Kattens drøm
Forfattere: Henning Goldbæk
Tidsskrift: passage (2004-09-01)

## Billedstorm

Hvorfor søger  billeder  at blive  fortalt?  Spørgsmålet melder sig for t?ksempel, når man læser Andre Bre­ tons lille kærlighedsroman Nadja fra 1928. Romanen indeholder blandt andet billeder af  Man Ray og pa"-. pirklip  af Nadja.  Billederne  var  tænkt  som  doku­ menter midt i fiktionen, de skulle gøre romanen til e �  antiroman,  fiktionen  til  antifiktion.  Men faktisk sker det modsatte. Billederne peger ud over sig selv som  dokumentation,  deres  tiltænkte  præcision  slår om og mangedobler fiktionens dunkelhed. Hvis der findes en implicit fortæller i et fiktionsværk, har han i  Bretons  roman  antaget  skikkelse  af malere,  foto­ grafer, tegnere og  sakseklippere,  der gør læseren til ------&lt;&gt;R-i-agttager,der-leder-efter-r,Qmanens.-menmg-i-01:  .,  - - ­ lederne,  og  omvendt,  et  håbløst  projekt,  fordi  ro­ manen i  sin  helhed  savner  et  entydigt  referencesy­ stem.  Den har ikke en essens,  men en uendelighed af tegn og signaler,  der hele tiden undrager  sig.

## Kattens  drøm

## HENNING GOLDBÆK

en  enorm væge i  en  omvendt  lampe, der ses svævende over kattens ryg.

I Bretons roman er billedet beskrevet og ikke tol­ ket.  Det er  afbildet,  side· om side med  andre sakse­ klip  af Nadja,  og  sammen  med fotografier,  taget  af Breton,  fotografier  fra  Paris  og  fra  de  steder,  hvor han var sammen med Nadja, så længe deres forhold varede, og indtil hun blev sindssyg og indlagt.

Her  åbner  der  sig  for  læseren  en  stor  frihed  til selv at fortælle læsende og skabe sig et eget system, som  imidlertid  også  dementeres  af billederne.  Og netop  i  denne  dobbelthed  af  frihed  og  dementi åbner  der  sig  en  moderne  erfaring,  baseret  på  den smalle vej mellem gådens løsning og gådens læsning, med mindre man vælger at standse proces­ sen med et punktum.

## Mødet

Kattens drøm er et sakseklip af Nadja,  den kvinde­ lige hovedperson i Bretons roman  af samme  navn. Tegningen forestiller en  kat  på  vej  bort på  to  ben. Den aner ikke,  at  den  er  lænket  til et  lod,  der  vil hæmme den. Der er også en strik. Strikken kommer ovenfra  og  kunne  være  skæbnens  eller  gudernes lænke.  Ved  nærmere eftersyn er strikken en  væge,

SA.KSEKLIP FRA Nadja

- -- ---- ------

- - Det er billeder fra boghandlen l'Humanite. Der er bare det,  at  billederne ikke dokumenterer  noget,  de er  med i bogen for at vise, at de ikke siger noget om forholdet,  om livet,  om romanen,  og at de ikke in.d­ frier  læserens  forventning  om  dokumentation,  erfa­ ring.  T værtimod!

Hvert billede er en erfaring  - Bretons eller Nad­ jas erfaring - men som rum for denne erfaring peger de ud over sig selv  og hen mod erfaringens ubeskri­ velighed.  Og denne ubeskrivelighed opstår på grund af  teksten omkring billederne.

## Befaring

Teksten taler ofte om billederne, men oftest uden om dem, der er  en  anden  stemme, måske  frihedens stemme,  eller  i  hvert  fald  gentagelsens  insisterende stemme. Først ser vi billederne,  derefter omtaler teksten dem, og i denne dobbelthed ligger hele romanens afgrund. For gentagelsen bekræfter ikke,  den  afkræfter en lighed.  Og de billeder, vi ser på,  unddrager sig vores blik. Vi ser på dem, mens de forsvinder for vores øjne, snarere fordufter, forlader den dokumentariske virkelighed og bliver til noget helt andet.

periment,  men  som  sådan  er  de en  del  af  hans fiktion, hans rolle som fortæller. Andre billeder er Nadjas  fiktion,  hendes fiktion.  Og  læseren  oplever  flere stemmer tale til sig, og netop mest mangetydigt i billedernes konkrethed,  som unddrager sig.

