Fra datasæt til journalistik
Forfattere: Boy Rasmus Repenning
Tidsskrift: journalistica (2018-05-14)

## Fra datasæt til journalistik

## Et kvalitativt studie af danske datajournalisters legitimeringspraksis og epistemologi

## AF BOY RASMUS REPENNING

## Resumé

På baggrund af otte semi-strukturerede interviews med danske  datajournalister  undersøger  artiklen,  hvordan  datajournalister begrunder og retfærdiggør deres praksis i forhold til oversættelsen  af  kvantitative  data  til  journalistik.  Særligt  fokuseres der  på,  hvordan  journalisterne  retfærdiggør  eventuelle  lån  af metoder og logikker fra discipliner uden for den journalistiske profession. Indsigterne bruges til at opridse epistemologien bag datajournalistikken, altså de normer, regler og procedurer, der styrer vidensproduktionen. Artiklen konkluderer, at datajournalisternes epistemologiske overvejelser er præget af en høj grad af pragmatisme, samt at journalistiske rationaler sætter tydelige rammer for importen af metoder og logikker fra andre discipliner.

## Introduktion

Tal og data er allestedsnærværende i journalistikken og langtfra et nyt syn. Den såkaldte datajournalistik, her bredt forstået som produktionen af journalistik med afsæt i kvantitative data, går imidlertid et skridt videre og gør arbejdet med data til selve omdrejningspunktet for journalistens arbejde (Coddington, 2015: 332). Et skridt, der ikke blot har betydning for datajournali- sternes arbejdsproces, men også for den måde, hvorpå datajournalistik præsenteres og formidles.

I et forskningsøjemed rejser skridtet ikke mindst problemstillinger vedrørende datajournalistikkens epistemologi. Spørgsmålet er med andre ord, på hvilket grundlag og ud fra hvilke kriterier datajournalisterne kan retfærdiggøre deres talknuseri. Som al  journalistik  handler  datajournalistik  om  at  frembringe  troværdiggjort  viden  om  virkeligheden,  og  epistemologien  betegner det sæt af regler, rutiner og institutionaliserede procedurer, der bestemmer, hvilken form for (journalistisk) viden der bliver produceret, og hvordan vidensproduktionen legitimeres (jf. Ekström, 2002: 260, Parasie, 2015: 373).

Denne artikel har til formål at belyse nogle af datajournalistikkens epistemologiske grundtræk samt de logikker og afvejninger, der kendetegner journalisternes metodiske og formidlingsmæssige valg. Artiklen gør dette ved at undersøge, hvordan danske datajournalister retfærdiggør deres praksis i forhold til produktionen af datajournalistik.

## Datajournalistikkens professionelle rammer og vidensgrundlag

Datajournalister  arbejder  som  andre  professionelle  aktører næppe i et vakuum. En analyse af, hvordan aktørerne legitimerer deres praksis, bliver derfor nødt til at skele til det professionelle menings- og vidensystem, som datajournalisterne agerer inden for.

Ifølge professionssociologen Andrew Abbott (1988) er grundlaget for en profession og den professionelle praksis et abstrakt vidensgrundlag,  som  professionens  medlemmer  anvender  i konkrete sager, og som kan bruges til at afgrænse professionens ansvars- og opgaveområde (Abbott 1988: 6ff). Betragtes det journalistiske arbejde med data som en professionel praksis, bliver koblingen mellem valg og vidensgrundlaget for alvor synlig i de tilfælde, hvor journalisterne skal foretage et professionelt skøn (Grimen, 2008: 74; Svith, 2014: 119). For journalisters vedkommende kan for eksempel vinklingen og formidlingen af en historie betragtes som et skøn, idet journalisten under forudsætning af en vis handlingsautonomi og i fraværet af klare retningslinjer kan  vælge  mellem  principielt  lige  gode  handlingsalternativer (Grimen og Molander, 2008: 182).

Vidensgrundlaget  bag  den  professionelle  praksis  kan  være heterogen  i  den  forstand,  at  det  er  sammensat  af  elementer fra forskellige discipliner (Grimen, 2008: 72). Det indebærer, at journalister kan låne konkrete og abstrakte videnselementer fra andre fagdiscipliners vidensgrundlag til at legitimere deres professionelle  praksis  (ibid.).  For  datajournalisters  vedkommende kan disse elementer eksempelvis være metoder til den statistiske dataanalyse. Vidensgrundlagets sammensatte karakter begrebsliggøres  i  det  følgende  ved  hjælp  af  begrebet  vidensrationaler, der  indgår  som  delelementer  i  vidensgrundlaget  (Svith,  2014: 123). Vidensrationaler skal forstås som nogenlunde kohærente systemer  af  relativt  abstrakte  logikker,  principper  og  begreber, der tilsammen former en grundlæggende fortælling om journalistens rolle og rationalet bag den journalistiske praksis (ibid.). Rationalerne indikerer eksempelvis, hvilke metoder og logikker indeholdt i vidensgrundlaget der bør anvendes i en bestemt situation.

