Medaugymnastikkens modtagelse i det danske kvindegymnastikmiljø 1936-1941
Forfattere: Birgit Brink Lund
Tidsskrift: forumforidraet (2006-07-01)

## Medaugymnastikkens modtagelse i det danske kvindegymnastikmiljø 1936-1941

## Af Birgit Brink Lund

»Så gik det løs. Totalbevægelser vi ikke havde  set  mage  til  før.  Hele  kroppen svingede og fjedrede - musikken svingede  og  fjedrede.  Alle  led  var  i  uafbrudt sammenhængende  bevægelse.  Det  var en åbenbaring af skønhed og vellyd. ... De  arbejdede  med  køller  -  de  legede med bolde og tøndebånd - frit og flot. Det  hele  var  anderledes,  end  hvad  vi havde  oplevet  før.  Medau  spillede,  så man  kunne  høre  bevægelsen,  pigerne bevægede  sig  så  man  kunne  se  musikken. Det var en harmonisk og betagende samhørighed.« 1

Sådan  beskrev  Helle  Gotved  i  sine  erindringer den tyske Medauskoles opvisning i 1936. Hinrich Medaus gymnastik havde et andet  bevægelsesudtryk  end  den  kvindegymnastik,  der  hidtil  var  blevet  dyrket  i Danmark og brød således med den etablerede  gymnastikopfattelse.  Lederne  fra  de eksisterende gymnastiktraditioner måtte forholde sig til den nye gymnastik, og ikke alle  delte  Gotveds  begejstring.  Modtagelsen afhang bl.a. af, hvordan det nye passede ind og gav mening i gymnastiktraditionens centrale værdigrundlag og formål.

Baggrunden for denne artikel er mit speciale Distinktioner  i  dansk  kvindegymnastik  -  en  kulturanalyse  af  vidnesbyrd  om Medaugymnastik 1936-1941 udarbejdet på Kultur og Formidlingsstudiet på SDU. Jeg fordybede mig her i en kort ikke tidligere analyseret periode af kvindegymnastikkens historie.  Specialets  problemstilling var  at foretage en kulturanalyse af, hvordan den tyske Medaugymnastik blev vurderet af to af  tidens  dominerende  gymnastiktraditioner Den danske Kvindegymnastik og Den nordiske Kvindegymnastik -  ved  hjælp  af Pierre Bourdieus teoriapparat i den hensigt at  opnå  en  forståelse  af,  hvilke  grundlæggende  modsætninger,  der  var  på  spil. Gennem en analyse af et empirisk tekstmateriale bestående af udsagn fra artikler skrevet af talskvinder fra de to gymnastiktraditioner, undersøgte jeg, hvilke værdier, dvs. hvilke  former  for  symbolsk  kapital,  der blev  inddraget  i  kampen  om  gymnastiksmagen. Udsagnene indgik i en meningssammenhæng med den gymnastiktradition, der blev talt ud fra, idet talskvindernes forventninger til og vurderinger af det nye var indlejret i deres habitus og smagspræferencer, og valget af strategi i kampen var begrundet i, hvad de anså for at være den, der bedst  kunne  sikre  deres  gymnastikkulturs position. Ud fra empirien identificerede jeg tre relationer: 1. Dansk/nordisk - Tysk (betydningen  for  vurderingen  at Medaugymnastik var  tysk),  2.  Tradition  -  Moderne (hvad blev tillagt gymnastisk værdi og gav gymnastisk  mening)  og  3.  Ånd  -  Krop (kampen mellem en holdningspræget gymnastik  og  gymnastik  for  kroppens  skyld). Hertil kom et uudtalt - tabuiseret - argument om kropspraksis.

Denne artikel giver kun plads til en kortfattet præsentation af gymnastiksystemerne og illustrative eksempler på, hvilke former for symbolsk kapital og betydningsbærende distinktioner, der blev sat i spil af de to lejre: Den nordiske  Kvindegymnastik ,  der repræsenterede den folkelige gymnastik på landet, og Den  danske  Kvindegymnastik , der repræsenterede byens gymnastik.

## Den danske Kvindegymnastik

Krigsassessor og danselærer Paul Petersen begyndte  sit  arbejde  med  gymnastik  for kvinder i 1870erne og var ivrig fortaler for, at  der  skulle  være  forskel  på  kvinde-  og mandsgymnastik. Hans udgangspunkt var den  gymnastik,  han  kendte  fra  Hærens Gymnastikskole, men han lod sig inspirere af mange kilder for at mindske det militære præg til fordel for et feminint præg. For at påpege  den  danske  prægning,  han  havde givet gymnastikken og adskille den fra andre,  kaldte  han  sit  system Den  danske Kvindegymnastik .

Petersen fandt, at gymnastik var en sund og dannende aktivitet for kvinder, og han ønskede at skabe en samling rationelle og pædagogiske  øvelser, der forenede det gymnastiske og det kvindelige. 2 Hans udgangspunkt  var  mere  praksis  end  videnskab, og han var på flere punkter original fx ved brugen af ballet- og dansetrin, musikledsagelse,  inddragelse  af  boldspil  og svømning samt kraftige idrætsprægede øvelser. Han overskred samtidens forventninger til gymnastik for kvinder, idet han tillod  øvelser  med  kropslige  udfoldelser, der  udfordrede  tidens  normer  for  kvindelighed. Den danske Kvindegymnastik slog især  igennem  i  byerne,  og  deltagerne  var middel- og overklassens kvinder.

