Mellem hjertesprog og 'løs' tale
Forfattere: Henk Van Der Liet
Tidsskrift: passage (1998-12-01)

## Mellem hjertesprog og 'løs'  tale

## - nogle overvejelser omkring dansk  litteratur,  set med udenlandske  øjne

## HENK VAN DER LIET

Modersmål er vort Hjertesprog, Kun løs  er al  .fremmed  Tale, Det  alene i Mund  og Bog Kan vække et Folk  af  Dvale. N.F.S.  Grundtvig (1837/38)

ter  chokket.  Jeg  oplevede  nemlig  på  en  ganske håndfast måde at der er forskel på, om man er dan­ sker eller ej, når man giver sig af med et af dansker­ nes nationale klenodier,  navnlig deres litteratur.

Under henvisning til ovenstående motto fra Højsko­ lesangbogens  "Moders Navn  er  en  himmelsk Lyd" kan man  sige  at  jeg  tilhører  de  beklagelsesværdige folkefærd der til dagligt må nøjes med at benytte sig af 'løs'  tale, eftersom jeg ikke er dansker. Hvis man tager  Grundtvig  på ordet,  er  der ingen  tvivl  om  at der  såvel i Danmark som i himmeriget tales dansk. I så fald kan jeg alligevel nære visse forhåbninger om at havne på den lune side på selve dommedagen, når f"arene skilles fra bukkene,  idet jeg efterhånden også kan klare mig på de udvalgtes tungemål.

Det har dog ikke været med henblik på en even­ tuel  :fremtidig  eksistens  i  det  hinsidige  at  jeg  i  over en snes år har  beskæftiget  mig  med dansk.  Årsagen er mere jordnær: den udspringer af min interesse for dansk skønlitteratur og dansk åndsliv som sådan.  Til trods for  at  det  danske  sprog  og  den  danske littera­ tur har sat dybe spor i min tilværelse, har jeg allige­ vel tit gjort mig overvejelser om hvorvidt mit ':frem­ mede' syn  på  danskerne  og deres  litterære arv afviger  fra  deres  egne  måder  at  anskue  og  omgås dansk litteratur på.  Sagt med andre ord: hvordan ta­ ger dansk litteratur sig ud på afstand?

## Ude på landet

Lad  mig  begynde  med  en  personlig  anekdote  om hvordan  mit  allerførste  møde  med  dansk  litteratur gik for sig,  og hvordan  jeg kom til hægterne igen ef- Anekdoten foregår i slutningen af halvfjerdserne, da  jeg  som gæstestuderende begyndte  at  læse  ved Institut for nordisk filologi ved Københavns Univer­ sitet.  I  forvejen  havde  jeg  læst  dansk  ved  et  hol­ landsk  universitet i  tre  år,  og  jeg  var  overbevist om at  jeg  efterhånden  var så velbevandret i den danske litteratur at overgangen til København ville  være en smal sag.

Jeg havde i øvrigt valgt at læse dansk, fordi jeg var interesseret  i  litteratur  og,  ikke  mindst,  fordi  jeg havde mødt et antal spændende danskere der var be­ gejstrede for  deres litteratur.  Vel  at  mærke  var  det ikke  udelukkende  jævnaldrende  litteraturinteresse­ rede  studerende  jeg  havde  truffet.  Et  par  somre havde jeg boet på en gård i Midtjylland, og det slog mig  at  den  sympatiske  værtsfamilie  ikke  blot  ejede en del bøger, men at de sågar blev læst. Den pågæl­ dende familie var godt hjemme i den klassiske dan­ ske litteratur  og  det  var  de  tilsyneladende ikke  ene om på egnen. Et tilsvarende forhold til nationallitte­ raturen var jeg ikke stødt på hos de hollandske land­ bofamilier  jeg kendte.  Det gjorde mig  endnu  mere interesseret  i  danskerne  og  deres  litterære  traditio­ ner. Blandt andet på baggrund af disse og li gn ende iagttagelser,  gik det  hurtigt  op for  mig at Danmark og Holland godt nok  var meget beslægtede lande, men at der b ag om lighederne åbenbart også eksis­ terede store kulturelle forskelle, ikke mindst på det litterære gebet.