## Strømninger og vidensrationaler i datajournalistikken

Begrebet  vidensrationaler  er  det  analytiske  udgangspunkt for  dette  studie  af  datajournalistikkens  epistemologi.  Generelt er den eksisterende litteratur om journalistikkens 'kvantitative drejning' (jf. Coddington, 2015) kendetegnet ved, at der omtales en række distinkte, men ikke desto mindre beslægtede og til tider overlappende  strømninger  med  tilknyttede epistemologiske rationaler. Mere specifikt kan der med afsæt i litteraturen skitseres tre centrale vidensrationaler med betydning for den videre analyse: et videnskabeligt, et datadrevet og et open source-inspireret (jf. figur 1).

grundlag.

Figur 1. Forskellige vidensrationaler influerer på datajournalistikkens vidensgrundlag. Videnskabeligt

rationale

Journalistik

## Det videnskabelige

Som  de  tidligste  eksempler  på  datajournalistiske  tendenser nævnes ofte de tæt relaterede strømninger 'computer-assisted reporting' (CAR) og 'precision journalism'. Disse er kendetegnet ved, at de tilstræber anvendelsen af samfundsvidenskabelige metoder og databehandling med journalistisk formål i et forsøg på at øge journalistikkens præcision og objektivitet (Meyer, 1973: 2f; Wien, 2005). For den epistemologiske tilgang betyder importen af disse metoder, at CAR i endnu højere grad end andre former  for  journalistik  bygger  på  en  grundlæggende  positivistisk epistemologi og den heri liggende antagelse, at man ved hjælp af empiriske observationer og kvantitative metoder kan komme tættere  på  en  objektiv  forståelse  af  virkeligheden  (Hanitzsch, 2007: 376; Wien, 2005: 43). CAR-traditionen adopterer ligeledes et videnskabeligt præget objektivitetsideal, hvor en systematisk fremgangsmåde, transparens  og  frem  for  alt  replicerbarhed  er alfa og omega (Meyer, 1991: 13; Post, 2015: 731).

## Det datadrevne

Mens CAR først og fremmest indebar brugen af videnskabelige metoder, har muligheden for at indsamle og behandle store mængder data på det seneste banet vejen for en mere datadrevet tilgang til selve dataanalysen, som blandt andet skitseres i Sylvain Parasies (2015) studie af amerikanske 'programmer-journalists'. Den datadrevne tilgang er i sin kerne mere induktiv og medfører i  et vist omfang en radikal omfortolkning af journalistens rolle, idet journalistens opgave i mindre grad bliver at fortolke data, men i højere grad at skabe rammevilkårene for, at brugerne selv kan foretage analyser (Parasie og Dagiral, 2012: 865). Dette forudsætter  en  øget  grad  af  interaktivitet  i  formidlingen  samt  en mere omfattende præsentation af datasæt, der tillader en individualiseret, brugerdrevet analyse af sidstnævnte (Parasie og Dagiral, 2012: 867ff).

## Det open source-inspirerede

Endelig  fremhæves  i  litteraturen  datajournalistikkens  tætte bånd til open source-kulturen, der oprindeligt har sine rødder i it-verdenen og den kollektive og decentrale udvikling af software (Greene, 2015; Parasie og Dagiral, 2012: 866). Ifølge de amerikanske  medieforskere  Nikki  Usher  og  Seth  Lewis  (2013)  kan  open source-kulturens karaktertræk især spores i en grundlæggende åbenheds-etos, der omgiver datajournalistikken, og som tilskynder en større åbenhed omkring kilder og data (Coddington, 2015: 332f; Vos og Craft, 2016: 8). Det journalistiske arbejde ses som en åben proces, hvor forskellige aktører opfordres til at supplere og videreudvikle det journalistiske produkt (Greene, 2015). Den journalistiske  vidensproduktion  er  dermed  ikke  afsluttet  i  det øjeblik, et produkt publiceres, men der er tale om et kontinuerligt samarbejde (Lewis og Usher, 2013: 609).

## Metode

Empirisk bygger undersøgelsen på 8 semi-strukturerede interviews  med  danske  datajournalister  (IP1-IP8),  der  med  undtagelse af et enkelt besøgsinterview blev gennemført via telefon i løbet af april 2016 og havde en varighed på 30 til 60 minutter.

Gruppen af danske datajournalister blev identificeret gennem internetsøgninger på termer som 'datajournalist' samt ved hjælp af  bylines  på  datajournalistiske  publikationer.  Publikationerne blev blandt andet fundet via Facebook-gruppen 'Datajournalistik', der er målrettet nordiske datajournalister, samt ved at nærlæse listen over nominerede til de årligt uddelte NODA-Awards (tilgængelig på nodabase.net). Yderligere interviewpersoner blev identificeret  ved  at  spørge  de  initialt  udvalgte  datajournalister om navne på andre personer, der beskæftiger sig med datajournalistik  i  en  dansk  kontekst  (snowball-metoden).  I  alt  blev  11 personer  kontaktet,  og  rekrutteringen  blev  afsluttet,  da  interviewpersonerne i overvejende grad henviste til de samme personer. Allerede fordi datajournalistikkens afgrænsning er omtvistet og flydende, omfatter dette udvalg formentlig ikke samtlige personer, der på den ene eller den anden måde arbejder med datajournalistik i Danmark. Det vurderes dog, at en stor del af de mest relevante aktører (personer og/eller medier) er omfattet af undersøgelsen.