Petersen  oprettede  et  lærerindekursus, og fra 1886 blev uddannelsen officielt an- erkendt,  og  lærerinderne  brugt  på  flere kommuneskoler.  Da Haandbog i Gymnastik 3 blev autoriseret i skolen, betød det, at de  af  Petersen  uddannede  lærerinder  herefter kun blev brugt ved private skoler. Petersen  stiftede  i  1888 Dansk  Gymnastiklærerindeforening foreningen blev siden åben  for  alle  interesserede  med  navnet Dansk Kvinde-Gymnastikforening (DKG) . Denne forening blev hurtigt en af de førende  gymnastikforeninger  i  København,  og DKG har repræsenteret udviklingen i Den danske Kvindegymnastik loyalt.

Efter Petersens død i 1906 overtog hans døtre  Magdalene og Ingeborg Paul -Petersen ledelsen af instituttet - nu kaldet Paul Petersens  Idrætsinstitut (PPI).  De  holdt gymnastiktraditionerne  i  hævd  og  videreudviklede Den  danske  Kvindegymnastik ved at iblande nye impulser. Fra 1936 blev Paul Petersens barnebarn Ellen Paul -Petersen formand for DKG.

## Den nordiske Kvindegymnastik

I  1884  importerede  den  danske  folkehøjskole H. P. Lings Stillingsgymnastik. Denne  gymnastik  var  baseret  på  fysiologi  og anatomi og bestod af konstruerede øvelser, som kunne anvendes af begge køn. Målet var  formning  af  en  harmonisk  krop.  Den legemlige  vækkelse  blev  en  vigtig  del  af folkehøjskolens ideologi og gymnastikken et  led  i  en  social,  politisk  og  kulturel  distinktion  for  den  grundtvigianske  bondestand.  Selvom  de  første  kvindelige  delingsførere blev uddannet i 1885, stod der ofte  mænd  i  spidsen  for  kvindehold,  og kvindernes gymnastik på landet blev en efterligning  af  mandsgymnastikken.  Dette ændredes først efter mødet med den svensk-finske gymnastiklærerinde Elli Björkstén:  i  København  1906,  ved  OL i Stockholm 1912, men mest epokegørende i 1913, da hun underviste på Statens Feriekursus.  Idet  Björkstén  reformerede  gymnastikken inden for rammerne af de lingske principper, kunne hendes ideer umiddelbart accepteres i den danske højskole.

Selv  om  Björkstén  anerkendte  Ling, mente hun, at de to køns forskellighed både psykisk og fysisk måtte medføre et kvalitativt  forskelligt  indhold  i  gymnastikken samt at kvinderne skulle tage ansvaret for deres egen gymnastik. 4 Hun henviste til J . Lindhards gymnastikteori som sin teoretiske  baggrund.  Björkstén  lagde  afstand  til det  mandhaftige  bl.a.  ved  at  fjerne  det spændte og militæriske til fordel for en betoning af lethed, spændstighed og frisk livfuldhed  i  sin  bevægelsesgymnastik: Den nordiske  Kvindegymnastik .  Hun  indførte en  ny  arbejdsmåde  med  en  original  udtryksfuld  kommando  samt  nye  rytmiske øvelser, der parrede frigjorthed og livsglæde med kravet om æstetisk form, og hensynet  til  kvindeligheden  kom  i  højsædet. Björkstén  brugte  rytmen  som  et  hjælpemiddel, og fra ca. 1920 blev musikken tilføjet.  Hendes  mål  var  at  danne  det  hele harmoniske menneske, og de frigjorte bevægelser udtrykte ikke blot fysisk, men også  sjælelig  ubundethed  og  frihed.  Når  en dagsøvelse indeholdt formrene øvelser udført med » grace och själfullhet« blev skønhedssansen udviklet og karakteren forædlet  -  en  åndløs  bevægelse karakteriserede Björkstén som vulgær.

I 1922 tog Björkstén initiativ til stiftelse af Nordisk  Forbund  for  Kvindegymnastik (NFK). NFK samlede nordens kvinder i et gymnastikkulturelt fællesskab bl.a. ved udgivelse af tidsskriftet Nordisk Kvinnogymnastik og afholdelse af kurser. Der var en fælles linie i gymnastikken, men Björksten stillede  lederne  frit  mht.  at  udvikle  den.

Hun var bevidst om, at gymnastikken ikke undgik at blive præget af sin tid; hun havde selv  turdet  trodse  autoriteten  og  fulgt  sin egen  selvstændige  opfattelse  af,  hvordan en  velegnet  gymnastik  for  kvinder  skulle udformes.

