Bevægelser i sundhedskultur
Forfattere: Annemari Munk Svendsen
Tidsskrift: forumforidraet (2010-07-01)

Bevægelser i sundhedskultur

10

11-

12

13—

15

16-

17

18

19-

20

21

22.

23.

Skelet.

ben, 23. tå.

En dag begyndte skolen at opdrage eleven til at pleje  sit  legeme  for  sundhedens  skyld.  Til  at kende kroppens anatomi i detaljer og lade den angive vejen for sundheden. Til at undgå bakterier og sikre lungerne frisk luft. En dag betragtede  vi  'god  gymnastik'  som  den  væsentligste sundhedsfremmende bevægelsespraksis.

En dag begyndte skolen at lede eleven til at lede sig selv i forbrugskulturens jungle af tilbud og  muligheder. Til  at  styre  kroppens  begær  og ikke at lade sig forlede af junkfood og slik, men i stedet lægge grøntsager på tallerkenen og passe måltiderne. En dag betragtede vi kondiløbet som den væsentligste sundhedsfremmende bevægelsespraksis.

En dag begyndte skolen at opfordre eleven til at  finde  sig  selv,  til  at  tage  til  fester  og  danse kinddans, udtrykke sine følelser og sige sin mening. En dag betragtede vi cykelturen ud i naturen, i den friske luft og i skoven med anemonerne  som  den  væsentligste  sundhedsfremmende bevægelsespraksis.

En dag begyndte skolen at coache eleven til at lege med sine søskende og rydde op på sit værelse for at få bevæget sig nok. Til at droppe colaen og  computerspillet,  holde  bevægelsespauser  og tælle skridt. Til at finde sin indre viljestyrke og blive stærk i sjæl og krop. I dag betragter vi al bevægelse som sundhedsfremmende.

Flere  minutter,  flere  forbrændte  kalorier,  flere skridt. Sådan kan det aktuelle dominerende politiske  budskab  om  sundhed  og  sundhedsfremmende bevægelsespraksisser opsummeres. 1 Men sundhed er et foranderligt begreb, og i og med forskellige perspektiver på og forståelser af sundhed,  det  jeg  i  det  følgende  betegner  som sundhedskultur 2 ,  følger  også  forskellige  forståelser  af  den  (ideelle)  sundhedsfremmende  bevægelsespraksis.

Der findes med andre ord ikke én, men flere måder at forstå sundhed på, og der er ikke én, men flere måder at betragte og legitimere bevægelse som sundhedsfremmende praksis på. For at belyse dette vil jeg i denne artikel kaste et blik på en specifik case, nemlig sundhedsbegre-

Skelettet (Gengivet efter Leth 1975: 15).

bet  i  en  række  undervisningsmaterialer  rettet mod sundhedsundervisningen i den danske folkeskole  siden  1975.  For  at  tydeliggøre  de  forskellige konfigurationer, forholder jeg analysen af materialerne til de samme tematiske omdrejningspunkter, nemlig synet på kroppen og dens natur, og ser på den betydning, dette har for den bevægelseskultur ,  der anbefales og legitimeres i materialerne.

Jeg vil på den baggrund præsentere fire forskellige sundhedskulturer. Der er en vis kronologi  i  fortællingen,  men  det  betyder  ikke,  at træk fra forskellige kulturer ikke kan findes på samme tid eller i samme materialer. Ligeledes er  kulturerne  på  forskellig  vis  forstærkninger af, svar på eller afarter af hinanden. Kulturerne skal betragtes som empirisk funderede typologiske billeder, der først og fremmest har til hensigt at vise, hvordan koblingen mellem sundhed og bevægelse er foranderlig og kan antage ganske forskellige dimensioner.

## GOD GYMNASTIK I FRISK LUFT - SUNDHED SOM HYGIEJNEKULTUR

»Vi har et par hundrede knogler, som danner vort skelet. Det stiver vort legeme af og giver musklerne noget at fæstne sig på, så vi kan holde os oprejste og udføre bevægelser ...  Rygsøjlen  eller  hvirvelsøjlen,  som  den også hedder, består af en række knogler, der kaldes hvirvler; imellem dem ligger bruskskiver, og de holdes på plads af stærke senebånd og muskler« (Leth 1975:9, s. 11).

Sådan lyder det i bogen Vort legeme og dets pleje fra 1975. I bogen møder vi en rationel og naturvidenskabeligt  funderet  sundhedsopfattelse,  sådan som den har præget undervisningsmaterialer til folkeskolens sundhedsundervisning siden den  første  skole-lærebog  om  sundhed  udkom  i

AF ANNEMARI MUNK SVENDSEN

1909. 3   Denne første konfiguration kan betegnes 'hygiejnekultur', idet den i høj grad henviser til, hvad  der  tjener  sundhedens  bevarelse  og  sygdommes forebyggelse, primært i en snæver medicinsk forstand. 4   I  bogen  møder  vi  en  detaljeret gennemgang af kroppens enkelte dele. Bl.a. lyder  det,  at  »tyndtarmen  ligger  i  en  mængde bugtninger  i  bughulen,  men  holdes  stadig  på plads af en tynd hinde, bughinden, der folder sig om maven, tarmen og de andre organer i bughulen« (ibid.:  s.  96).  Med  andre  ord  må  vi,  for  at finde sundheden, rejse ind i kroppen, og sundheden  tager  sit  udgangspunkt  i  en  detaljeret  beskrivelse af en generel, klinisk krop . I sin oprindelige  tilstand  synes  kroppen  dermed  at  være skabt sund, 5  og i dette materiale er sundheden dermed først og fremmest noget, der skal bevares!