Idet flere af de interviewede journalister har arbejdet for forskellige medier, repræsenterer journalisterne et bredt udsnit af det danske medielandskab med større og mindre dagblade (bl.a. Politiken,  Berlingske,  Information),  fagblade  (bl.a.  Computerworld, Ugeskrift for Læger), tv-medier (TV 2, DR) og rene webmedier (Bias.nu, Finans.dk).

Interviewene  blev  gennemført  med  afsæt  i  en  overordnet interviewguide, der foruden en række baggrundsspørgsmål rummede relativt åbne spørgsmål om overvejelserne bag datajournalisternes (legitimerings)praksis (f.eks.: Hvornår er en særskilt metoderedegørelse nødvendig? Hvilke faktorer kigger du på, når du vurderer troværdigheden af et datasæt? Hvorvidt og hvornår spørger du eksterne eksperter til råds?). Så vidt muligt blev der herved spurgt ind til konkrete eksempler fra interviewpersonens arbejde.

Efter  transskriberingen  blev  materialet  indledningsvis  kodet tekstnært, hvorefter der ud fra den mere induktive kodning blev defineret koder for kategorier (f.eks. 'åbenhed') og underemner (f.eks. 'forbehold over for åbenhed'). Disse koder blev brugt til en mere deduktiv genkodning af materialet. For at kontrollere kodningens konsistens blev tilfældigt udvalgte dele af interviewene genkodet efter et stykke tid, hvilket ikke viste nogen nævneværdig diskrepans.

Som  et  yderligere  valideringstrin  blev  der  gennemført  en såkaldt medlemsvalidering (Brinkmann, 2012: 87), hvilket indebar,  at  de  interviewede  journalister  fik  mulighed  for  at  kommentere og uddybe eventuelle citater og fortolkninger, der blev udledt af deres interviewudtalelser. Interviewpersonerne er anonymiseret, både for at undgå et for tydeligt fokus på enkeltpersoner og for at facilitere en mere ufiltreret dialog om eventuelle pragmatiske 'smutveje'.

Brugen af interviews betyder, at det er interviewpersonernes artikulerede  refleksioner,  der  er  det  analytiske  omdrejningspunkt.  De  gennemførte  interviews  kan  da  ikke  direkte  bruges til at kortlægge, hvilke elementer fra forskellige vidensrationaler datajournalisterne rent faktisk anvender. De kan derimod bruges til at opnå indsigt i, hvordan journalisterne selv legitimerer deres fremgangsmåder, samt hvilke regler, procedurer og overvejelser der styrer en eventuel kombination af forskellige logikker og teknikker. Gennem analyse og fortolkning tilstræbes det sidenhen at sammenstykke et billede af den mere abstrakte epistemologi bag de interviewede journalisters ageren og i nogen grad datajournalistikken som helhed.

## Resultater

På grundlag af den indsamlede empiri vil det følgende afsnit beskrive indsigter vedrørende en række af de skønssituationer, som kendetegner datajournalisternes hverdag. Herved fokuseres især på fire aspekter, der løst knytter an til de ovenfor beskrevne vidensrationaler: (1) metodevalg, (2) valideringsprocedurer, (3) åbenhedspraksis  og  (4)  journalisternes  syn  på  interaktiv,  nonlineær formidling.

## 1.  Metodevalg: Mellem journalistik og videnskab

Med hensyn til den metodiske fremgangsmåde kan det først og fremmest konstateres, at datajournalisternes grundlæggende tilgang til dataanalysen, herunder metodevalget, i høj grad synes at være styret af pragmatiske overvejelser:

Det er ikke så formaliseret. Det er ikke sådan, at vi sætter os ned på redaktionsmødet og siger: Denne her ide kræver de her data, og de her data kræver denne her metode, og denne metode kræver denne beregning […] Det opstår mere som sådan en: Her er en idé, hvad gør vi med det?

(IP2, tv-/webmedie)

Når valget af metoder er kendetegnet ved en ad hoc-tilgang, rejser  det  spørgsmålet,  i  hvilket  omfang  datajournalisterne egentlig  orienterer  sig  mod  videnskabelige  rationaler  og  logikker, som blandt andet CAR-traditionen tilsiger det. På den ene side fremhæver kun én interviewperson eksplicit og af egen drift videnskabelige normer som grundlag for vedkommendes brug af kvantitative metoder. Omvendt pointerer fire interviewpersoner i varierende grad, at deres tilgang ifølge dem ikke følger en 'videnskabelig metode'. På den anden side må datajournalisternes praksis dog antages at bygge på en implicit accept af nogle af de epistemologiske grundantagelser, som står centralt i både den kvantitative forskning og CAR-traditionen, herunder præmissen om, at virkeligheden kan måles, vejes og tælles (Wien, 2005: 38ff).

Ser man på de konkrete metoder, er det bemærkelsesværdigt, at interviewpersonerne synes at have svært ved at retfærdiggøre brugen af mere avancerede videnskabelige teknikker såsom statistiske modeller. Som en interviewperson formulerer det:

Min filosofi er, at jo mere avancerede metoder man skal bruge, eller man bruger, desto mere er der at forklare læserne. […] Og det taler for, at man hurtigt kan stå med et forklaringsproblem, når man har lavet nogle meget indviklede analyser.