Den  nordiske  Kvindegymnastik fik  sin nationale fortolkning i hvert af de nordiske lande og blev præget af de personligheder, der  byggede  videre  på  arven.  I  Danmark blev gymnastikken brugt både i skole- og foreningsregi. Jørgine Abildgaard og Anna Krogh  grundlagde  i  1925 Snoghøj  Gymnastik- og Folkehøjskole (Snoghøj). Deres mål  var  at  virke  blandt  dansk  kvindelig ungdom med gymnastikken som middel til at  nå  deres  idealer  for  en  højskoles  ungdomsarbejde: vække ånden (religiøst), styrke nationalfølelsen (fædrelandskærlighed) og  ruste  kvinden  til  livet  (moderskabet). 5 Den folkelige gymnastik skulle styrke det legeme, hvori åndslivet skulle udvikle sig, og tjente således et højere mål, hvilket gav den mening. Via Snoghøj fik Den nordiske Kvindegymnastik et  stærkt  udgangspunkt for  at  præge  den  folkelige  gymnastik  på landet  via  delingsførerne,  og  landbokvindernes gymnastikkultur blev revolutioneret og fik sit eget feminine udtryk.

## Medaugymnastik

Allerede  i  begyndelsen  af  1900-tallet  var en  ekspressiv  bevægelseskultur  med  opøvelse  af  rytmesans  og  musikalitet  samt brug af organiske bevægelser vokset frem i det sydlige udland ved E. Jaques-Dalcroze, C. Loges, R. Bode og R. Laban. I Tyskland var  rytmisk  gymnastik  for  kvinder  i  forskellige  udgaver  således  et  anerkendt  begreb i 1920erne.

Hinrich  Medau  var  læreruddannet  med musik, Turnen og sport  som  yndlingsfag. For at  tjene  penge  til  ekstra  musikstudier tog han en lærer- og organiststilling i Lissabon i  1913.  På  grund  af  1.  verdenskrig måtte han blive i udlandet og tog videre til Madrid.  Medau  erfarede,  at  disse  landes folk  var  fulde  af  musik  og  bevægelse  og naturlig » grazie «. Fx oplevede han, at børnene i gymnastiktimen ikke lavede isolerede kropsbevægelser, men brugte hele kroppen. Det satte nogle tanker i gang, og Medau søgte inspiration dels hos Jaques -Dalcroze dels hos Bode. Han uddannede sig i Bodes Ausdrucksgymnastik og fik her mulighed for at forbinde sin interesse for musik  og  bevægelse.  Efter  at  samarbejdet mellem  Medau  og  Bode  ophørte,  åbnede han i 1929 Gymnastikschule Hinrich Medau i Berlin. Her valgte Medau at koncentrere  sig  om  at  udvikle  kvindegymnastikken.

Medaugymnastikken byggede på Bodes bevægelseslære med totalbevægelsen, der fra de store muskler i bækkenregionen forplanter sig ud i kroppen for at slutte med et strømmende  afløb.  Modsat  Ling,  der  begrundede sin gymnastik på anatomi og fysiologi  og  konstruerede  øvelser  for  kroppens enkelte  dele,  fremførte  Medau:  » Wo die  Anatomie  und  Physiologie  aufhört, fängt  de  Bewegung  an!« 6 Medaus  gymnastik bestod ikke af øvelser, men var en arbejdsmåde,  der  tog  udgangspunkt  i  de funktionelle grundformer gang, løb, sving m.v.  Undervisningen  var  for  en  stor  del bygget på improvisation, hvor gymnasten ud  fra  et  lille  bevægelsesmotiv  arbejdede videre, og målet var bl.a. at udvikle elevernes rytme- og formsans, så de selv kunne skabe nye bevægelser.

For Medau havde gymnastikken et dobbelt formål dels et politisk folkeopdragende, hvor den medvirkede i opbygningen og karakterdannelsen  af  »folket«  i  det  nye Tyskland, og dels det faglige med udvikling af både » eine organische Bewegungs- schulung « og » eine musische Leibeserziehung «. Altså en legemskultur, hvor den organiske bevægelsesskoling var kædet sammen  med  en  musisk  opdragelse,  hvilket iflg.  Medau  gjorde  den  særlig  egnet  for kvinder.

Hvor  det  tidligere  var  vigtigt  at  kunne fremvise et muskelpanser af spændte muskler, mente Medau , at det af hensyn til de bølgende bevægelser var vigtigt at kunne være afspændt. Bevægelsen blev opfattet som en spændingsbue, og den rytmiske skiften mellem spænding og afspænding i de  svingende  totalbevægelser  skulle  afspejles i musikken. Harmonien mellem bevægelse og musik var det vigtigste, mens melodien var underordnet, og den blev ofte improviseret.  At  Medau  ikke  arbejdede med gymnastikøvelser eller melodier, men med spændingsbuer, der var uafhængige af 4 eller 8 takter, betød at både bevægelsesforløbet og musikken var mere fritstillet.

## Dansk/nordisk - Tysk

Linjen for Den nordiske Kvindegymnastik var fastlagt af Ling og Björkstén, og talskvinderne  udtrykte  generelt  en  stolthed over at være dansk/nordiske og en afsmag for  det  tyske.  For  eksempel  skrev  Anne Marie Børup 7 ,  at  den  nordiske  gymnastik var en levende organisme, der var » Søstre, runden  af  samme  Rod « 8 -  dvs.  de  fælles kendetegn havde knyttet dem sammen i et tæt slægtskab. Modsat karakteriserede hun i samme artikel den tyske indflydelse som en bakterie, der angreb den sunde nordiske gymnastik.  Med  sit  malende  og  metaforfyldte sprog fremtryllede A. M. Børup en vision  om  de  nordiske  demokratier  med sundhed og frisk luft,  som  modbillede  til det tyske, der underforstået var et sygt diktatur  jf.  nazismen  -  man skulle tage sig i agt for smittefaren.

