Geir Otto Holmås: Ved en korsvei. Åpent brev til mine karismatiske venner (Luther forlag, 2018)
Forfattere: Daniel Hougaard
Tidsskrift: dttk (28-03-2019)

## VED EN KORSVEI. ÅPENT BREV TIL MINE KARISMATISKE VENNER GEIR OTTO HOLMÅS LUTHER FORLAG, 2018 156 SIDER

## Anmeldt af Daniel Hougaard

Geir Otte Holmås skriver i Ved en korsvei et åbent brev til sine karismatiske venner. Et brev, han har følt det som et tvingende kald at skrive.

Holmås har siden 80'erne været en del af  den  karismatiske  bevægelse  i  Norge og har været en del af lederskabet i NorskOase.  Han  beskriver  med  glæde  den tidlige  tid  i  OASEbevægelsen,  hvor  han oplevede  stærk  forkyndelse  af  forkyndere, der var grebet af Jesus. Brændpunktet i  forkyndelsen var Kristus for os, med os og igennem os. Han husker i en selvbiografisk prolog tilbage på den karismatiske fornyelses  barndom,  hvor  forkyndelsen kredsede om, at alt det, Helligånden gør i menighederne, gør han for at forherlige Kristus  og  grundfæste  os  i  ham.  Jesus Kristus og hans gaver er kirkens skat, som vi bærer i et lerkar.

I  dag  anser  Holmås  disse  sandheder for at være under pres i den karismatiske bevægelse i  Norge.  Et  pres,  der  kommer grundet en stærk indflydelse fra en global apostolisk-profetisk bevægelse.  Holmås er  overbevist  om,  at  den  moderne karismatiske fornyelse har været et livgivende forårstegn fra Gud på tør jord, men derfor skriver han også, at det gør ham så ondt at  se  den  blive  kapret  af  forfalskninger, som dræner den for sand åndskraft. Det er Holmås opfattelse, at der er sket en forskydning  fra,  at  Kristus  skal  forherliges til,  at  kirken  må  blive  stærk.  Han  anser denne indflydelse for at være så alvorlig, at han mener at disse strømninger er ved at ændre troens logik indefra Ved  en  korsvei betegner  Holmås  som en krydsning mellem en teologisk vejledning, personligt vidnesbyrd samt en indtrængende appel. Holmås ønsker at kalde på refleksion og åndelig dømmekraft, så troens folk må genopdage den frigørende kraft, som findes i ægte kristen tro.

Den  apostolisk-profetiske  bevægelse er en international karismatisk bevægelse kaldet New Apostolic Reformation (NAR). I et appendiks bagerst i bogen giver Hol- mås et lille overblik over bevægelsen. Når Holmås vælger at lave en egentlig beskrivelse af bevægelsen i et appendiks, er det fordi, mange er påvirket af bevægelsen og dens  tanker  uden  at  kende  til  den.  Han beskriver  derfor  først  de  forandringer, han sporer i »ny karismatikken«, som han betegner  den  karismatiske  bevægelse  i Norge,  som  er  under  indflydelse  af  den globale  bevægelse.  Dette  skaber  mulighed for, at læseren kan gennemreflektere egen tænkning og praksis på baggrund af Holmås' analyser uden at skulle forholde sig til, om man skulle være en del af en bestemt bevægelse.

Holmås tager fat i mange aspekter af indflydelsen fra den Apostolisk-Profetiske bevægelse, men jeg vil her fremhæve tre områder,  som  synes  at  være  grundlæggende for at forstå det, Holmås mener er forfalskninger  i  »ny  karismatikken«  og den globale bevægelse.

Den første forfalskning Holmås tager fat i, er et øget fokus på at søge Guds nærvær. Ifølge Holmås er det en af den karismatiske  bevægelses  største  fortjenester, at den har ledt så mange ind i erfaringen af  Guds  nærvær.  Men  der  er  sket  noget, da  fokusset  på  Guds  nærvær  i  mange karismatiske  miljøer  er  blevet  intensiveret  og  fået  et  andet  præg.  Opmærksomheden  er  blevet  rettet  mod  at  skabe  en bestemt atmosfære, hvor erfaringen kan tage plads. Holmås mener, at det nye fokus ligger på det manifesterede nærvær. Tyngdepunktet ligger på åbenbaringerne og  manifestationerne,  som  nærværet  giver. En sund nærværsteologi regner ifølge Holmås med Guds nærvær i alle ting, og retter  opmærksomheden  mod  Guds  ob- jektive nærvær. Hvad Gud må lade os erfare er til en enhver tid op til ham.

Holmås  mener,  at  der  tales  meget mere om Guds rige blandt karismatikere i dag, men det bruges i sammensætninger, som fordrejer det. Der fremføres, at menigheden er gudsrigeambassadører. Tanken er ifølge Holmås, at Gud udbreder sit herredømme på jorden, når menigheden lever  ud  fra  gudsnærværet  og  påvirker omgivelserne med en himmelsk standard. Gennem en menighed, som rejser sig til et nyt niveau og dedikation og åndelig kraft, skal Guds rige gå mægtig frem. At Jesus sagde, at Guds rige først skal komme fuldkomment ved hans komme ved historiens ende, bliver ifølge Holmås underbetonet.

Den  anden  forfalskning,  Holmås  påpeger,  er,  at  forkyndelsen  om  synd  og nåde skydes ud i periferien  fortrængt  af efterligninger  a  la  »Gud  elsker  dig,  som du er, og vil sætte dig fri til at betyde en forskel i verden«.