(IP8, dagblad)

En årsag kan således ligge i journalisternes publikum, der ikke kan forventes at være i stand til at fortolke og vurdere komplekse statistiske  modeller  (Albæk,  2006:  30).  Den  logiske  konsekvens bliver da, at der ofte tyes til simple analysemetoder, der alt andet lige er lettere at forklare og dermed legitimere vis-a-vis brugeren.

Som en anden konsekvens af forbeholdene beskriver fire interviewpersoner, at mere avancerede analyser og følgelig også det tilhørende  fortolkningsarbejde  i  nogen  grad  overflyttes  til  eksterne aktører:

Vi laver ikke regressionsanalyser eller den slags. Det kunne vi i princippet godt gøre. […] Men i dag vil vi nok lægge den type analyser uden for huset […]

(IP8, dagblad)

Selvom journalisterne ifølge citatet 'i princippet' godt kunne gennemføre  analyserne,  kan  det  diskuteres,  i  hvilket  omfang journalister  egentlig  råder  over  den  specifikke  viden  og  den metodiske  rutine,  som  brugen  af  mere  komplekse  statistiske beregninger  og  analyser  kræver.  Der  eksisterer  på  nuværende tidspunkt  ikke  nogen  detaljeret  undersøgelse  af  danske  datajournalisters baggrund og statistiske færdigheder, men stort set alle interviewpersoner angiver i nogen grad at være autodidakte inden  for  feltet.  De  således  forventelige  begrænsninger  med hensyn til ekspertise i kombination med tidspres kan da gøre det nødvendigt i nogle tilfælde at opgive en del af den 'analytiske autonomi' ved at hente hjælp udefra.

Foruden  at  kompensere  for  eventuelt  manglende  tekniske og  metodiske færdigheder opnår journalisten ved at udlicitere analyser imidlertid også en form for 'kompensatorisk legitimitet',  det  vil  sige  at  journalisten  låner  ekspertens  autoritet  som indehaver af neutral, faktuel viden (Albæk, 2006: 35f). På et normativt plan kan dette være tilstræbelsesværdigt, da avancerede analyser kan være svære at forene med et muligt ideal om journalisten som værende distanceret observatør (Post, 2015: 743). Mere komplekse metoder kræver flere valg, for eksempel når det handler om at sortere og filtrere data, hvilket alt andet lige tvinger journalisten ud i en mere aktiv rolle (jf. Schrager, 2014). Jo flere valg journalisten træffer, jo større er faren for, at resultatet fremstår som selektivt og skævvredet, og journalisten kan ikke i samme grad legitimere sin praksis ved at henvise til en rolle som passiv formidler.

Uagtet  bevæggrundene  kan  interviewpersonernes  forbehold dog tolkes som et tegn på, at der i praksis er nogle tydelige grænser  for,  hvor  meget  datajournalister i metodisk henseende kan låne fra videnskabelige discipliner uden at komme i konflikt med journalistiske rationaler og normer.

## 2.  Validering: Hvornår kan man stole på data og analyser?

På  baggrund  af  datajournalisternes  tids-  og  ressourcemæssige begrænsninger vil det langtfra altid være muligt at validere alle data tilbundsgående (Ekström, 2002: 270). Der må sidenhen foretages et skøn vedrørende behovet for validering.

I denne forbindelse beskriver interviewpersonerne, at valideringsbehovet grundlæggende afhænger af datagrundlagets og de anvendte metoders kompleksitet såvel som en individuel vurdering af datasættet og datakilden (jf. figur 2).

Metodisk kompleksitet analysemetoder?

Benyttes komplekse

(f.eks. statistiske modeller)

Nei

Figur 2. Skitsering af journalisternes skøn vedrørende behovet for datavalidering.

Vurdering af datasæt

Vurdering af kilde

Ved  metodisk  simple  typer  datajournalistik  er  journalistens ansvar mere eller mindre begrænset til vurderingen af datakilden og en akkurat gengivelse af data. Det datajournalistiske produkts legitimitet  beror  primært på de anvendte metoders selvforklarende karakter og kildens umiddelbare troværdighed:

Når man arbejder med officielle kilder som Eurostat, FN og Danmarks Statistik […], så går man jo ikke ind og tjekker den enkelte tabel.

(IP5, dagblad)

I tilfælde af en høj(ere) metodisk kompleksitet og selvindsamlede  data  er  datajournalisten  derimod  nødt  til  at  forholde  sig

- Ja mere reflekterende til data og metoder. Idet journalisten her ikke kan nøjes med at henvise til datakildens autoritet, kommer vedkommende i højere grad til selv at stå til ansvar for de frembragte resultater.