A. M. Børup henviste også til en forskel i  folkekarakter  og  temperament  som  begrundelse for, at Medaugymnastik egnede sig  bedre  til  tyskere  og  sydeuropæere. 9 Disse folk havde en medfødt sans for rytme, musik og sang, som ikke var en del af de beherskede nordboers habitus. Den nordiske  identitet  blev  defineret  ved  at  afgrænse  den  fra  det,  den  ikke  indeholdt. Hun fandt  endvidere,  at  de  nordiske  folk relativt let kunne lære af hinanden, fordi de var  beslægtede,  hvorimod  hun  lagde  afstand til den fremmedartede tyske mentalitet. For hende ville det kun give mening at tage ved lære af Medau, hvis det kunne berige den nordiske gymnastikkultur.

En  anden  aktiv  skribent  var  Solvejg Bording 10 .  Hun  fremhævede  ofte,  at  det gymnastiske ideal skulle findes i det gamle kulturelle  slægtskab med Norden; det var en  arv,  som  forpligtede,  og  som  det  var værd at kæmpe for at bevare. Herved tog hun  klart  afstand  fra,  at  den  tyske  gymnastik  og  dens  udtryk  for  kvindelighed overhovedet kunne være en mulighed. Både på Snoghøj og når Björkstén gav opvisning med sine finske gymnaster, blev gymnastikken et symbol, der skulle vække den rette selvbevidsthed og forsvarsviljen:

»Det blev hos Elli Bjørkstén og hendes gymnaster  aldrig  til  føleri.  Den  finske frihedskamp holdt dem bundne til en salt virkelighed,  der  nok  skulde  holde  aandens flugt i tømme. Derfor virkede hendes  gymnaster  baade  ved  deres  vidunderlige  friske  livfuldhed  og  ved  deres gribende patriotiske rejsning.« 11

Finland  var  i  krig  med  Sovjet,  og  gymnastikken stod som et nationalt symbol for folkets frihedstrang, og den danske solidaritet var stor. Det nordiske fællesskab blev her  opfattet  som  et  kulturelt  og  åndeligt fællesskab,  modsat  den  tyske  idé  om  et nordisk germansk-arisk Blod- og Jordforbund.

Den danske Kvindegymnastik havde i sit grundlag hentet inspiration fra forskellige gymnastiksystemer  og  senere  også  hos Björkstén. Ellen Paul -Petersen besøgte flere tyske gymnastikskoler i sommeren 1935,  og  hun  konstaterede:  » Hvor er der dog meget vidunderligt og dejlig naturligt ved den tyske Gymnastik.« 12 For hende var begrebet  »tysk  gymnastik«  positivt  ladet. Hun var forundret over, at der var så mange måder at bevæge krop og lemmer på og forudså, at når Medau blev kendt, ville der komme til at rase en Medau-feber i Danmark. Hun lod sig begejstre - af den tyske Geist  -  og  hendes  fokus  var  mere  gymnastikkens muligheder end dens nationalitet. Den danske Kvindegymnastik blev opfattet  og  benævnt  som  dansk,  men  ikke som udtryk for en stærk nationalfølelse.

Flere omtaler af opvisninger med tyskinfluerede  PPI-lærerinder  udtrykte,  at  det tilsyneladende  var  lykkedes  at  berige  og ikke  ødelægge Den  danske  Kvindegymnastik ved  at  bruge  dele  af Medaugymnastikken . Gymnastikkens nationalitet blev ikke  fremhævet  i  argumentationen  -  den blev ikke tillagt stor symbolsk værdi. Det fremmedartede  blev  modtaget  som  noget spændende  nyt,  som  skulle  undersøges nærmere, og udfordringen bestod i tage det bedste  af  den  tyske  gymnastikkultur  og indarbejde det i den danske.

## Tradition - Moderne

I 1937 deltog Medau i en gymnastikopvisning  i  København  med  det  elitehold,  der også havde givet opvisning ved OL i Berlin. I sin omtale af opvisningen lagde Sigrid  Nutzhorn 13 afstand  til  det  rytmik-  og danseprægede 14 - dvs. det som ikke over- holdt hendes gymnastiske normer. Det var vigtigt  for  den  folkelige  gymnastik  at  afgrænse kvindegymnastik fra dans, plastik og rytmik, da disse bevægelsesformer manglede gymnastikkens pædagogiske og opdragende mål. Tilsvarende blev Medaus brug af redskaber oftest opfattet som staffage og uden gymnastisk værdi, for i den folkelige gymnastik blev linjerne tegnet af kroppen, og strækningens retning var Gud. 15

A.M. Børup kunne rose den tyske kvindegymnastik for den enorme frigjorthed og smidighed,