Holmås fremfører, at det intense fokus på  gudsnærværet  og  Guds  rige  påvirker forståelsen  af  Jesus  og  evangeliet.  Det er Kristus hos os, i os og igennem os, det handler mest om, og Kristus for os er trådt i baggrunden, som en selvfølge der bliver antaget.

Holmås  understreger,  at  Jesus  selv forkyndte evangeliet om riget og ville, at Guds  kongeherredømme  skulle  manifestere sig på jorden, men det farlige i dette nye er, at evangeliet om riget bruger troens kerneord, men har slået bunden ud af det. Det, Jesus gjorde for os, overdøves af alt det, han vil gøre med og igennem os. Jesus bliver en kanal til en himmelsk verden.  Omdrejningspunktet  bliver  ikke,  at vi  skal  befries  fra  syndens  magt  og  konsekvenser, men at vi skal leve ud fra den guddommelige hensigt og bestemmelse.

En  tredje  forandring  er  en  helt  bestemt  eskatologi,  som  radikalt  påvirker ekklesiologien og kirkens ledelse.

I  den  apostolisk-profetiske  bevægelse mener man ifølge Holmås, at vi står over for  en  mægtig  bevægelse  fra  Gud  og  en stor  høsttid  over  hele  jorden.  Men  for  at det skal ske, må de hellige mobiliseres til at bringe gudsrigekultur og guddommelig transformation  på  de  arenaer  i  samfundet, hvor de har indflydelse. Kristne, som indvier sig, skal med autoritet tag herlighedsnærværet  fra  Gud  med  sig  overalt, hvor de lever og arbejder. Til sidst vil der nemlig  ske  en  betydelig  magtoverførsel fra Satan til Gud, ved at åndsfyldte kristne i verdens nationer får indflydelse på de politiske, økonomiske og sociale arenaer.

Denne  tænkning  har  stærk  indvirkning på forståelsen af kirkens lederskab. Der menes nemlig, at det er nødvendigt at genrejse  apostelautoriteten  i  Kristi  legeme, så de hellige kan mobiliseres til den sidste store bevægelse fra Gud. Som et resultat gror der en voksende skare af selvbevidste  apostle  frem.  Disse  apostle  ser sig ifølge Holmås som udvalgte af Gud til at forny kirken med apostolisk kraft. Disse apostle  leder  sammen  med  profeter,  der mener  at  have  en  speciel  udrustning  til at høre, hvad ånden siger til menigheden i  dag.  Det  kan  diskuteres  længe,  om  der findes  apostle  i  dag.  Men  en  tankegang, der mener, at Gud igen vil lede kirken ved mennesker med samme autoritet som Peter, Johannes etc., kan ifølge Holmås ikke forsvares ud fra Det Nye Testamente.

En højst problematisk autoritetstænkning  ser  Holmås  i  det,  at  der  menes,  at når man underlægger sig en apostel, går man ind under vedkommendes åndelige kraftfelt og beskyttelse. Ligeledes tænker man, at apostlene styrer og administrerer åndens aktivitet på jorden. Ved at underlægge sig en apostel vil kristne komme i ret position og deres autoritet til at virke i Guds rige vil stige.

Holmås påpeger, at en kirke, som vil kultivere  herlighedskraft  og  udøve  himmelsk entreprenørskab, uundgåeligt havner  i  en  spiral  af  aktivisme  og  storhedsvanvid. Guds rige og kirkens magt og ære bliver  i  praksis  samme  sag.  Kirken  er  et tegn på, at Guds rige er nær, men Kirken må ikke klistres for tæt på Guds rige. Kirken er et tegn, som peger bort fra sig selv over på noget andet, som er selve sagen.

I bevægelsens tale om autoritet, magt og  indflydelse  bliver  der  ikke  plads  til svagheden.  Gud  bliver  den,  der  altid  vil fremgang, magt og styrke, og han er altid  klar  til  at  velsigne,  bekræfte,  berøre og give kirken de kraftindsprøjtninger og den  åndelige  indsigt,  vi  trænger  til.  Der synes end ikke at være plads til den svage, fængslede og forpinte Paulus, der glæder sig over evangeliets fremgang og styrke.

Ved en korsvei er en interessant og tankevækkende  bog.  Den  er  som  nævnt  en krydsning  mellem  flere  discipliner.  Det har  den  fordel,  at  man  fornemmer  Holmås'  kærlighed  til  den  karismatiske  bevægelse, hvilket skaber større lydhørhed for hans bekymring. Det giver ham også mulighed  for  at  undervise  vejledende  i, hvad han mener er sund karismatisk kristendom.  Men  blandingen  af  discipliner efterlader også et lidt rodet indtryk, hvor man til tider kunne ønske sig en mere systematisk teologisk diskussion af lidt flere aspekter af de mange problematiske emner.

Ved en korsvei giver til gengæld en anledning til at gennemtænke og drøfte, om egne tanker og praksis er blevet påvirket indirekte af denne globale bevægelse. Det er ikke mit indtryk, at denne teologi har haft  ligeså  stor  indflydelse  i  den  danske karismatiske bevægelse som i Norge, men Ved en korsvei har allerede ført til mange interessante samtaler på kontoret i Odder Frimenighed, og jeg er sikker på, at samtalen ikke slut endnu.