Én strategi  til  at  imødegå  dette  kan  igen  bestå  i  at  inddrage eksterne aktører med henblik på at validere egne konklusioner og analyser. I journalisternes udtalelser fremgår det flere steder, at denne form for validering i høj grad ser ud til at være styret af 'klassiske' journalistiske normer og valideringsteknikker, der også bruges i andre typer journalistik. Som eksempel nævner en interviewperson princippet om at få to uafhængige kilder til at validere data som valideringsprincip:

For mig handler det bare om: "Kan jeg validere det hos en anden kilde?" […] Det er lidt den der klassiske journalistiske tilgang, at der skal to kilder til at verificere […].

(IP1, dagblad/fagblad)

Inddragelsen af en 'second opinion', der især omtales i forbindelse med mere komplekse analyser og data, behøver dog ikke partout  at  fremgå  af  selve  produktionerne,  for  at  sidstnævnte betragtes som tilstrækkelig legitimeret:

Det [kan] meget ofte foregå i baggrunden, at jeg ringer og siger: "Jeg har lavet denne her analyse og når frem til det og det resultat", og så hører jeg simpelthen, hvad de siger. […] Det kan også godt være, de ikke bliver citeret, fordi man ikke skønner, at det er relevant.

(IP8, dagblad)

Udsagnet nuancerer dermed i nogen grad ovenstående pointe om journalisternes brug af 'kompensatorisk legitimitet'. Inddragelsen af eksperter benyttes ikke nødvendigvis som synlig argumentationsstrategi over for brugeren ('påstand Y er troværdig, fordi  den stammer fra ekspert X'). Kontakten til eksterne med henblik på at afprøve resultater kan godt være begrænset til journalisternes bagvedliggende valideringsproces. En udadtil mere synlig  legitimeringsstrategi  er  derimod den praktiserede åbenhed.

## 3.  Åbenhed: Mere forsvarsstrategi end open source

På tværs af interviewpersonerne kan det konstateres, at åbenhed omtales som værende en afgørende faktor, når det handler om at legitimere datajournalistikken over for modtagerne. Åbenhed,  der  ofte  beskrives  som  en  grundpræmis  for  datajournalistikken (Coddington, 2015: 340), kommer i praksis blandt andet til udtryk ved, at journalisterne giver adgang til datasæt, linker til kilder og gør rede for de metoder og valg, der har ledt frem til et bestemt resultat (jf. Vos og Craft, 2016: 4).

Ud fra de gennemførte interviews kan åbenhedens betydning som legitimeringsstrategi imidlertid tolkes forskelligt. Det mest fremtrædende  motiv  bag  danske  datajournalisters  åbenhedspraksis synes at være, at åbenhed fungerer som en slags værn:

Jeg synes, at det [åbenhed, red.] kan styrke historien, og at man kan undgå kritik. Simpelthen fordi [hvis] der er nogen, der er i tvivl om, om det nu kan være rigtigt, når man bare skriver en eller anden overordnet procent, [så kan] folk selv efterprøve det.

(IP8, dagblad)

Netop emfasen af replicerbarhed kan udlægges som bevægelse hen  imod  et  videnskabeligt  inspireret  objektivitetsideal,  hvor objektivitet ikke nødvendigvis står og falder med journalistens strengt passive observatørrolle (Wien, 2005: 38). Legitimitet og objektivitet opnås derimod ved, at modtageren kan reproducere resultaterne (Post, 2015: 731). Bevægelsen mod en større åbenhed mødes dog til tider også af forbehold, som for eksempel her:

Jeg tror personligt, at jeg tænker, at jeg gør mig selv sårbar, fordi når man lægger en artikel ud, har man jo ikke kunnet sikre sig 100%, at alt er i orden.

(IP3, dagblad)

Følgelig synes den praktiske implementering af åbenhedsidealet i mange tilfælde at være betinget af journalistiske skøn i forhold til det konkrete projekt. Det illustreres eksempelvis af udtalelser, der fremhæver betydningen af den tilsigtede målgruppe:

Ja -

Jeg laver noget for Ugeskrift for Læger indimellem. De vil virkelig gerne have kildeangivelse på, […] de vil gerne have mulighed for at tjekke det selv. Hvorimod hvis jeg laver noget til pædagogerne, så er de ikke så interesseret i på samme måde at efterprøve.

(IP4, freelancer)

Større grad af

Derudover fremgår det af de gennemførte interviews, at det oplevede behov for åbenhed godt nok synes at vokse i takt med datasættenes og metodernes kompleksitet, men at både ressourcemæssige, konkurrencemæssige og etiske hensyn (bl.a. anonymitet) trækker i den modsatte retning (jf. figur 3).

Figur 3. Faktorer med betydning for omfanget af åbenhed omkring data og metoder. ressource-, eller

‹onkurrencemæssige

- Nej Disse  forbehold  medfører,  at  åbenheden  langtfra  altid  er  så vidtgående, at læseren faktisk kan efterligne resultaterne. Åbenhed fremstår som et 'nice-to-have' frem for et ufravigeligt krav, hvilket  sætter  spørgsmålstegn  ved,  om  formålet  egentlig  er  at sikre transparens i videnskabelig forstand.