»... men samtidig frastødes vi af den underlige  Formløshed,  et  Virvar  af  uordentlige  og  uæstetiske  Øvelser  og  Bevægelser ... En grim Bevægelse kan udmærket  udføres  med  Frigjorthed,  men den virker som Løssluppethed.« 16

Hvis »vi« - dvs. den folkelige gymnastikbevægelse - skulle tage ved lære af den tyske gymnastik, skulle den indeholde nogle blivende værdier, der kunne leve op til den folkelige  gymnastiks  dannelsesmål.  Hun blev tiltalt af frigjortheden, men frastødt af de uskønne - dvs. formløse - bevægelser, som  hun  fandt  uharmoniske.  Ved  at  fordømme det uskønne hævede hun sig (og sine)  op  på  et  højere  plan. Den  nordiske Kvindegymnastik lagde  også  vægt  på  frigjortheden; men der var grænser for hvor »frigjort«, det måtte blive, for både i højskolekulturen og i de gymnastiske idealer var kvinderne underlagt en social og moralsk  kontrol,  der  satte  grænser  for,  hvor frit de kunne udfolde sig kropsligt. Medaus totalbevægelse  blev  opfattet  som  vulgær og dermed udtryk for kulturelt forfald.

I  flere  artikler  blev  centrale  begreber  i den  nordiske  gymnastikkultur  præciseret fx  holdning  og  form.  Formen  var  anato- misk  og  rationelt  begrundet,  og  den  gav skønhed  både  til  øvelsen  og  til  den  krop den  formede  harmonisk.  De  formgivende øvelser og at kunne indtage formrene stillinger var en vigtig del af den pædagogiske linje i Den nordiske Kvindegymnastik qua den  forpligtende  arv  fra  Ling.  Som  J. Abildgaard formulerede det,  satte  formen et  mål  for  det  gymnastiske  arbejde,  som det gav mening at stræbe efter, idet den repræsenterede ånden i arbejdet. Hvis gymnastikken  gav  afkald  på  formen  ville  den og  gymnasten  miste  sin  nordiske  identitet. 17 Formen, den kontrollerede frigjorthed og den beherskede krop symboliserede orden  over  for  det  kaotiske  ved  den  tyske gymnastik. En ukritisk brug af det moderne udgjorde en trussel mod det gymnastiske grundlag. Der var en risiko for, at de unge delingsførere kunne blive forblændet af  det  spændende  nye,  da  de  ikke  havde mange års åndelig ballast og indlejret habitus. At de gamle gymnastiske dyder således blev »revitaliseret« som værn over for nye modepåfund, ser jeg som udtryk for en bevidst  strategi,  idet  klarhed  om  dannelsesidealerne  skabte  orden  i  vurderingerne af, hvad der var sande værdier over for det meningsløse.

E. Paul-Petersen var enig i, at det danske grundlag for gymnastik var den systematiske og anatomiske bearbejdelse af kroppen, som den lingske gymnastik foreskrev det. Hun  indrømmede,  at  Medau ikke  havde dette grundlag, og undskyldte ham med, at han var mere musik- end gymnastikpædagog, og at hans idé var en musisk opdragelse, hvor bevægelse var tæt forbundet med musik. 18 Hun holdt fast i Den danske Kvindegymnastiks solide grundlag, men hun lod sig også påvirke og præge af det ny, når det kunne udvikle gymnastikken. Det krævede en sikker gymnastiksmag og kritisk sans at nøjes med de gode ting fra Medau, men da lederne i byen ofte var uddannede lærerinder,  havde  de  et  fagligt  fundament,  så  de kunne vælge det brugbare.

E. Paul-Petersen lagde som nævnt vægt på, at den tyske gymnastik var dejlig naturlig. Hun opfattede natur som det uforarbejdede og oprindelige, og modsætningen var de  tillærte  viljes-  og  formålsbestemte  bevægelser. Når Medau arbejdede med organiske bevægelser, der opbyggede et samarbejde  mellem  de  forskellige  legemsdele, fandt hun, at det var mere i overensstemmelse med naturens love end konstruerede øvelser,  der  arbejdede  med  en  arm,  mens resten af kroppen blev holdt stille. De moderne  impulser  blev  ikke  opfattet  som  et brud, men som en mulighed for en fornyelse  af Den  danske  Kvindegymnastik ,  der kunne  styrke  den  i  konkurrencen  mellem gymnastikudbyderne i byen. Synet her var fremadrettet, idet man byggede på en gymnastiktradition, der til stadighed udviklede sig.

