte til at læse og skelne tegn. Men social status og klasse er ikke de eneste parametre,  når  det  gælder  evnen  til  at  afkode tegn  og  besidde  »god  smag«.  De  mange idrætsgrene og deres udøvere udvikler deres  egne  tegn  og  opfattelse  af  god  smag. Da Wladimir Salnikow ved de olympiske sommerlege i Moskva 1980 kom under 15 minutter i 1500 meter fri i tiden 14:58:27, var  det  ikke  alene  en  sensation  inden  for svømmesporten. Det var også en ualmindelig  smuk,  æstetisk  oplevelse  af  de  helt store. Men kun for dem, som i kraft af deres  engagement  med  svømmesporten  kan »se«, hvor »let« og »ubesværet« han svømmede de 1500 meter, uagtet at der her var tale om en imponerende kraftpræstation.

Tid,  sted,  personer  og  begivenheder  er relativt ukomplicerede elementer i fotografiet, hvis man ellers kan få billedet identificeret. Værre er det at fortolke de betydninger,  der  i  modsætning til Dannebrog ikke er alment tilgængelige eller kun deles af en mindre del af befolkningen.

På  billedet  ses  en  række  inriggere  liggende på grønt græs i en halvcirkel. Yderst til  højre  i  billedet  ligger  outriggere  på græsset. Området er hegnet ind og til venstre  ses  telte,  ølvogn  og  tilskuere.  I  baggrunden ses vandet, en bådebro og Dannebrogsflag. Vedlagt billedet er der oplysninger om, at det er taget den 30. august 2003 på landsmotionsstævnet i Svendborg. Billedet stammer altså fra Dansk Forening for Rosports  årligt  tilbagevendende  landsmotionsstævne, en idrætsbegivenheden inden for rosportens breddeidræt. Her mødes aktive roere for at ro, møde roere fra hele landet og deltage i de sociale og idrætslige arrangementer, der er knyttet til stævnet.

Inriggerbåde ved landsmotionsstævnet i Svendborg den 30. august 2003 kl. 7.34.57. I kraft af den digitale teknologi kan man med brug af EXIF skaffe informationer, som det ikke var muligt med det analoge kamera. Men det er teknikken bag kameraet, der registrerer disse informationer. Selve fotografiet har intet bud på det præcise klokkeslæt. Foto: Lis Nielsen (Dansk Forening for Rosport).

Men billedet er også meget symbolladet. Det afgørende er ikke kun splitflaget agter på bådene. Det er hele kompositionen med de mange både - liggende side ved side der  er  interessant.  Inden  for  rosporten  er motivet  med  flere  både  på  land  taget  fra forskellige  vinkler  nærmest  et  genrebillede. Typisk tages billederne på en weekendtur eller en ferielangtur, hvor bådene træk- kes op på strandkanten, hvor de ligger, indtil  man  fortsætter  den  følgende  dag  efter overnatning i telt. I dette tilfælde ses 17 inriggerbåde,  men  typisk  vil  der  være  tale om 2-5 både afhængigt af deltagerantallet på  turen.  Motivet  knytter  altså  an  til  den del af breddeidrætten inden for rosporten, hvor der ikke alene er tale om ren motion, men  hvor  motion,  naturoplevelser,  fritid, ferie og ikke mindst et tæt socialt samvær er knyttet næsten ubrydeligt sammen til et hele. Det sidste dyrkes ikke blot i klubhuset,  på  standen  eller  i  teltet.  Rosporten  er en af de få sportsgrene, hvor man kan tale sammen under udøvelse af idrætten. Idræt- ten giver altså rig lejlighed til at vende alt fra vindretning og vindstyrke til lokal sladder og verdenssituationen.

For mange roere rummer billedet derfor et koncentrat af de positive oplevelser ved roningen, de mange timer på vandet, hvor snak, roning og naturoplevelser går op i en højere enhed, men også ferie- og weekendturene, hvor bådene anvendes som et transportmiddel til at bringe roerne til nye steder  og  oplevelser.  Her  suppleres  idrætten med  fælles  oplevelser  på  strandkanten,  i teltene og i andre roklubber. Billedet af bådene er derfor et »smukt« billede for en aktiv roer. Ikke blot fordi det er godt rent teknisk, men fordi der er mange både fra mange roklubber samlet på et sted. Det fortæller om en stor begivenhed med mange deltagere,  stor  roaktivitet  og  et  stort  socialt fællesskab. I én henseende er billedet dog lidt  kunstigt.  Robåde  ligger  normalt  ikke på  græs  langt  fra  strandkanten,  men  i strandkanten lige netop så højt oppe, at bådene ikke driver ud med højvandet. Derfor er der formentlig også nogle, som vil hævde,  at  billedet  ikke  er  helt  godt.  Bådene skal ligge i strandkanten.