I bestræbelserne på at (for)blive sund handler det derfor i høj grad om at undgå alt det, der kan forstyrre kroppens naturlige orden. Problematikkerne  omkring  sundheden  knyttes  i  den forbindelse til to ting. For det første til den moderne  livsstil .  Det  gælder  dårlige  sidde-  og  arbejdsstillinger,  men  også  modefænomener  udgør ganske væsentlige problemer for kroppens sundhed. Det er således ganske »uklogt at bruge tøj, der sidder for stramt. I bukselinninger og i sokker bør man anvende flade, overtrukne elastikbånd,  som  netop  holder  klædningsstykket på plads uden at stramme« (ibid.: s. 64) . For det andet  til bakterier ,  der  ligeledes  angriber  den naturlige orden, idet de, når de indåndes »angriber hals eller lunger, andre synkes gennem føden og angriber mave eller tarm« (ibid.: s. 75) . Bakterierne skal undgås ved henholdsvis at holde legemet stærkt og omgivelserne rene. Både boligen og legemet må derfor regelmæssigt bades i vand.

Således er der fokus på vigtigheden af ikke at gå på kompromis med kroppens naturlige dispositioner,  og  strømpeelastikkerne  bliver  en  væsentlig metafor for, hvordan intet må begrænse den  anatomisk  definerede  kropslige  orden.  På trods af tanken om naturlighed og autenticitet, er der dog på ingen måde tale om at overlade kroppen til 'sig  selv'  eller  lade  den  være,  som den er. I stedet skal den tilpasses og vedligeholdes efter én kropslig standard og via minutiøst tilrettelagte  praksisser.  Bl.a.  skal  gymnastiktimen »afsluttes med et bad, der kun behøver at vare et par minutter. Badet bør til at begynde med  være  tempereret  (30-35  grader),  men  må slutte  med  en  kold  douche  (18-20  grader)« (ibid.: s. 60).

Gennemgangen af kroppens anatomi og fysiologi har således til hensigt at bestemme de normale forhold , identificere hvad der kan forstyrre denne  orden  og  endelig  at  give  gode  råd  til, hvordan den bedst bevares. Og i denne forståelse af sundheden, præsenteret af en naturvidenskabelig tilgang og knyttet til forestillingen om en  kropslig  naturlighed,  finder  også  en  særlig bevægelseskultur sin plads. Samme funktionalitetsdiskurs viser sig nemlig i påpegningen af, at ikke  en  hvilken  som  helst  form  for  bevægelse styrker sundheden. Det forholder sig nemlig sådan at:

»…  ved  arbejde  bliver  musklerne  ganske vist stærkere; men hvis vi anvender en gal arbejdsstilling  eller  bruger  flere  muskler, end  det  er  nødvendigt,  kan  vi  få  krumme, stive muskler eller komme til at lide af muskelsmerter  ...  Ved  god  gymnastik  sættes derimod alle muskler i bevægelse og strækkes i deres fulde længde, og derved styrkes hele  muskelsystemet  så  legemets  bøjelighed  og  smidighed  bevares. Ved  gymnastikken  vænnes  legemet  desuden  til  en  god holdning« (ibid.: s. 22) .

Ligeledes  lyder  det,  at  sport  i  fri  luft  og  'god gymnastik'  »holder  brystkassens  bevægelighed ved lige« (ibid.: s. 69). Det er altså ikke nok at styrke kroppens muskulatur, hele legemets bøjelighed og smidighed må sikres. Hermed understreges det, at det er kroppens funktionalitet , der er  sundhedens  væsentligste  mål.  'God  gymnastik' er gymnastik, der 'gør gavn', og bevægelse kan derfor også være uden gavn for sundheden eller  i  værste  fald  decideret  skadelig,  hvis  den ikke  udføres  korrekt  og  i  de  rette  omgivelser. Her er ingen fitnesslokaler eller spinningcykler. Her er intet, der skal formes og forandres, men i stedet  et  indre  sundhedsmæssigt  a  priori,  der skal  vedligeholdes  og  plejes.  Bevægelsen  skal udføres af den enkelte og har først og fremmest til hensigt at styrke det enkelte legemes anatomiske beskaffenhed, hvilket understreger, hvordan kroppen betragtes som en klinisk ikke-relationel størrelse (mere end en kilde til at skabe sociale relationer, til glæde og erfaring).

Den nytteorienterede beskrivelse af kroppens enkelte  dele  kan  ses  som  idealbeskrivelsen  af det gode samfund, hvor hver enkelt skal tjene sit mål for at sikre helheden. Der etableres således en social identitet, der vægter ansvar og deltagelse, og 'den gode gymnastik' etableres i den forbindelse som en væsentlig del af en god, ansvarlig borgeradfærd.