defineret  ved  at  være  den,  der  går  over  stregen  og ind i det forbudte område. At han kan gøre det, skyl­ des noget meget konkret. Det eksperiment, der isce­ nesættes i Nadja,  er et æstetisk  eksperiment,  ikke et naturvidenskabeligt eller et psykologisk eksperi­ ment;  det er stof i fiktionens sammenhæng,  og  der­ for  kan  det analyseres  af læseren  uden fare for gal­ skab. Han  går erfaringernes stemmer efter, og spørger om grundene til Bretons og Nadjas roller. Er Bretons/fortællerens · grænse  acceptabel,  er  hendes skæbne acceptabel,  lider han af storhedsvanvid,  når han  vil  belære  os  om  grænser,  overser  han  hendes erfaringer  ved  at lade dem ende i galehuset?

Snarere er hele romanen en teaterscene, med roller til Breton,  Nadja,  teksten,  billederne og læseren, som  både  er  aktør  og  tilskuer,  han  går  både  i  Bretons  raffinerede  fælde  og  gennemskuer  den,  eller snarere,  han  går  i  fælden,  idet  han  gennemskuer den.

Læseren  opdager,  at  romanen  er  fuld  er  gåder, som  er  uløselige,  pegende  ud  over  sig  selv.  Men  i stedet  for  at  sige,  at  romanen  er  tom,  eller  mislykket, fordi alt kan betyde alt, siger læseren, at gådens 1---------·�.ogle.afbillederne \_ er~Bretons\_ei;fad1:1g,\_hans\_eks�----J=øsning\_er:..en.konstr.uktion,.læs.er\_ens\_uendelige...kon��---struktion. Læseren  genskriver  romanen,  idet  han læser den, først han giver den mening, og hvad han f'ar  ud af  denne  konstruktion,  er  en særlig  erfaring, selvironi  som selvbedrag.

Romanens stemmer er enten ansvarlige eller uan­ svarlige,  romanen viser  som  ældre religiøs litteratur to  muligheder,  den  store  vej,  brolagt  med  Nadjas mulighed - det er vanviddet, og den snævre vej, det er Bretons mulighed, at udvide erfaring inden for ra­ tionalitetens  rammer.  I romanens  slutning bliver Nadja  sindssyg  og  indlægges.  Det  er  samtidig  slut­ ningen  på  forholdet.  Men  tilbage  står  hendes  bille­ der,  som unddrager sig.

## Handsken

Det er umuligt for en læser ikke at tage den handske op, som gemmer sig i fortællerens gestus af advarsel mod at gå for langt. Der er netop afbildet flere hand­ sker i romanen, og læseren tager dem alle op, og sva­ rer  med en læsning  ud over  det tilladte.  Læseren  er

## Øjeblikkets mørke

Nadja er en moderne selskabsleg, hvor læseren påta­ ger sig at spille alle romanens muligheder igennem. Det  giver  en  følelse  af  selvhenføring,  men  også  af selvafsløring,  en  følelse  af  at  komme  på  højde  med sig  selv,  sit  liv,  og  i  et  glimt  se  det  levede  øjebliks mørke,  som Ernst Bloch talte oin.

Kattens  drøm  er  en  allegori,  hele  bogen  er  alle­ gorisk,  og  dermed  er  der  åbnet  mulighed  for  en rejse ind i  tegnenes rige.

For det første er katten på billedet i bogen en al­ legori,  snarere et emblem,  med tilhørende tekst:

'Kattens drøm', der viser dyret oprejst, mens det søger at slippe væk, uden at bemærke, at det fastholdes på jorden af  en vægt, og hænger I en snor, der samtidig er den overvældende for- størrede  væge fra  en omvendt lampe, forekommer mig mere dunkel. Det er et sakseklip, lavet efter et syn.  (Andre Breton: Nadja, Folio plus r998, side r2r)

For det andet er det franske ord for syn apparition, det er et syn, som Nadja har haft om katten, en vi­ sion,  ikke  en himmelsk,  men  en  naturagtig  vision. Hun tior, hun kan undslippe naturen, men ved sani­ tidig,  at hun er bundet til naturen.

Over  for  denne  allegori må selv  fortælleren  give fortabt, han kan ikke tolke den. Men den står tilbage for  læseren  som en  dobbelthed af  udsigtsløshed  og frihed  til fortolkning.