Som blandt andre Karlsson (2010) pointerer, kan åbenhed til tider også tolkes som en form for distancering og et 'strategisk ritual'  (Tuchman, 1972), der underbygger en klassisk journalistisk  objektivitetsnorm baseret på journalistens upartiske rolle (Lesage og Hackett, 2013: 44). Ved at lægge data frem begrænser journalisten i nogen grad sit ansvar ved at overlade dele af vurderingsarbejdet til brugerne. Målet om at sikre, at andre kan efterligne dataarbejdet, er derimod af underordnet betydning (jf. Post, 2015: 741).

Mens  rygdækningsmotivet  uagtet  disse  forskellige  fortolkningsmuligheder synes at være den dominerende drivkraft bag interviewpersonernes åbenhedspraksis, er de mere open sourceinspirerede ambitioner langt mere afdæmpede. På den ene side kan  datajournalisternes  retoriske  værdsættelse  af  åbenhed  og enkelte  journalisters  argumenter  om,  at  brugerne  skal  kunne arbejde videre med data, tolkes som spæde tegn på, at journalisterne ser dem selv som værende en del af et større fællesskab præget af en kollaborativ ånd og en værdsættelse af vidensdeling (Lewis og Usher, 2013). Citater som det følgende antyder denne tankegang:

Vi har flere gange offentliggjort datasæt, efter vi har lavet historierne, så folk principielt kan gå dem efter i sømmene, men også arbejde videre med dem […]

(IP6, tv-/webmedie)

Lignende open source-inspirerede argumenter nævnes på den anden side dog kun sjældent, og ingen af journalisterne kunne pege på eksempler, hvor brugere faktisk har benyttet fremlagte data, eller hvor der udtrykkeligt blev lagt op til dette fra journalisternes side.

## 4.  Formidling: Den styrede interaktivitet

Især  datadrevne  strømninger  inden  for  datajournalistikken lægger  i  høj  grad  op  til  mere  interaktive  fortælleformer.  Sidstnævnte  kan  blandt  andet  være  kendetegnet  ved,  at  brugeren kan interagere med omfangsrige datavisualiseringer, frem for at journalisten serverer en skarpvinklet og ofte lineær fortalt historie. Udpræget interaktivitet rykker dermed ved præmisserne for den journalistiske formidling, idet den indebærer en mere aktiv rolle for brugeren, mens datajournalistens opgave bliver at sætte rammerne for brugernes udforskning af data (Lesage og Hackett, 2013: 44; Segel og Heer, 2010). I praksis fremstår rollefordelingen mellem journalist og bruger dog mere broget.

På den ene side fremhæver flere interviewpersoner interaktivitet som et kerneelement i og én af fordelene ved datajournalistikken, der typisk ledsages af klikbare visualiseringer. På den anden side lægger flertallet af datajournalisterne vægt på, at datajournalistikken i deres øjne ikke medfører et radikalt brud med de fortælleformer, der præger den mere traditionelle journalistiks praksis og epistemologi. Ofte betones et klart behov for, at journalisten sætter nogle faste rammer for brugerens undersøgelse af data og beholder kontrollen over den journalistiske vinkel:

Det er ikke lykken at overlade for mange valg til brugerne i interaktive grafikker og i analysen. De færreste kan overskue det. Journalistens rolle er stadig i datajournalistik at fortælle vinklen klart.

(IP4, freelancer)

Det er bemærkelsesværdigt, at flere interviewpersoner beskriver, hvordan der tidligere har været tale om en større entusiasme omkring muligheden for at lade brugeren udforske data. Interviewpersonerne understreger dog, at disse forsøg i deres optik ikke har båret frugt, hvorfor man har revurderet satsningen på mere brugerdrevne formidlingsformer. Eksempelvis forklarer en interviewperson:

[I starten var det] meget ud fra ideologien "gå på opdagelse i data" [...] Men for den almindelige læser virker det overhovedet ikke. […] Man er simpelthen nødt til at fokusere utrolig meget og sige, at det er det her i datasættet, der er vigtigt, og præsentere det.

(IP3, dagblad)

Denne udvikling kan tolkes som en tilbagevenden til mere traditionelle journalistiske normer og rutiner på bekostning af det datadrevne vidensrationale, der betoner datas iboende journalistiske værdi og værdien af at lade brugeren fortolke selv (Lewis og Westlund, 2015: 453; Parasie og Dagiral, 2012: 864). Det kan da diskuteres, hvad der ligger bag denne udvikling.

En mulig forklaring kan være, at det datadrevne vidensrationale er i direkte konflikt med kerneelementer i den journalistiske kultur og selvopfattelse. Som Mark Deuze fremhæver, er ønsket om at bevare autonomien over det journalistiske indhold og dets vinkling  stærkt  forandret  i  den  journalistiske  ideologi  (Deuze, 2005: 456). Dette foranlediger også Seth Lewis til at udpege den professionelle ideologi og etablerede kultur som en forhindring for en mere udpræget brugerinddragelse (Lewis, 2012: 845). Ud fra en etableret konvention om, at journalisten styrer formidlingen, er det vanskeligt at legitimere formidlingsformer, der bygger på, at brugerne selv skal udforske data.