## DEN VELTILRETTELAGTE JOGGETUR - SUNDHED SOM FORBRUGSKULTUR

- »Krumme, hvorfor er du så frisk om morgenen?« »Det er da fordi jeg har fået morgenmad«
- »Nå«,  siger  Snaske,  »og  hvad  spiser  du?« »Det er mest tykmælk med rugbrød, en ostemad og et glas mælk. Men nogle gange får jeg havregrød eller havregryn i stedet for. Så er  jeg  faktisk  mæt  indtil  frokost« (Statens Husholdningsråd 1986/87a: elevpjece).

I materialet Du bli'r hvad du spiser fra 1986 viser sig imidlertid et andet mønster i forståelsen af sundhed.  Centralt  i  materialet  er  historien  om chokoladebollen Snaske og grovbollen Krumme. De to sidder ved siden af hinanden i skolen og er meget forskellige. Der er altid fart over Krumme. Han drøner til skole på sin cykel, sender den ind i cykelstativet og farer ind i klassen. Snaske derimod slæber sig af sted om morgenen. Han er tit  ved  at  køre  for  langt  med  bussen, fordi han falder i søvn. Han får sig også somme tider en lille  lur  i  timerne. Forskellen mellem de to forklares - som det ses i det indledende citat - med det, de har spist. I materialet skal eleven først og fremmest lære at skelne mellem sund og usund mad,  og  de  sundhedsmæssige  praksisser  skal ikke længere rettes mod styrkelse af en legemlig oprindelighed, men mod at styrke den enkeltes evne til at forbruge rigtigt og sundt. 6 Denne konfiguration  kan  betegnes  som  'forbrugskultur', idet den henviser til kroppens forbrug af fødevarer på den ene side og en særlig samfundsform, adfærd og identitet på den anden. 7

I  forbrugskulturen møder vi et andet syn på kroppens natur end i hygiejnekulturen. Det lyder i materialet, at vi:

- »Hvis  mennesker  stadig  har  en  indbygget fornemmelse af, hvad der er sundt for dem

at spise, kunne vi måske lære meget af, at bruge  denne  fornemmelse  noget  mere  ... Meget  tyder  på,  at  vi  har  sådan  en  indre stemme, men at den bliver overdøvet af alle de påvirkninger, vi får udefra, så vi kommer til  at  spise  for  mange  usunde  sager«  (Statens Husholdningsråd 1986/87:arbejdsark 10a, forfatters kursivering).

Vi har altså muligvis en indre stemme for, hvad der er godt at spise, men denne stemme er blevet overdøvet af fristelser som junk food, chokoladeboller  og  chips.  Kroppens  natur  betragtes  som upålidelig, kroppen er potentiel usund, og sundheden dermed som uselvfølgelig. I forbrugskulturen  handler  sundhed  om  at  sikre,  at  kroppens begær efter usund mad ikke får plads. Det gøres først  og  fremmest  ved  at  holde  sig  mæt  ved  at indtage  sine  ernæringsmæssigt  korrekte  måltider på de rigtige tidspunkter. Sundheden består først og fremmest i evnen til at skelne mellem en sand, sund natur på den ene side og uægte, usunde og forkerte drifter på den anden. I sidste ende må man lade tanken og fornuften - og ikke kroppen - råde, hvis man vil være sund. 8

Vi forlader dermed hygiejnekulturens naturalistiske a priori og forpligtelse til at kunne producere og møder i stedet en kultur, der sætter afbalanceret forbrug og frihed til at skabe (sig selv) i centrum. Det har betydning for bevægelseskulturen,  hvor  konditionsløbet  bliver  det  ultimative udtryk for sundheden. Der er ikke tale om ekstremsport  som  maratonløb  eller  ironman,  men netop om den nøje afbalancerede, veltilrettelagte joggetur. Stadig i fri luft og som individuel bevægelsesform, men nu med henblik på at afbalancere kroppens (energi)forbrug, sikre energi og overskud - og demonstrere personlig succes.

På 'Du bli'r hvad du spiser'-plakaten ser vi en række madvarer løbe om kap (se billedet). Her Du blis, hvad du spiser!

SIATENS HUSHOLDNINGSRÅD

SKOLEKAMPAGNE 1986/87

)u blir hvad dil caicor Dakat fra Ctatonc Hicholdninacrår

Du bli'r, hvad du spiser. Plakat fra Statens Husholdningsråd 1986/87.

er  deltagerne  i  konditionsløbet  blevet  det,  de har spist. Men ikke nok med, at de er kommet til at ligne det, de har spist. Der følger også helt bestemte egenskaber med den indtagne mad. Vinderne af kapløbet har alle - i modsætning til de usunde fødevarer - kondisko på, hvilket indikerer viden om sundhed (det er en god idé at have løbesko på, når man løber), disciplin (man køber skoene og tager dem på) og vilje (man løber!). Samtidig er de glade, de løber smilende i mål med armene over hovedet. Endelig er de socialt habile, de støttes, tiljubles og beundres af deres 'medsøstre',  de  andre  sunde  madvarer,  idet  de krydser mållinjen jublende med smil på læben, ranke  rygge  og  masser  af  energi  og  overskud (men ikke i kaloriemæssig forstand, forstås).