Sammen med mine hollandske studiekammerater havde  jeg  læst  det  pensum  som  vores  professor havde bestemt,  og i løbet af  cirka  fire semestre er­ hvervede  vi  så  megen  viden om dansk litteratur,  at vi fik lov  til  at  gå  op  til eksamen i  et fag som blev kaldt  'Dansk  litteraturhistorie'.  Eksamenen  omfat­ tede hele den danske  skønlitteratur  fra folkeviserne op til nutiden,  et stort antal hovedværker skulle læ­ ses  på  originalsproget  og  litteraturhistoriske  hånd­ bøger  og  værkanalyser måtte studeres omhyggeligt. Efterhånden havde jeg :faet den ide at jeg sådan no­ genlunde vidste, hvad dansk litteratur var for noget.

## Et litterært mosefund

At det forholdt sig en anelse mere kompliceret,  gik op for mig i  1978,  da jeg blev  gæstestuderende  ved Københavns  Universitet, og  'katastrofen'  indtraf. Den danske litteratur, sådan som jeg havde lært den at  kende, eksisterede tilsyneladende overhovedet ikke i Danmark. Eller rettere sagt, det som jeg havde :faet  formidlet  under  overskriften  'Dansk  litteratur', var i Danmark allerede blevet skrinlagt for en men­ neskealder siden. Blandt de mest moderne bøger jeg havde læst var  Martin  A.  Hansens Løgneren og Paul la Cours Fragmenter af  en Dagbog. Begge er ypperlige bøger - ingen  tvivl  om det - men de  var  hverken særlig  tidssvarende  eller  værker af  den type et ungt menneske i slutningen af halvfjerdserne kunne blive tændt på. Min litterære  forståelsesramme  standsede altså stort set ved Hereticamodernismen.

Mine jævnaldrende danske studiekammerater havde ikke blot stået i  direkte  og  uafbrudt  kontakt med  dansk  og  dansk  litteratur  igennem  hele  deres uddannelsesforløb, de rådede desuden over en slags naturlig litterær baggrundsviden som jeg ikke kunne hamle  op  med.  De  havde  fra  barnsben  af  været omgivet  med dansk  og  de havde  lært  sprogets  små nuancer  at kende,  blandt  andet  ved hjælp af børne­ remser,  Højskolesangbogen,  ungdomsbøger  og for­ tællinger.  Oven i købet havde  de  i  folkeskolen  og i gymnasiet  opsamlet  så  uoverskuelige  mængder  af sproglig og litterær viden at jeg som udlænding følte mig slået på forhånd. Jeg kunne blot drømme om at tilegne mig en ubetydelig brøkdel af de kundskaber som mine danske kammerater så at sige var kommet sovende til.

Set  med  mine københavnske  medstuderendes øjne må jeg have virket som et litterært mosefund. Lige  så  snart  timerne  handlede  om  nyere  dansk skønlitteratur,  aktuelle bøger  og litterære debatter i samtiden,  måtte  jeg  melde  pas.  Det  bemærkelses­ værdige  var  imidlertid at  jeg  var  bedre  underrettet om ældre danske tekster end flertallet af mine dan­ ske studiekammerater.  De havde godt nok hørt om forfattere  som  Kingo,  Bording,  Holberg,  Ewald, Oehlenschlager,  Brandes,  Drachmann,  Pontoppi­ dan, Sophus Claussen og Johs. V. Jensen, men sjæl­ dent havde de læst mere af disse forfattere end ud­ plukkene i skoleantologierne. På trods af min uvidenhed om stort set hele den danske litteratur ef­ ter anden verdenskrig var jeg ganske velbevandret i den mere støvede afdeling.  Min hollandske uddan­ nelse havde gjort at jeg faktisk havde læst store dele af  den  klassiske  danske  litterære  kanon,  ikke  blot hovedværkerne, men  i flere tilfælde havde jeg  også pløjet mig igennem hele forfatterskaber.

Omsider gik det op for mig at det som jeg havde :faet  præsenteret som  'dansk  litteratur',  og  det som mine  jævnaldrende  danske  medstuderende  forstod ved begrebet, faktisk var to yderligtgående positio­ ner på samme skala. Jeg var et levn af den Brix-Ru­ bow-Andersenske  tradition som  ungdomsoprøret havde givet nådestødet.

Da jeg  havde  taget  bestik  af  situationen,  beslut­ tede  jeg  at tackle problemet  ved at  udvide  min lit­ terære  horisont,  således  at  jeg  også  kunne  følge med, når nyere dansk skønlitteratur kom på bane. I løbet af to semestre slugte jeg masser af danske ro­ maner, skuespil og novelle- og digtsamlinger og hen ad vejen kunne jeg følge med i diskussionerne og af og til sågar sige noget fornuftigt.