Som  sådan taler billedet  til  mig.  Det genkalder  min  erindring.  Og  jeg  mindes gode stunder med min idræt. Men hvad er det nu det? Der kommer nu noget andet ind over min analyse og vurdering af billedet. Roland Barthes skriver i sin personlige og ikke altid lige tilgængelige afhandling »Det lysende kammer« følgende: »I dette triste øde hænder det pludselig, at et og andet foto fanger mig; det opliver mig, og jeg opliver  det.  Sådan  bør  jeg  altså  benævne den tiltrækning, der får det til at eksistere: en oplivelse. Fotoet selv er på ingen måde livagtigt (jeg tror ikke på »levende« fotos), men det opliver  mig,  og  det  er,  hvad  enhver oplevelse gør«. 6 Barthes taler videre om et »punctum«, der også giver det lille stik, som prikker til mig. 7 Men er dette lille stik  eller  prik  ikke  en  ideologisk  effekt  i althussersk  forstand?  Althusser  taler  om ideologi  som  genkendelse  af  evidenser, over for hvilke vi højt eller stille udbryder: »Det er helt klart! Sådan forholder det sig! Det  er  helt  rigtigt!« 8 Genkender  jeg  ikke mig selv som roer i dette billede som i mit spejlbillede?  Anvender  jeg  ikke  netop  så uforholdsmæssigt  mange  linier  og  ord  på netop dette billede, fordi billedet giver mig det lille stik, en erindring om det forgangne og en del min liv? Er det ikke netop denne samhørighed  mellem  billedet  og  forfatteren,  der  har  udpeget  dette  billede  blandt mange  andre?  For  med  valg  følger  også fravalg.  Genkendelse  er  nemlig  også  forbundet med misgenkendelse. Eller er sandheden blot, at jeg har en aktie i et bådværft og ønsker at fremme salget? Faktum er, at mange  idrætsbilleder  er  blevet  vurderet, inden  valget  faldt  på  netop  dette  og  de øvrige billeder i artiklen.

## Mellem videnskab og ideologi

Men genkendelse er en ideologisk effekt, ikke  en  videnskabelig,  der  skal  skabe  ny erkendelse.  Genkendelse  kan  i  princippet ikke  blive  videnskab.  Alligevel  har  jeg valgt at bringe netop dette billede i et videnskabeligt  årsskrift,  der  ønsker  at  formidle  ny  erkendelse.  Videnskaben  synes let at forsvinde som sand mellem fingrene, netop som man forsøger at forstå billedet og dets betydning.

Intet er mere velegnet til at formidle og beskrive idrætten og dens væsen end fotografisk materiale som billeder og film. Det kan beskrive begivenheder og stemninger, som kun de færreste kan formidle på skrift. Men  samtidig  er  det  fotografiets  akilleshæl, at det ingenting dokumenterer. Læseren må tro på forfatteren, tro på, at billedet faktisk er fra landsmotionsstævnet 2003 i Svendborg. Billedet er end ikke i stand til at dokumentere sig selv. Hvordan blev billedet til? Er billedet arrangeret? Hvem var fotografen?  Hvilken  linse  blev  der  anvendt, og er det siden blevet beskåret? Dermed bliver personen bag analysen inddraget og involveret i erkendelsesprocessen i et helt andet omfang end normalt i en historisk  analyse,  hvilket  bringer  historikeren ind i et spændingsfelt mellem ideologi

## Noter

1. Om forholdet mellem tekst og billede på Internettet se Niels Finnemann (2005), særlig s. 165-170.
2. Peter Larsen (2004) s. 63.
3. Inge Adriansen (2002) s. 19.
4. 4 Arkivar  Uffe  Barsballe Thyssen:  »Gymnastikkens brydningstid  og  Turnverein  Gut  Heil«  på  www. isl.dk.

## Litteratur

- Inge Adriansen: »Idrætten i det nationales tjeneste« I: Idrætshøjskolen  i  Sønderborg  50  år.  Sønderborg 2002, s. 5-29.
- Inge Adriansen:  »Nationale  symboler  i  Det  Danske Rige 1830-2000« bd. I-II København 2003.
- Louis Althusser: »Ideologi og ideologiske statsapparater« Århus 1983.
- Roland  Barthes:  »Det  lyse  kammer.  Bemærkninger om fotografiet« København 1996.
- Axel  Bolvig:  »Med  passende  ændringer.  Historisk metode i fokus » I: Tove Hansen: »Sølv og salte. Fotografi og forskning« København 1990, s. 225232.
- Hans  Bonde:  »Niels  Bukh.  En  politisk-ideologisk biografi« bd. I-II. København 2001.
- Pierre Bourdieu: »Distinction. A social critique of the judgement of taste«. 1979/2002.

og  videnskab.  Hans  Bonde  skriver  i  sin disputats: »I idrætshistorien er billedanalyse særligt væsentlig, da idræt fundamentalt handler om fascination ved selv at udføre bevægelser eller se andre gøre det, hvilket har affødt et meget stort og centralt kildemateriale«. 9 Jeg kan ikke være mere enig, men jeg tvivler på, at de erkendelsesmæssige problemer med brug af idrætsbilleder alene er løst med kildekritiske analyser.

5. Pierre Bourdieu (1979/2002) s. xi.
6. Roland Barthes (1996) s. 30.
7. Roland Barthes (1996) s. 38.
8. Louise Althusser (1983) s. 50.
9. Hans Bonde: »Niels Bukh. En politisk-ideologisk biografi« bd. I, s. 41.
6. Broady Broady og Mikael Palme: »Pierre Bourdieus Kultur-  och  Utbildningssociologi.  En  introduktion«. Stockholm 1984.
7. Peder  Voetmann  Christiansen:  »Charles  S.  Peirce: Mursten  og  Mørtel  til  en  metafysik«  Roskilde 1988.
8. Niels  Finnemann:  »Internettet  i  mediehistorisk  perspektiv« Frederiksberg 2005.
9. Kim Furdal: »Fra billeder til makulatur« i: Fortid og Nutid 2004, s. 42-57.
10. Bjarne Ibsen: »Frivilligt  arbejde  i  idrætsforeninger« Odense 1992.
11. Peter Larsen: »Album. Fotografiske motiver« København 2004.
12. Charles Sanders Peirce: »Semiotik og pragmatisme« København 1983.