De usunde fødevarer har end ikke overskud til at heppe eller støtte hinanden i kampen. De har kun deres krykker at støtte sig til. Forfaldet understreges  af  stokke,  krykker,  de  væltede madvarer (i et fald vælter det utiltalende indhold i remouladetuben ligefrem ud på banen) og de dovenagtige hjemmesko. Her er der krumme rygge og nedtrykthed i flere betydninger, og der pustes, stønnes og svedes.

I  forbrugskulturens  bevægelseskultur  møder vi en ny nyttetænkning. Her har vi ikke længere at gøre med en række enkeltdele, der har et bestemt formål og skal udfylde en nøje tilrettelagt funktion  i  en  større  helhed  -  og  det  er  derfor ikke magtpåliggende at dyrke 'god gymnastik i ren luft'. I stedet møder vi en række individuelle viljer, koncentrerede, energiske og friske og i konkurrence  om  at  komme  først  over  målstregen. Vi møder således en overvejende subjektivistisk  idé  om,  at  det  kropsligt  (for)bundne identitetsarbejde er resultatet af autonome, bevidste og rationelle valg, og hvor hygiejnekulturen betonede evnen til at gøre nytte, yde, samarbejde og tilpasse sig, viser det sunde, velkontrollerede  individ  sig  nu  som  en  frisk, glad,  koncentreret  og  autentisk  person,  som frisk og frejdig løber først over målstregen i livets kondiløb. En, der i sig selv er 'fit to be consumed' (af andre).

## CYKELTUR I ANEMONESKOVEN - SUNDHED SOM SELVREALISERINGSKULTUR

I starten af 1990'erne udkom en række materialer, der satte sociale relationer og det gode liv i bred  forstand  i  centrum  for  sundheden.  Her kunne det være sundt at gå til fester og drikke øl - ja ligefrem ryge 9 , hvis blot det gavnede din livskvalitet og selvudvikling.

Menneskers behov kan beskrives som

behov i bunden

en pyramide med de grundlæggende

ANSEELSE, SELVVARD,

ARBEODE MED MENING.

IKKERHED, TRYGHE!

OGET AT TRO PA

GEM

INA!?

SẾ EN TÃR

GODE OPLEVELSER, UD-

VİKLE SİG SOM PERSON.

KONTAKT, KÆRLIGHED,

NOGEN MAN KAN LIDE

OG SOM KAN LIDE EN.

I materialet Livet er dit (Hagel 1991) møder vi fem unge mennesker, bl.a. Per, der netop har været ude at løbe og nu er ved at smøre sin (sunde) madpakke. Pers mor kommer ud med hovedpine efter at have drukket for meget rødvin (igen) og tænder sig en smøg. Hun griner, da Per foreslår hende at begynde at løbe,  og  er  tilsyneladende bekymret for Pers 'sundhedsmani': »Pernilles mor spurgte  for  resten , om  du  kommer  til  Pernilles fest på lørdag. Hun siger, siger hendes mor altså, at du aldrig er med til noget. Måske skal du passe på ikke at blive for kedelig« (Hagel 1991: s. 15f.).

Pointen er, at Per ikke er sund, selv om han har  den  gode  sunde  madpakke  med  og  løber hver dag. Dette forklares ved at inddrage (en revideret udgave af) Abraham Maslows behovspyramide fra 1954 (Ibid.). Med behovspyramiden bliver  sundhed  til  et  spørgsmål  om  andet  end sund mad og bevægelse, og i materialerne møder vi kun ganske få konkrete forslag til sund kost og motion mv. Det handler i stedet om at få opfyldt alle sine  behov.  Særligt  behov  for  at være sammen med andre, at have et godt sexualliv og ikke mindst for at udvikle sig som person er centralt. Det sunde menneske er med andre ord det menneske, der opfylder hele pyramiden og har fundet og realiseret sit 'indre selv'. Denne sundhedskultur kan betegnes som en 'selvrealiseringskultur', da sundhed i høj grad knyttes til noget indre og privat hos hin enkelte og samtidig  eksplicit  tager  udgangspunkt  i  Abraham Maslows behovsteori.

Alternativ behovspyramide (Gengivet efter Hagel 1991:15).

På en måde har vi at gøre med en tilbagevenden  til  hygiejnekulturens  naturalisme. Tanken er, at vi er i besiddelse af en indre, naturlig og dermed mere sand retningsviser for sundheden og livet. Men der er dog væsentlige forskelle. I hygiejnekulturen  var  den  indre  sandhed  om sundheden knyttet  til  den  anatomisk  korrekte og  generelle  krop,  defineret  ved  det  kliniske blik.  Den  var  regulerbar  via  konkrete  fysiske handlinger og defineret ved et vedligeholdelsesarbejde .  I  selvrealiseringskulturen er den indre natur  knyttet  til  behov  og  ønsker.  Sundheden bliver  knyttet  til  indsigt  i sig  selv og  defineres ved et personligt udviklingsarbejde . Det afgørende  er  med  andre  ord  ikke  elevens  kropshold, men elevens selvforhold.