Særligt  journalisternes  beskrivelser  af  deres  mislykkede  forsøg med brugerdrevne formater kunne også tyde på, at brugerne enten ikke ønsker eller ikke forstår at gøre brug af diverse former for  interaktivitet  og  brugerinddragelse (se Segel og Heer, 2010: 1147). Med hensyn til årsagen kan der imidlertid være tale om en vis hønen eller ægget-problematik. Det kan være svært at afgøre, hvorvidt en tilbageholdende brug af brugerinddragelse og interaktivitet skyldes manglende interesse på brugersiden, eller om den manglende interesse omvendt skyldes manglende bekendtskab med interaktive formidlingsformer.

## Konklusion

Hvad kan de foroven skitserede overvejelser vedrørende metodevalg, valideringsprocedurer, åbenhedspraksis og interaktivitet overordnet fortælle om epistemologien bag danske datajournalisters arbejde?

Grundlæggende  bærer  de  interviewede  journalisters  legitimeringspraksis præg af, at datajournalisterne meget pragmatisk kombinerer  epistemologiske  og  metodologiske  elementer  fra flere discipliners vidensgrundlag, herunder samfundsvidenskab, it  og  journalistik.  Pragmatismen  er  blandt  andet  tydelig,  når både metodevalget såvel som graden af åbenhed og interaktivitet justeres afhængigt af faktorer som datagrundlag, produktionsvilkår og ikke mindst journalistiske formidlingskrav. Uagtet eventuelle lån fra andre discipliner og kulturer fremstår journalistiske normer som det afgørende omdrejningspunkt for datajournalisternes overvejelser, hvilket sætter tydelige rammer for importen af metoder og logikker 'udefra'.

Mangfoldigheden af skøn, normer og forbehold gør det generelt  vanskeligt  at  tale  om  en  monolitisk  epistemologi.  Tværtimod kan den udprægede pragmatisme tolkes som tegn på, at datajournalistikken  endnu  ikke  har  udviklet  et  selvstændigt erkendelsesteoretisk  grundlag  med  heraf  afledte  systematiske procedurer. Det epistemologiske grundlag for datajournalisters kombination af vidensrationaler forbliver diffust.

I  et  professionsperspektiv  rejser  dette  spørgsmålet,  hvilken betydning  datajournalistikkens  multidisciplinære  karakter  og pragmatiske tilgang har eller kan få for den journalistiske profession  som  helhed.  Hvis  det  lykkes  i  højere  grad  at  integrere rationaler  og  metoder  for  arbejdet  med  kvantitative  data  i  det journalistiske vidensgrundlag og den journalistiske praksis, kan dette  potentielt  være  med  til  at  udvide  journalistikkens  jurisdiktion. Arbejdet med data vil da blive en legitim 'journalistisk' opgave. Lykkes det derimod ikke at basere den datajournalistiske praksis på et tilstrækkeligt solidt og erkendelsesteoretisk kohærent  vidensgrundlag,  kan  det  have  mere  eller  mindre  alvorlige implikationer. I bedste fald vil man holde sig til simple former for datajournalistik, der kan legitimeres alene ud fra gængse journalistiske logikker, rutiner og metoder. Denne praksis ville minde om  den  kendte  brug  af  infografikker  og  cementere  afhængigheden af andres dataanalyser. I værste fald vil datajournalistik opleves som værende i strid med både journalistikkens og andre discipliners normer, hvilket kan sætte spørgsmålstegn ved denne journalistikforms troværdighed og legitimitet.

## Diskussion af resultaternes generaliserbarhed

De opridsede konklusioners gyldighed skal ses i lyset af, at der tages udgangspunkt i journalisternes eget syn på deres praksis og  legitimeringen  af  selvsamme.  Det  indebærer,  at  konteksten og rammevilkårene for datajournalisternes arbejde kun er belyst indirekte og gennem journalisternes øjne. Ligeledes kan undersøgelsen ikke sige noget direkte om, hvorvidt andre, for eksempel brugere, chefer og faggrupper som grafikere og programmører, anser datajournalisternes praksis og produktioner som værende tilstrækkelig legitimeret. Dette tydeliggør behovet for også at inddrage andre aktører end datajournalister i fremtidige studier for at  opnå et mere eksternt syn på datajournalistikkens oplevede legitimitet.

Hertil kommer, at undersøgelsen empirisk er afgrænset til en dansk kontekst. På et praktisk plan kan eksempelvis det danske mediemarkeds  størrelse  have  betydning  for,  hvor  mange  ressourcer medier kan investere i datajournalistik, hvilket igen kan påvirke journalisternes råderum og muligheder (Fink og Anderson, 2014: 479). På et mere kulturelt plan kan bl.a. indholdet af det journalistiske rationale og de epistemologiske træk af professionskulturen variere på tværs af lande (se Hanitzsch, 2007). Det er derfor muligt, at specifikke aspekter af den danske journalistiks professionskultur, der her ikke er undersøgt i sin helhed, er en begrænsende faktor i forhold til at overføre de tilgange og tendenser, som observeres i udlandet. Fremtidige komparative studier af datajournalistikken vil her kunne fremme forståelsen af, hvordan  forskellige  nationale  professionskulturer  sætter  deres præg på datajournalistikken.