For en ordens skyld bør det tilføjes at mit ophold ved Københavns Universitet har været en af de mest spændende og  lærerige perioder i mit liv.  Oplevel­ serne har været helt uundværlige for min faglige og personlige udvikling og  skaffede mig et par  venner for livet.

## Kampånd og skinnende vinger

Samtidig begyndte jeg at lægge mærke til, at en del af de værker og de forfattere, som jeg syntes var in­ teressante  og  spændende,  ikke  altid  tiltalte  mine medstuderende  og  lærerne  i  samme  omfang  som mig.  Visse  værker  stod  åbenbart  i  høj  kurs,  hvor­ imod andre nærmest var tabubelagte.

Lad mig, for underholdningens skyld, give et en­ kelt eksempel på et af de værker der tilsyneladende vakte stor begejstring, både hos en del af lærerkorp­ set  og  mange  af  de  studerende,  mens  jeg  havde svært ved at snuppe tekstens påståede kvaliteter. Det pågældende værk indeholdt passager som denne:

Skulle man dømme ud fra Lauses og min arbejdsplads, så stod det sløjt til med arbejdernes kampvilje. Men det skulle jeg vel ikke  lade mig slå  ud af sådan uden videre. Jeg tænkte på den glade fornemmelse,jeg havde haft, da jeg opdagede, at kastan­ jen blomstrede og mærkede, at foråret var kommet. I dette nye forår vil jeg tro på,  at min kampvilje vil trives.  (s.  7r)

Citatet  stammer  fra  Grete  Stenbæk Jensens  social­ realistiske  arbejdspladsroman Konen  og  æggene fra 1973.

Det var tekster af denne type som jeg, i min nai­ vitet,  blev konfronteret med, og som af mange vor­ dende  akademikere  blev  tolket  som  ypperlige  ek­ sempler på datidens danske skønlitteratur. Mit problem  var  bare  at  jeg  ikke  kunne  gennemskue hvorfor sådan en tekst blev  fremhævet,  mens andre bøger  - som  jeg  syntes  var  ganske  specielle  og  af større kunstnerisk værdi - blev forbigået. Et eksem­ pel  herpå  var  en roman  der  begyndte  med de føl­ gende ominøse linjer:

Den dag, Elias Lønn havde besluttet at rejse til Hammerum, vågnede hans kone med et lille skrig om morgenen fordi hun havde drømt at hun var en flue, der spadserede rundt på et lig. Det var hun ganske vist ikke klar over i begyndelsen, hvor hun slet ikke tænkte nærmere over det nøgne landskabs mærkelige geografi. men var  langt mere optaget af sin  usædvanlige  væ­ sensform, som hun ikke rigtig forstod. Hun følte sig utryg ved at være forsynet med vinger, i stand til at fl yv e og i besiddelse af ikke mindre  end  seks ivrige ben,  der  begyndte at løbe så snart hun ville gå. Da sammenhængen gik op for hende, hæ- vede hun sig i angst og pine op i luften på skinnende vinger. (s.  n)

Citatet stammer fra Poul Vads store  tobinds  roman Kattens anatomi fra 1978 som stadi gv æk er en af mine yndlingsbøger.

Jeg  er  mig bevidst,  at  jeg  trækker forskellene  ri­ geligt  skarpt op,  men  divergenserne  mellem  mine daværende studiekammeraters syn på litteraturen og mit eget var ikke til at komme uden om. I årenes løb har  jeg  tit  oplevet  li gn ende  diskrepanser  og  efter­ hånden har jeg lært at indse at det faktisk er sådanne iagttagelser der fører til interessante og lærerige re­ fleksioner, når man forsøger at gennemskue og for­ stå de små nuancer og forskelle mellem nyere dansk og udenlandsk skønlitteratur.

## De store kanoner

Denne anekdotiske digression illustrerer blandt an­ det  at  man  kan  forholde  sig  til  dansk  litteratur  på mange  forskellige  måder.  En  af  de  helt  grundlæg­ gende forskelle er vel,  om man oplever og studerer en  bestemt litteratur  ud fra et modersmålsperspek­ tiv, eller  ud  fra  en  fremmedsproglig  synsvinkel. Selvfølgelig  er det først og frem.mest  i  litteraturens hjemland - dens naturlige biotop så at sige - at den nationale litteraturs  genstandsområde  bliver  define­ ret.  Det er jo der, hvor de fleste nye tekster har de­ res  udspring.  Men  det  vil  ikke  uden  videre  sige  at udenlandske  observatører og læsere under alle om­ stændigheder må følge trop med modersmålslittera­ turens selvforståelse, og at de slavisk må følge i hæ­ lene på den hjemlige litteraturkritik, tværtimod.