Med skiftet fra kropslig vedligeholdelse til individets selvudfoldelse skifter også bevægelseskulturen indhold. Her er Pernille på cykeltur ud i naturen. Hun

»… suser bare derudad. Mærker luften i ansigtet, solens varme på ryggen og den gode lugt  af  jord  og  grønt.  Hun  mærker  også musklerne arbejde i lår og lægge. Skubber gearet et trin op, perfekt. Hun træder pedalerne  roligt  rundt.  Det  fungerer  bare.  Hun trækker luft helt ned i lungerne og mærker hjertet  slå.  En  stor  varm,  frydefuld  glæde bobler fra lårene op i maven og brystet. Hun griner højt for sig selv og får lyst til at råbe.

Hun føler, hvordan hun og cyklen arbejder sammen. Hun føler på sin hud og med sine muskler, hvordan hun og luften, himlen, solen,  jorden  hører  sammen. I det øjeblik er hun uovervindelig« (ibid.: s. 41).

Cykelturen er denne kulturs væsentligste bevægelsespraksis. Vi er tilbage i den friske luft, ude i  skoven,  men  uden  henvisninger  til  at  træne lungerne, vedligeholde musklerne, komme først over  målstregen  eller  forbrænde  kalorier.  Pernille er koncentreret, opslugt af nuet, glemmer tid og sted og er et med kroppen, omgivelserne og cyklen. Den fysiske udfordring svarer til hendes evner: »hun skubber gearet et trin op - perfekt«.  Hun  oplever  legende  glæde,  energi  og ubesværethed: »det kører bare«. Bevægelse er her en del af det øverste lag i Maslows pyramide, det er en flowoplevelse. 10  Pernilles bevægelsespraksis står i modsætning til Pers, der tydeligvis er præget af manglen på denne oplevelse. Efter  løbeturen  reflekterer  han:  »Jeg  var  ikke helt i form i dag. Eller måske var stien bare for mudret. Per tænker på de fem kilometer i skoven. Måske skulle jeg vælge en anden rute. Men anemonerne springer snart ud« (ibid.:  s.  14).  I modsætning til Pernille er Per uden for situationen, han analyserer den, vurderer, er utilfreds. For ham 'kørte' det ikke.

I selvrealiseringskulturen sættes bevægelses oplevelser i  centrum. At anemonernes snarlige udspring skulle have betydning for løberuten indikerer, at Per søger noget andet og mere end den konkrete træningsmæssige effekt af sin løbetur,  hvilket  atter  understreger  sundheden som andet og mere end en fysisk tilstand. Løbeturen er ikke i sig selv sund - den skal være en (flow)oplevelse. I den forbindelse bliver den ellers bemærkelsesværdigt fraværende krop i sidste  ende  en  væsentlig  adgang  til  sundheden, men nu på en ganske anden måde. Kroppen repræsenterer i denne kultur herlige muligheder, som  gør  sansningen  af  omverdenen,  andres kroppe og de særlige bevægelsesrelaterede flowoplevelser mulig via den gode cykeltur, løbeturen mellem anemonerne, gode sexuelle oplevelser og kinddansen i stearinlysets skær.

## BEVÆGELSESPAUSER - SUNDHED SOM MOBILISERINGSKULTUR

Alle disse tre sundhedskulturer er stadig at finde i undervisningsmaterialer i dag i større eller mindre omfang og i forskellige afarter. Men ser vi nærmere på undervisningsmaterialerne siden årtusindskiftet, viser sundhed sig i høj grad som en 'mobiliseringskultur'. Ordet mobilisere kommer af det latinske 'movere', der betyder 'at bevæge', og i disse materialer handler sundhed i høj grad om bevægelse, både på et rent korporligt plan, men også som et ideal om vedvarende forbedring og udvikling - og om motivation.

Bl.a.  i Undervisningsavisen  -  mad  og  motion (Politiken  2005)  ser  vi  denne  opfordring  til  at tænke alle hverdagens gøremål som muligheder for  bevægelse.  Logikken  synes  at  være,  at  jo mere  vi  bevæger  os,  jo  sundere  bliver  vi.  Her skal  eleven  nu  ikke  længere  tælle  minutterne under bruseren, men antallet af bevægelsesminutter og forbrændte kalorier i løbet af dagen:

»Når du kommer frem til skolen, gælder det om ikke at sidde ned for længe ad gangen. Rejs dig op og bevæg dig, så snart klokken ringer.  Hold  bevægelsespauser  i  stedet  for ryge-,  sodavands-  og  kagepauser.  Når  du kommer hjem fra skole, er det en god idé at lege med din hund eller dine søskende. Ikke kun for at folk på vejen skal synes, du er en god  storebror  eller  -søster,  men  også  fordi det  giver  motion  ...  Alt  tæller« (Politiken 2005: s. 19).

Hæv aktivitetsniveauet

· Så meget forbrænder en person, der vejer 70 kg, på en dag, alt efter

om han/hun bevæger sig meget eller lidt.

Normalt vil sådan en person få ca. 2.000-2.500 kalorier på en dag.

C

At alt tæller og skal tælles, skal ses i lyset af synet på kroppens natur. Det forholder sig ifølge materialet sådan, at »vi er stolte medlemmer af en luddoven race, der er i stand til at lagre imponerende mængder af fedt« (Ibid.: s. 18). Som i forbrugskulturen har kroppen således en iboende drift, der er blevet problematisk for sundheden grundet særlige samfundsmæssige omstændigheder - den er alt for doven, og der er alt for mange fristende rulletrapper og biler.