## Ånd-krop

Den folkelige gymnastik blev formidlet fra højskolerne  via  åndeligt  vakte  unge  delingsførere, og kroppen skulle være et billede  på  den  åndelige  habitus.  I  1936  udtrykte J.  Abildgaard tvivl  om,  det  stadig forholdt sig sådan, eller om Björksténs herlige  kvindegymnastik  betød,  at  ungdommen ikke behøvede mere? Hun så tegn på, at gymnastikken og kroppen blev et mål i sig selv, og at højskolen tilsyneladende mistede sin indflydelse. 19 S. Bording var inde på noget af det samme, da hun i anledning af  højskolens  hundrede  års  beståen  fastslog, at gymnastikken skulle tjene den sande  fædrelandskærlighed,  og  derigennem blive en væbner for folkeånden. Højskolen og det levende ord skulle vise gymnastikken  på  rette  vej,  ellers  risikerede  den  at komme  på  afveje  og  blot  blive  målløs træning af kroppen. Hun advarede om, at en veltrænet krop »... kan akkurat lige saa godt  gaa  i  den  ondes  tjeneste;  ja,  der  er ifølge sagens natur altid en særlig fare for, at  vi  med  et  veldyrket  legeme  netop  skal komme til at tjene ham.« 20 Her kunne hun både hentyde til Niels Bukhs gymnastik 21 , Landsstævnet  i  Ollerup  (1935),  de  tyske hold  ved  Lingiaden 22 samt  byens  gymnastik.  En  dyrkelse  af  kroppen  for  dens egen  og  motionens  skyld,  blev  opfattet som en forfladigelse af gymnastikkens betydning.  I  højskolen  eksisterede  kropsligheden ikke ved sig selv, men i henvisning til noget andet - i den kristne moral skulle det legemlige tugtes, og ånden var den rene.

Da E. Paul -Petersen i 1934 holdt et foredrag  om  gymnastik  i  Dansk  Kvindesamfund,  bemærkede  hun,  at  mange  kvinder gik  til  gymnastik  for  at  holde  den  slanke linje, dvs. dyrkede gymnastik ud fra et ønske om legemlig skønhed. Hun pointerede også,  at  gymnastik  var  alsidig  træning modsat sport samt at gymnastik både stimulerede legeme og ånd. 23 Hun frydede sig over  de  mange  nye  inspirationskilder  for kvindegymnastikken  og  gjorde  opmærksom på, at man hos PPI ikke så foragteligt på  det  nye.  Hos Den danske Kvindegymnastik var det intet problem, at gymnastik blev  dyrket  for  motionens  skyld.  Det  var en måde at tage vare på sin sundhed og sin krop,  som  modvægt  til  magelighed  og sløvhed.

Lærerinderne  havde  antagelig  en  mere rationel, pædagogisk og videnskabelig tilgang til gymnastikken og arbejdede mere med  legems-  end  åndelig  udvikling.  En materialistisk synsvinkel, hvor gymnastikken var tjener for kroppen. Lærerinden var ansat  og  afhængig  af  efterspørgslen  efter hendes evner, men ejede også en frihed til at  kunne  præge  gymnastikken  personligt. PPI og DKG fulgte med tiden, og fornyelsen  var  med  til  at  give  gymnastikken  tiltrækningskraft.

## Det tabuiserede argument

Det,  som  gjorde  en  forskel  mellem  den danske og den tyske kvindegymnastik, var brugen  af  kroppen. Medaugymnastikkens vigtigste bevægelse var den organiske totalbevægelse, der med  udgangspunkt  i bækkenet  kunne  opfattes  som  en  meget erotisk bevægelse af kvindekroppen. Totalbevægelsen brød med, hvad kvinder tidligere havde fremvist offentligt i gymnastik. Den overskred de usynlige grænser og anviste  nye  muligheder  for  kroppens  bevægelser i kvindegymnastik. Det blev ikke nævnt direkte i vidnesbyrdene, at Medaugymnastikkens kropslige praksis bestod af sanselige bevægelser - et tabu; men det er min påstand, at kampen også gjaldt magten til  at  definere  normerne  for  den  legitime kropspraksis i gymnastikken.

Normerne for kvindekroppens bevægelsespraksis i gymnastikken, er et udtryk for opfattelsen  af  kvindelighed  i  gymnastikken. Kvindelighed er en historisk foranderlig  kategori.  De  herskende  normer  om kvindelighed er mere en given kulturs eller periodes  måde  at  udtrykke  kønsforskelle på end et i praksis levet kvindeliv og det biologiske køn. 24 Fokus rettes ikke primært mod kvinders  adfærd,  men  mod  opfattelsen af typiske kendetegn, træk og kvaliteter,  som  er  legitime  for  kvinder  og  deres væsen - en blanding af biologi og kultur og af samspillet mellem praksis og norm. En følge af Bourdieus habitusbegreb er, at en  persons  sociale  tilhørsforhold  har  betydning  for  hvilke  normer,  der  indlejres  i habitus,  og  habitus  er  baggrunden  for  en persons  fortolkningsramme,  der  ubevidst styrer smagspræferencerne og dermed vurderingen  af  fx  gymnastikkens  kropsbevægelser. Gymnastik er et kulturelt system, som  formidler  en  bestemt  opfattelse  af kvindelighed til udøverne.

J.  Abildgaard  berettede  i  Snoghøjs  25 års jubilæumsskrift om, hvordan hun og A. Krogh havde været Björksténs begejstrede elever fra første gang, de var på kursus hos hende.

»Hendes »levende kvindegymnastik« linieklar  som  græsk  arkitektur  og  med Lings højnordiske præg over sig; med de betonede runde bevægelser, der forlener friskhed  med  ynde;  ...  Og  netop,  fordi der var denne kvindelighed, måtte vi bekæmpe anden opfattelse.« 25

Björksténs  gymnastik  gav  udtryk  for  den rette kvindelighed og kropspraksis og fastlagde  linien  for  de  kropsbevægelser,  som Den nordiske kvindegymnastik skulle fremelske, og normerne blev habituelle dispositioner og dermed styrende for vurderingen af Medaugymnastikken .