Hvad betyder den  omvendte lampe? Hvis  vision bete gn er katten, Nadjas, fortællerens,  romanens?

## Albertine

pærring, en udsigtsløshed, en negering af overfladens tillokkelser.

Men Bretons Nadja er samtidig en cadeau til Proust. I  sin  roman  spørger  Proust  hele  tiden  til  erfaringens mulighed bag auraens tab, og hans svar er,  at mulig­ heden ligger i afsløringens radikalitet, dvs. at der er en mulighed hinsides tabet af illusioner og aura i det, der ikke er beskrevet,  for  eksempel Marcels gåtur hjem i den tidlige morgen efter festen hos fyrstinden af Guer­ mantes, med planen om at skrive en roman.

Det endnu ikke beskrevne, det tomme blad er gået ind i Bretons roman fra Proust, også betydningen af vi­ sionen, apparitionen, som hos Proust altid er et blænd­ værk:  på  overfladen  en opfyldelse,  i virkeligheden  en dødsoplevelse. Og i dette rum mellem tro på opfyldelse og opd ag else af illusion, i afstanden mellem de to punk­ ter  gemmer hele Prousts utopi sig, i et ajebliks lykke.

Li gn ende spørgsmål kan man stille til de øvrige bil­ leder  i  romanen,  og  hvei  gang  opstår  den  samme dobbelthed  af  realisme  og  gådefuldhed,  Paris  som tidsbillede og Paris som billede på en tilstand, og en­ delig,  det  poetiske  Paris  med  boulevarder,  cafeer, trapper,  gadelys,  stemningsfulde  pladser,  og  Paris Og denne marginale erfaring har Breton tænkt ind i sit romanprojekt, når han lader den sidste sætning i Nadja være: La beaute sera CONVULSIVE ou ne sera pas. (ibid., side r6r) -------&lt;&gt;Gm-e:a-kliGbe-ve;1;cieIJ.--,-der-S-kj.uler-er.fiu;.ingens-umu---Skønhedea-er-ea-KRAMF-E+RJEI{;N".JNG;-eller-den-------i lighed,  personernes indespærrethed,  Paris  som alleer ikke. gori over den kuldsejlede surrealistiske erfaring.

Når  man  har  gransket forholdet mellem billeder og tekst i Bretons Nadja i lyset af denne dobbelthed, træder en ny læsemulighed frem.  Det er den hem­ melige  reference  i  romanen  til  en  lidt  tidligere  ro­ man, På sporet af den tabte tid af Proust.

Bretons roman genfortæller historien om Marcel og Albertine,  der  fandt sted  omkring første verdenskrig. Nadja er Albertine, som fortælleren først møder uden for l'Humanite, og som han siden prøver at forstå og entydiggøre,  som han prøver at indfange,  at :fa mag­ ten over.

Billedet  af  katten  er  billedet  af  Den  indespærrede og  Den  undve gn e,  der  hos  Breton  ikke  begår  selv­ mord, men bliver indlagt på den lukkede afdeling.

I  lyset  af  referencen  til  Prousts  romanværk  bliver forholdet mellem billeder og  tekst tydeligere. Det er forholdet mellem overfladen af dufte, visioner, lys i de parisiske gader på den ene side, og deres klicheverden på den anden side,  det, at de dæ�er over en indes-

## Efterskrift:

Bag den sofistikerede leg med tekst, billede og læser gemmer der sig samtidig en anden længsel end den efter  præcision  og  dokumentarisme,  der  bliver  til­ stræbt og dementeret i Nadja. Det er  den moderne litteraturs  dybe  og  lab yr intiske  længsel  efter  kun­ stens ide, efter en  (gen)oprettelse af forskellen mel­ lem  det  konkrete  kunstværk  og  kunsten,  som  ro­ mantikerne levede af. Hos dem var der blot tale om et forsøg  på at  gøre det :fjerne konkret, hos Breton er  det  lige omvendt: han  må  gå imod romantikken som kliche fra det 19. århundrede for at kunne være romantiker  i  det 20. århundrede.  Det  kunne  for­ klare  den omvendte lampe i Nadjas sakseklip,  lam­ pen symboliserer et omslag, den lyser ikke op, men ned, i en  afgrund,  der leder tanken hen på himlen, der dog  kun er til stede inkognito, som læseren, der kan  vælge at være til stede i Bretons univers, intet­ anende, alvidende, eksplicit eller implicit.