Imidlertid er der en væsentlig nuanceforskel mellem  de  to  opfattelser  af  kroppens  natur.  I forbrugskulturen lød det, at mennesket på bunden var i besiddelse af en indre fornemmelse for at spise sundt, som (blot) var blevet overdøvet af civilisationens  påvirkninger.  Vi  måtte  derfor lære at skelne mellem den indre sunde og den indre usunde natur. I mobiliseringskulturen derimod beskrives det, hvordan »kroppen er indrettet  sådan,  at  den  oplagrer  overskydende  fedt« (ibid.: s. 4) . Hvor kroppen i de tre andre kulturer i  sidste ende (om end på ganske forskellige måder) kunne fungere som garant for sundheden, kan den det ikke her . I mobiliseringskulturen er vores krop simpelthen 'indrettet' forkert og ganske upraktisk i forhold til vores moderne levevilkår.   Vi er som udgangspunkt usunde. Dermed gøres kroppen plastisk og formbar og uden (betydningsfuld) stemme, og idealet er en formgivet  og  velproportioneret  krop,  der  ikke  har 'lagret', men netop bekæmpet lagringen af fedt. Og dette gøres i høj grad ved at bevæge sig så meget som muligt.

I mobiliseringskulturen er det således først og fremmest den konkrete krop, der skal bevæge sig  så  meget  som  muligt,  så  ofte  som  muligt. Ikke  mindst  skal  bevægelsen  sikre  en  stærk krop: »Lige nu har du måske masser af muskler, men hvis du ikke dyrker motion, forsvinder din muskelmasse lige så stille, når du bliver voksen.

Kalorieregnskab

I alt for en hel dag PY 4320

Der er derfor god grund til at passe på musklerne allerede nu … Musklerne er den motor, som din  krop  bruger  til  at  drive  sig  selv  fremad« (ibid.: s. 16). Muskler, fremgår det her, er noget, man kan have mange eller få af, de kan forsvinde, og de er derfor også nogle, man skal passe på. Det er ganske vigtigt, fordi netop musklerne driver kroppen fremad . Musklerne betragtes således som den væsentligste forudsætning for bevægelse. Vi  må  med  andre  ord  bevæge  os  for (fortsat) at kunne bevæge os.

I Undervisningsavisen møder vi derfor også en »motionsguide« (ibid.: s. 20). Guiden går ud på, at eleven ved at læse om en række motionsformer, cykling, ridning, fodbold etc. skal finde ud af, hvad vedkommende vil 'gå til'. Implicit ligger således  en  formodning  om,  at  alle  skal  gå  (og netop ikke køres) til 'noget'. Beskrivelsen af de enkelte aktivitetsformer er præget af en funktionel tilgang. Valget af motionsform skal nemlig ske på baggrund af refleksioner over, hvad den gør ved kroppen. F.eks. lyder det, at kampsport

Hæv aktivitetsniveauet (Gengivet efter Politiken 2005:18).

»generelt styrker ... balancen, smidigheden, koordinationsevnen og din hurtighed«, at »styrketræning er et hit, hvis du vil have synlige fysiske resultater« (ibid.).

Vi  ser  således  hygiejnekulturens  funktionalisme revitaliseret, om end der sker en forskydning fra kroppens til bevægelsens funktion. Her er ikke tale om 'god gymnastik i frisk luft' med henblik på at opretholde og sikre kroppens oprindelighed og funktionalitet, så den kan udføre et  stykke  arbejde.  I  stedet  markeres  det,  at al bevægelse  har  en  funktion,  idet  det  fremmer sundheden ved at øge muskelstyrken, forbrænde kalorier og ikke mindst sikre et smukt ydre.

Henvendelsesformen  er  også  en  ganske  anden.  Hvor  det  tidligere  lød,  at  bevægelse  var »gavnlig  for  legemets  udvikling,  men  overdreven gymnastik og sport kan skade« (Leth 1975: s. 25), forholder det sig nu sådan at »når du letter  røven  og  begynder  at  bevæge  dig,  1)  forbrænder du en masse kalorier, 2) du får trænet kredsløbet, 3) der er faktisk lidt styrketræning i både trapper og cykelture. I hvert fald hvis du giver  den  en  over  nakken« (Politiken  2005:  s. 18). I modsætning til Pernilles cykeltur ud i naturen,  et  med  luften,  solen,  himlen  og  jorden, gælder det nu om at cykle, fordi der »faktisk er lidt  styrketræning  i  det« (ibid.).  Dette  kræver dog lidt mere end den nydende oplevelse, som den Pernille har. Her skal trædes til. Røven skal lettes (i mere end en forstand). Samlet set tematiseres det at bevæge sig som et stykke arbejde, der skal udføres. Der er i høj grad tale om en naturvidenskabelig konstruktion af bevægelsesbegrebet, der kun i lille grad lægger vægt på bevægelsens  mere  emotionelle,  sociale  og  kulturelle karakter og betydning.