## REFERENCER

- Abbott,  Andrew  (1988). The  System  of  Professions.  An  Essay  on  the Division of Expert Labor . Chicago: University of Chicago Press.
- Albæk,  Erik  (2006).  'Statskundskab  og  journalistik  -  et  umage  par?' Journalistica 3: pp. 27-43.
- Brinkmann, Svend (2012). 'Forståelse og fortolkning'. I Videnskabsteori i  statskundskab,  sociologi  og  forvaltning ,  redigeret  af  Michael  H. Jacobsen, Kasper Lippert-Rasmussen og Peter Nedergaard, pp. 67-98. København: Hans Reitzels Forlag.
- Coddington,  Mark  (2015). 'Clarifying  Journalism's  Quantitative Turn'. Digital Journalism 3 (3): pp. 331-48.
- Deuze,  Mark  (2005).  'What  is  Journalism?:  Professional  Identity  and Ideology of Journalists Reconsidered'. Journalism 6 (4): pp. 442-64.
- Ekström, Mats (2002). 'Epistemologies of TV Journalism - A Theoretical Framework' 3 (3): pp. 259-82.
- Fink, Katherine og C. W. Anderson (2014). 'Data Journalism in the United States'. Journalism Studies 9699 (April 2015): pp. 1-15.
- Greene,  Taylor  (2015).  'Common  Values  Unite  Journalism  and  Open Source'.  opensource.com/life/15/8/common-values-unite-journalismopen-source (hentet 27.7.17).
- Grimen,  Harald  (2008).  'Profesjon  og  kunnskap'.  I Profesjonsstudier , redigeret af Anders Molander og Lars Inge Terum, 2.udg., pp. 71-86. Oslo: Universitetsforlaget.
- Grimen,  Harald  og  Anders  Molander  (2008).  'Profesjon  og  skjønn'.  I Profesjonsstudier ,  redigeret  af  Anders  Molander  og  Lars  I.  Terum, 2.udg., pp. 179-96. Oslo: Universitetsforlaget.
- Hanitzsch, Thomas (2007). 'Deconstructing Journalism Culture: Toward a Universal Theory'. Communication Theory 17 (4): pp. 367-85.
- Karlsson, Michael (2010). 'Rituals of Transparency'. Journalism Studies 11 (4): pp. 535-45.
- Lesage,  Frédérik  og  Robert  A.  Hackett  (2013).  'Between  Objectivity and  Openness  - The  Mediality  of  Data  for  Journalism'. Media and Communication 1 (1): pp. 39-50.
- Lewis, Seth C. (2012). 'The Tension Between Professional Control and Open Participation'. Information,  Communication &amp; Society 15  (6): pp. 836-66.
- Lewis,  Seth  C.  og  Nikki  Usher  (2013).  'Open  Source  and  Journalism: Toward  New  Frameworks  for  Imagining  News  Innovation'. Media, Culture &amp; Society 35 (5): pp. 602-19.

- Lewis,  Seth  C.  og  Oscar Westlund  (2015).  'Big  Data  and  Journalism'. Digital Journalism 3 (3): pp. 447-66.
- Meyer, Philip (1973). Precision Journalism: A Reporter's Introduction to Social Science Methods . 2. ed. Bloomington: Indiana University Press.
- Meyer,  Philip  (1991). The  New  Precision  Journalism .  Bloomington: Indiana University Press.
- Parasie, Sylvain (2015). 'Data-Driven Revelation?' Digital Journalism 3 (3): pp. 364-80.
- Parasie,  Sylvain  og  Eric  Dagiral  (2012).  'Data-driven  Journalism  and the  Public  Good:  'Computer-assisted-reporters'  and  'Programmerjournalists' in Chicago'. New Media &amp; Society 15 (6): pp. 853-71.
- Post, Senja (2015). 'Scientific Objectivity in Journalism? How Journalists and Academics define Objectivity, Assess its Attainability, and Rate its Desirability'. Journalism 16 (6): pp. 730-49.
- Schrager,  Allison  (2014).  'The  problem  with  data  journalism' . Qz.com . qz.com/189703/the-problem-with-data-journalism/ (hentet 27.7.17).
- Segel,  Edward  og  Jeffrey  Heer  (2010). 'Narrative Visualization: Telling Stories with data'. IEEE Transactions on Visualization and Computer Graphics 16 (6): pp. 1139-48.
- Svith, Flemming (2014). 'Grundlaget for journalisters viden'. I Professioner  under  pres ,  redigeret  af  Gitte  S.  Harrits,  Martin  B. Johansen, Jens E. Kristensen, Lars T. Larsen og Søren G. Olesen, pp. 119-46. Aarhus: Systime.
- Tuchman, Gaye (1972). 'Objectivity as Strategic Ritual: An Examination of  Newsmen's  Notions  of  Objectivity'. The  American  Journal  of Sociology 77 (4): pp. 660-679.
- Vos, Tim P . og Stephanie Craft (2016). 'The Discursive Construction of Journalistic Transparency'. Journalism Studies , februar, pp. 1-18.
- Wien, Charlotte (2005). 'Journaivismen og positivlistikken'. Nordicom Information , nr. 2: pp. 37-46.

## FORFATTER

Boy Rasmus Repenning

Cand.public., webproducer, Jyllands-Posten.

repenning@gmx.de