Efter min mening er velinformerede,  udenforstå­ ende iagttagere af og til sågar bedre stillet end dem der  befinder  sig  midt  i  begivenhedernes  centrum. En  vis  distance  og  en  lidt  anden  tilgang  til  stoffet kan sågar være en fordel, hvis man administrerer sin 'frem.medhed' på en fornuftig og hensynsfuld måde og formår  at præsentere det man har at sige,  i sam­ klang med danske kulturelle præmisser.

Efterhånden  har jeg  ved flere  lejligheder  :faet be­ kræftet at det ikke nødvendigvis behøver at være en ulempe,  når  man  ikke  er  bosat  i  København  eller Århus  og  ikke  uafladelig  bliver  konfronteret  med den litterære andedams kævl og splid. (Blot i paren­ tes bemærket:  mon ikke det danske litterære parnas - sammenstuvet i en by, med en håndfuld forlag og et begrænset antal værtshuse hvor 'alle' kommer og 'alle'  soler  sig i 'alles' opmærksomhed - af og til li­ der lidt af iltmangel? Jeg spørger bare  ...  )

Det ville være helt umuligt at forestille sig fransk, tysk  eller  engelsk  litteratur  og  litteraturformidling, uden at  tage  hensyn  til de mange udenlandske im­ pulser  og  bidrag  der  har  gjort  sig gældende i disse litteraturer. Selvfølgelig  har disse sprog langt større udbredelsesområder end dansk,  men jeg finder det tankevækkende  at  danske  litterater,  for  mig  at  se, kun  i  begrænset  omfang  er  sig  bevidst  om  at  der faktisk er folk derude i verden, der følger med på en seriøs måde,  og  som  gør  sig  tanker  om tingene,  ud fra  deres  specifikke  'fremmede'  forudsætninger  og kulturelle  baggrundsviden.  En  lidt  større  interesse for  udenlandske  synsvinkler  på  dansk  litteratur  og en  større  sensitivitet  for  påvirkninger  udefra  ville også  være  med  til  at  styrke  den  danske  litteraturs modstandsdygtighed  over  for  den  stadig  tiltagende

internationale kulturelle konkurrence.

Jeg slår altså til lyd for lidt mere opmærksomhed for berøringsfladerne mellem dansk litteratur og lit­ teraturformidling  i  udlandet  og  på hjemmebane.  I den henseende føler  jeg mig styrket af litteraturens rask tiltagende internationalisering. Den sker også i Danmark,  idet  stadig  flere  såkaldte  'nydanskere' skriver på dansk og flere danske forfattere er bosid­ dende  i  udlandet.  Med  en  parafrase  af  Steen  Bo Frandsens bog Opdagelsen af Jylland er  dansk littera­ tur så småt begyndt at opdage, inddrage og opd yr ke resten af kloden som litterært landskab. Netop fordi dansk  er så  lille  et  sprogområde,  er  det  magtpålig­ gende at tage  impulserne  udefra  alvorligt.  Tenden­ ser  i  denne  retning  kan  mærkes  i  Carsten Jensens rejseberetninger Jeg har  set verden  begynde og Jeg har hørt  et  stjerneskud og,  af  lidt  ældre  dato,  i  Henrik Stangerups  forfatterskab,  for  blot  at  nævne  et  par eksempler.

Jeg er godt klar over at den udenlandske interesse for  dansk  litteratur  ofte  begrænser  sig  til  de  helt store navne. Kun ganske sjældent bliver avantgarde­ litteraturen  oversat  i  udlandet.  Dette  forhold  kan begrundes ved at det nødvendigvis er den kanonise­ rede litteratur - så at  sige nationallitteraturens mest fremstående eksempler - som udenlandske forlag er mest  interesseret  i.  For  den  danske  litteraturs  ved­ kommende  indebærer  den  udenlandske  fokusering på 'de store  kanoner'  at interessen typisk  samler sig omkring forfattere  som Ludvig  Holberg,  H.C. An­ dersen, Søren Kierkegaard og Karen Blixen. For ny­ lig er Peter Høeg rykket op i denne litterære Super­ liga.