Eleven opfordres til at vurdere motiver for eksisterende adfærd og deres indstilling til at ændre på denne; vil du det nok? Det er således ikke bare kroppen, der skal være stærk og bevægelig, men også viljen. På den led er det ikke længere manglende  viden,  den  begrænsede,  fede  eller syge  krop,  der  er  det  egentlige  problem,  men elevens indstilling og vilje til  fortsat forandring og vedvarende bevægelse.

## BEVÆGELSER I SUNDHEDSKULTUR

Analysen  her  peger  først  og  fremmest  på  forskellige  undervisningsmaterialers fremstilling af fænomenet sundhed og de vurderinger, forestillinger og værdier, der knyttes hertil. Således er  sundhedskulturerne  i  denne  sammenhæng kun eftersporet i tekstlige mønstre og endda i en særlig type tekst. Der ses ikke på det kognitive eller på praksisniveau. Det er en begrænsning, som må tages alvorligt. Alligevel er der en vis legitimitet i at se på disse tekster, da undervisningsmaterialerne er såvel normgivende som beskrivende for skolens praksis og dermed såvel kulturbærere som kulturskabere. Forandringerne på det diskursive niveau hænger med andre ord  sammen  med  samfundsmæssige  forandringer og bevægelser - en tese, der er inspireret af Michel Foucaults tanker om diskursive formationer og formationsregler i det sociale tankerum. 11 I denne artikel spørges der til, hvilke grundlæggende værdier, synsmåder og forestillinger om sundhed og bevægelse, der viser sig i undervisningsmaterialer. Disse kan perspektiverende betragtes som et skridt mod at pege på forudsætningerne og dermed også grænserne for sprogbrug, tanker og handlinger omkring sundhed. 12   Om  relevansen  af  dette  teoretiske  udgangspunkt præciserer Foucault, at »kritik består  faktisk  i  at  analysere  og  reflektere  over grænser« (Foucault 1987: s. 99).

De  fire  kulturer,  der  er  blevet  præsenteret her, peger på, hvordan vi til forskellige tider laver forskellige grænsedragninger omkring sund- hed  og  bevægelse. Typologierne  kan  anvendes til at undersøge grænserne for, hvilke forskellige forhold der vægtes, hvad der trækkes frem, og hvad der udelukkes, når vi står over for udsagn om sundhed og bevægelse i dag. Spørgsmålet er således ikke, hvad sundhed er, men hvad vi tror den er. Dermed udfordres en aktuel tendens til at sætte al bevægelse lig med sundhed og al sundhed lig med bevægelse, og vi får mulighed  for  at  undersøge  sammenkædningen  af de to begreber. Skal vi - med henblik på at sikre sundheden - dyrke god gymnastik, kondiløb eller  cykelture  i  anemoneskoven med kæresten? Eller  skal  vi  'give  den  en  over  nakken'  i  alle hverdagens (bevægelsesrelaterede) gøremål?

## REFERENCER:

Apple, Michael W. og Christian-Schmidt, Linda K. (1991): The Politics of the textbook . In Apple, Michael W. og Christian-Schmidt, Linda K. (red.) The Politics of the textbook . New York: Routledge. s. 7-22.

Andersen, Frans Ørsted (2006): Flow og fordybelse. København: Gyldendal.

Featherstone, Mike (2001): The body in consumer culture. In Featherstone, Mike; Hepworth, Mike &amp; Foucault, Michel (1987): »Hvad er oplysning« in Slagmark nr. 9, p. 99-104.

Foucault, Michel (2001): Talens forfatning . Olesen. Original 1976.

Foucault, Michel (2005): Vidensarkæologien Philosophia. Original 1976.

København, Rhodos. Oversat af Søren Gosvig-. Oversat af Mogens Chrom Jacobsen. Århus, Hagel, Annie (1991): Livet er dit - en bog om sundhed . En bog om sundhed. Odense: Fyns Amt, Forebyggelsesrådet.

Indenrigs- og sundhedsministeriet (2005): Alle børn i bevægelse. København, Schultz Grafisk.

Jensen, Anders Fogh (2005): Mellem ting - Foucaults filosofi. København. Det lille forlag.

Leth, Ingolf (1975): Vort legeme og dets pleje - for 7. skoleår og (4. Udgave, original 1973). Haslev, Gyldendal.

Mellemgaard, Signe (1998): Kroppens natur . København: Museum Tusculanums forlag.

Møller, Arnold (1909): Sundhedslære for folkeskolen . København: Brødrene Salomonsen.

Politiken og Gyldendal (2005): Undervisningsavisen - Mad og motion . København: Gyldendal.

Schmidt, Lars Henrik og Kristensen, Jens Erik (2004): Lys, luft og renlighed (2. Oplag, original 1986)

København: Akademisk Forlag.

Statens Husholdningsråd (1986/87a): Du bli'r hvad du spiser. 1. Del: Bh.-klasse - 5. Klasse. København: Statens Husholdningsråd.

Sundhedsstyrelsen (2008): Kommuner i bevægelse . Hentet fra www.sst.dk (15/6-10).

Sundhedsstyrelsen (2009): Sæt hverdagen i bevægelse. Hentet fra www.enletterebarndom.dk (15/6-10).

Svendsen, Annemari Munk (2009): Fra legemets pleje til viljens styrke - sundhedskulturer i den danske

folkeskole gennem 30 år belyst gennem læremidler til sundhedsundervisningen. Ph.d. afhandling. Odense.