Da A. M. Børup havde været på kursus hos  Medau,  så  hun  et  problem  i,  at  den fjedrende bevægelse i fod- og knæled ofte blev overdrevet. At kvinder stod og vippede  i  knæene  med  spredte  ben  stred  mod hendes idealbillede af kvindelige kropsbevægelser i gymnastikken. I en omtale af en opvisning  med  Kvindelig  Idrætsforening påpegede hun, at den tyske indflydelse betød, at gymnastikken »... har tabt i Skønhed  og  Kvindelighed ... « 26 De  svingende og  løsslupne  bevægelser  var  efter  A. M. Børups  smag  grimme,  og  de  kunne  give forkerte  associationer,  og  blev  dermed  en trussel mod den rene tanke. I den folkelige selvforståelse bestod kvindelighed i gymnastikken af en frigjort yndefuld kropsbeherskelse  med  stor  æstetisk  skønhed,  og gymnastik var et middel til at beherske den sanselige krop, så den kunne være en sund bolig  for  sjælen.  Hvis Medaugymnastikkens kropspraksis kom til at dominere, ville  det  underminere  den  nordiske  gymnastikarv.

P.  Petersen ønskede at forene det gymnastiske og det kvindelige i sit gymnastiksystem, men han redegjorde ikke nærmere for, hvad han forstod ved det kvindelige. I kombinationen af feminin ynde og kraftudfoldelse  havde Den  danske  Kvindegymnastik udfordret samtidens normer for kvinders kropslige udfoldelser. Da E. PaulPetersen  besøgte  Medauskolen,  fik  hun forståelse for arbejdsmetoderne og glædede  sig  over  kroppens  mange  bevægelsesmuligheder. Hun  opfattede Medaugymnastikkens organiske  bevægelser  som  naturlige kropsbevægelser. Hun tog ikke afstand fra dem, dvs. de kunne inkluderes i hendes  norm  for  legitime  kvindelige  bevægelser. København havde haft besøg af Jaques-Dalcroze, Loges og Bode, og flere københavnske  gymnastikforeninger  viste allerede  midt  i  1930'erne  tysk  inspireret gymnastik. På den baggrund var Medau ikke  så  fremmedartet,  og  »tyske  øvelser« havde en positiv klang. Ved at optage elementer fra Medaugymnastikken markerede man hos Den danske Kvindegymnastik en ny opfattelse af, hvad en kvindegymnastik i kontakt med tidens mode og kvindelighed skulle indeholde.

## Konklusion

Medaugymnastikken brød med den danske kvindegymnastiktradition, og modtagelsen af den nye gymnastikkultur har jeg belyst i et kampperspektiv. Kampen udspillede sig mellem  dem,  der  ville  bevare  den  gamle orden  og  dem,  der  var  villige  til  forandring. Umiddelbart faldt Medaugymnastik- ken ikke i Den nordiske Kvindegymnastiks smag, mens Den danske Kvindegymnastik tog  den  til  sig  med  enkelte  forbehold.  På baggrund af min analyse, mener jeg, at årsagen hertil skal findes i, at de to gymnastiksystemer havde væsensforskellig historisk baggrund og værdigrundlag.

Tilhørsforholdet til den danske folkehøjskole  gav  den  folkelige  gymnastikbevægelse identitet og legitimitet. Derfor havde det  stor  betydning  for  talskvinderne  for Den nordiske Kvindegymnastik , at Medaugymnastikken var af tysk oprindelse, og det nationale og det nordiske fællesskab blev tillagt stor symbolsk værdi i argumentationen. Man havde et dannelsesmål, der pegede ud over gymnastikken, og den åndelige habitus var vigtig, så man frygtede påvirkningen fra en frisat kropsgymnastik. Man fastholdt  historisk  betingede  smagspræferencer i vurderingen af den nye gymnastik og distingverede sig fra en modedille ved at mobilisere og forsvare egen gymnastikkultur. Medaugymnastikkens værdier  var ikke efterstræbelsesværdige, da dens gymnastik- og kropspraksis afveg fra det nordiske  kvindeideal  og  dermed  ikke  kunne berige og gavne Den nordiske Kvindegymnastik .  Man  forsøgte  at  bevare  en  monopolstilling på landet ved at ekskludere det nye og lukke sig om sig selv.

Den danske Kvindegymnastik var skabt ud fra flere inspirationskilder, og man fortsatte sædvanen med åbenhed over for fornyelse af gymnastikken. Det nationale aspekt blev ikke tillagt stor symbolsk betydning, og benævnelsen »dansk« var ikke (længere)  udtryk  for  en  stærk  nationalfølelse. Gymnastikkens dannelsesmål var knyttet  til  kroppen  og  sund  legemsudvikling.  Repræsentanterne  for Den  danske Kvindegymnastik havde  et  solidt  fagligt grundlag  og  var  bevidste  om,  at Medaugymnastik byggede på andre forudsætnin- ger  end  den  danske  tradition;  men  man fandt  ikke,  at  den  stred  mod  P.  Petersens krav til det kvindelige og gymnastiske, så den kunne accepteres som kilde til fornyelse. Det nye blev opfattet som en positiv udfordring, og strategien var et assimilere de brugbare dele af det nye, hvorved der blev skabt et nyt kulturelt udtryk.