Turner, Bryan S. (red.): The Body - Social Process and Cultural Theory. (8. oplag, s. 170-196, original 1991).

London: Sage.

Undervisningsministeriet, UCLillebælt og Region Syddanmark( (2007): Børn, mad og bevægelse . Odense,

Clausen Offset. Redigeret af Kromann, Morten og Bjørnsbo, Kirsten Schroll.

Wittgenstein, Ludvig (1999): Filosofiske undersøgelser . København, Munksgaard. Original 1958.

## NOTER

1. Jf.  bl.a.  politiske  programerklæringer  og  projekter  som Alle børn i bevægelse (Indenrigs- og Sundhedsministeriet 2005), Politik  for  bevægelse  i  kommuner  og  skoler (Sundhedsstyrelsen  2007), Børn,  mad  og  bevægelse (Undervisningsministeriet,  UCLillebælt  og  Region  Syddanmark 2008), Kommuner i bevægelse (Sundhedsstyrelsen 2008) og Sæt hverdagen i bevægelse (Sundhedsstyrelsen 2009, del af projekt En lettere barndom ).
2.  Artiklen  tager  sit  teoretiske  udgangspunkt  i  den  sene Ludwig Wittgensteins sprogspilsteori (Wittgenstein 1999), og Michel Foucaults diskursteorier (Foucault 2001, 2005). Artiklens grundlæggende tese er, at vi - bl.a. ved at kigge på sprogbrug - kan sige noget om mønstre, regler og formationer i det sociale. Det, der undersøges, er kulturspecifikke selvfølgeligheder i koblingen mellem forståelsen af sundhed og bevægelse, men dermed også muligheder  for  at  forstå  og  tale  meningsfuldt  om  disse  ting. Dermed  er  kultur  ikke  udelukkende  et  betydningsfelt, men også et mulighedsfelt. Kultur kan betragtes som en række divergerende forestillinger og værdier, der udgør

den 'selvfølgelige' eller 'naturlige' baggrund for vores tilværelse og dermed også forudsætningen for, at noget kan træde  frem.  I  denne  sammenhæng  begrænser  analysen sig dog til at være et skridt på vejen til en sådan (noget mere  omfattende)  analyse  af  sundhedskultur  -  ikke mindst  det  snævre  empiriske  udgangspunkt  taget  i  betragtning. Jeg forsøger med andre ord - som i mange andre Foucault-inspirerede analyser - at trække Foucaults forestilling  om  regler  for  talefrembringelsen  ned  på  et lidt andet niveau. Det skal her bemærkes, at artiklen er et uddrag af min ph.d. afhandling Fra legemets pleje til Viljens styrke Sundhedskulturer i den danske folkeskole gennem 30 år  belyst  gennem  læremidler  til  sundhedsundervisningen (2009). Her indgår langt flere tekster i analysen.

3.  Her udkom en lille bog kaldet Sundhedslære for Folkeskolen skrevet af Arnold Møller. Bogen var et kondensat af Møllers 800 siders bog, Sundhedslære, der udkom et par år før (Møller 1907-08).
4.  Jfr. Schmidt og Kristensen 2004:12f.
5.  Forestillingen om en kropslig oprindelighed som sundhedens ideal ingenlunde ny. Bl.a. møder vi denne forestilling i Henrick Smids bog Lægebog fra 1577 (Mellemgaard 1998:63).
6.  Det  er  ikke  nyt,  at  maden  har  en  væsentlig  rolle  i sundhedsøjemed, men ganske nyt, at der udvikles specifikke læremidler, der i særlig grad har maden og måltiderne som omdrejningspunkt for sundheden.
7.  For  en  nærmere  beskrivelse  af  begrebet  forbrugskultur og  kroppens  betydning  i  denne  forbindelse  henvises  til Featherstone 1991.
8.  Tesen er inspireret af Mellemgaard 1998.
9.  Se undervisningsvejledningen »Sundheds- og seksualundervisning« (Undervisningsministeriet 1991).
10.  Flow  kan  defineres  som  »optimaloplevelse;  oprindelig kaldet autotelist oplevelse, hvor aktiviteten bliver værdifuld i sig selv; harmonisk tilstand af fuld opmærksomhed om og engagement i en aktivitet; oplevelse af nydelse ved overensstemmelse mellem mål og handlemuligheder; kan tilstræbes viljemæssigt og opnås inden for alle livets områder, som fx. arbejde, leg, samvær, musik« ( Psykologiskpædagogisk ordbog (2006). (Citeret fra Andersen 2006:9).
11.  Foucault 2005:83f.
12.  Der  er  således  ikke  fokus  på  selve  aktørsiden.  Her  kan igen henvises til Foucault. Om Foucaults metode skriver Anders Fogh-Jensen (2005), at »hvad angår arkæologien, er den, som den fremtræder i Ordene og tingene , en historisk metode og fremlæggelsesform, der ikke lægger vægt på enkeltindividers eller enkelte gruppers forestillinger og handlinger, men på at genskabe det tankerum, der muliggjorde disse forestillinger og handlinger - deres historiske a priori« (Jensen 2005:136). Se i øvrigt note 2.