## Noter

1. Helle  Gotved, Mit  livs  gymnastikhistorie:  erindringer (København, 1996), s. 32-33.
2. Paul Petersen: Den danske Kvindegymnastik (København, 1901-1906) Bd. 1, s. 3.
3. Haandbog i Gymnastik (1899)  var  resultat  af  et kommissionsarbejde. Herefter blev Lings svenske gymnastik grundlaget for undervisningen i folkeskolen og seminariernes læreruddannelse.
4. Elli  Björkstén, Kvinnogymnastik:  första  delen (Helsingfors, 1918), s. 248.
5. Jørgine Abildgaard og Anna Krogh udgav bogen Øvelser  til  Kvindegymnastik (Kolding,  1928), hvori de fremlagde grundlaget for deres arbejde.
6. Hinrich Medau, Deutsche Gymnastik: Lehrweise Medau (Stuttgart, 1940), s. 20.
7. A. M. Børup var delingsfører fra Askov Højskole ved Ingeborg Appel og uddannet på Statens Gymnastikinstitut.  Hun  underviste  bl.a.  på  delingsførerkurser  og  var  medredaktør  af Ungdom  og Idræt (1930-65).  Hun  besøgte  Medauskolen  3 gange i 1938-39.
8. Anne Marie Børup, »Den 6. nordiske Gymnastiklejr« I: Ungdom og Idræt , 1937, nr. 31, s. 401-403.
9. Anne Marie Børup, »Musikken i Gymnastikkens Tjeneste«  I: Ungdom  og  Idræt ,  1939,  nr.  40,  s. 509-512.
10. S. Bording var delingsfører fra det første hold på Snoghøj og uddannet på Statens Gymnastikinstitut. Ansat på Snoghøj i 1933.
11. Solvejg  Bording,  »Højskolen  og  gymnastikken« I: Nyaarsgave: I anledning af Højskolens Hundredeaar (Slagelse, 1944) s. 120-131.
12. Ellen Paul-Petersen, »Betragtninger over tysk Gymnastik«  I: D.K.G.  Medlemsblad  for  Dansk Kvinde-Gymnastikforening , 1936, nr. 2 (Januar), s. 1-4.
13. S. Nutzhorn var delingsfører fra Askov Højskole

Sat på spidsen åbnede Medaugymnastikken for en kropslighed, der af den folkelige gymnastik  blev  opfattet  som  et  kulturelt forfald, og som man på landet identificerede med byen; mens den moderne bykvinde var mere åben for kvinders nye kropslige udtryksmuligheder, som hun kunne identificere med en moderne (naturlig) frihed.

- og uddannet i Stockholm på GCI. Var bl.a. vicepræsident i NFK og formand for den danske afdeling.
14. Sigrid Nutzhorn, »Kvindegymnastikstævnet i København« I: Nordisk  Kvinnogymnastik ,  1937, nr. 3, s. 75-76.
15. Jf. Bo Vestergård Madsen, Oplysning i bevægelse (Århus, 2003).
16. Anne Marie Børup, »Kvindegymnastik i 1936« I: Ungdom og Idræt , 1936, nr. 45, s. 549-552.
17. Jørgine Abildgaard, »Den gymnastiske Form« I: Ungdom og Idræt , 1940, nr. 16, s. 226.
18. Ellen Paul-Petersen, »Dansk Kvindegymnastik dens  Udviklingsmuligheder«  I: Jul  for  sportsmænd , 1940, s. 23-25.
19. Jørgine Abildgaard, »Er den danske Gymnastikbevægelse  et  Led  i  Naturalismens  Glimmer  for Guld?« I: Snoghøjbogen , 1936, s. 10-14.
20. Solvejg  Bording,  »Højskolen  og  gymnastikken« I: Nyaarsgave: I anledning af Højskolens Hundredeaar (Slagelse, 1944) s. 120-131.
21. N. Bukh var grundlægger af og forstander på Ollerup  Gymnastikhøjskole  og  sympatiserede  med nazismen.
22. Ved Lingiaden i Stockholm 1939 fejrede man 100 året for Lings død.
23. Ellen  Paul-Petersen, »Foredrag i D.K.« I: D.K.G. Medlemsblad  for  Dansk  Kvinde-Gymnastikforening , 1934, nr. 2, s. 2.
24. Dette  er  inspireret  af  Bente  Possing,  »Køn  og kvindelighed«  I: Den  jyske  historiker ,  1992,  nr. 58/59, s. 35-51.
25. Jørgine  Abildgaard,  »Gennem  25  år«  I: Snoghøjbogen: Jubilæumsårsskrift 1925-50 , 1949, s. 724.
26. Anne Marie Børup, »Den 6. nordiske Gymnastiklejr« I: Ungdom og Idræt , 1937, nr. 31, s. 401-403.