I  grunden kan man skelne mellem  to  kategorier af dansk skønlitteratur som der internationalt er in­ teresse  for.  Den  ene  kategori  består  af  en  gruppe mere eller mindre klassiske værker med høj litterær­ historisk  prestige.  Det  drejer  sig  om  tekster der al­ lerede  har  været  oversat  før  og  som  bliver  læst  og studeret,  både  i  oversættelse  og  på originalsproget. Den anden kategori rummer hovedsagelig  nye tek­ ster, først og fremmest romaner. De er nyskrevne og deres  udbredelse  i udlandet er  i  høj  grad afhængig af  det  internationale  bogmarkeds  griller  og  behov for  bestsellere.  De  klassiske  værker  - måske  med undtagelse af H.C. Andersen - tilhører  et salgs- og omsætningsmæssigt  uinteressant kredsløb for de fleste forlag. Disse sakrosankte  tekster  deler således skæbne  med  store  dele  af  avantgardelitteraturen, idet oversættelse af sådanne tekster oftest kun lader sig  realisere  ved hjælp af tilskud fra  kulturfonde  og li gn ende.  Derimod  kan moderne  og  internationalt eftertragtede  forfattere  som  for  eksempel  Michael Larsen,  Ib  Michael  og Peter Høeg sagtens klare sig uden problemer i udlandet.

Til gengæld er en betragtelig del af de forfattere der indtager en fremtrædende position i den levende danske skønlitteraturs fortrop såsom Klaus Rifbjerg, Peter  Seeberg,  Per  Højholt  og  Svend Åge Madsen

nærmeste ukendte uden for landets grænser.

Stor  succes  på hjemmemarkedet  er ingen garanti for også at slå igennem i udlandet. Sagt på en anden måde:  værker  der opleves som god og lødig littera­ tur - bøger der er med til at bestemme den aktuelle litterære debat på hjemmefronten, og som spiller en central rolle i den danske litteraturs selvforståelse og udvikling, er kun sjældent med til at påvirke udlæn­ dinges indtryk af det danske litterære  landskab.

## Litteratureksport?

Et praktisk og jordnært problem i den sammenhæng er  spørgsmålet  om  dansk  litteraturs  formidling  til udlandet, altså angående det hæslige begreb 'litteratureksport'.  Det  siger  sig  selv  at  emnet  ikke kan  behandles  generelt.  Samtidig  kan  man  lige  så godt se i  øjnene at man som underviser og forsker i dansk litteratur i udlandet uvægerligt kommer til at stå  frem  som  specialist på  alt  hvad der  er  dansk  og som på en eller anden måde har berøring med Dan­ mark - inklusive landets litteratur. Enhver der befin­ der  sig  i  en  tilsvarende  position  kan  diske  op  med masser  af  løjerlige  historier  om  de  spørgsmål  man bliver konfronteret med. Faktum er, at der kun er en forholdsvis lille gruppe mennesker i det land jeg bor i,  der  har  check  på  såvel  den  ældre  som  den  mo­ derne  danske litteratur.

Således  sker  det  regelmæssigt  at  jeg  bliver  bedt om at udtale mig om en eller anden ny bog. Jeg gi­ ver  mit  besyv  med om  danske  bøger  til  hollandske forlag,  samtidig  med at  jeg  bliver  spurgt  til råds  af danske forlag om hollandsk og flamsk  litteratur.

Disse  aktiviteter  som  litteraturformidler  udøver jeg  blandt  andet  fordi  der  i  den  hollandsk-flamske forlagsverden  kun  er  en  håndfuld  mennesker  der kan læse  dansk,  og har  forstand på dansk litteratur. Antallet  af  hollandskkyndige  i  den  danske  forlags­ verden er i øvrigt endnu ringere. For at kunne for­ midle litteratur med god samvittighed må jeg følge med i  udviklingen  i Danmark,  samtidig  med at jeg må holde  øje  med, hvad der sker  på det hollandske bogmarked. Det er et forholdsvis stort ansvar, og jeg skal  ikke  lægge skjul  på at  man  kan  gå rigtig  galt i byen. Det sker at man læser en roman og skriver en lektørudtalelse  der  går  ud  på  at  det  pågældende værk nok ikke vil slå an i det pågældende land - og så sker  det  alligevel.

Et pinligt eksempel på en bog som jeg i sin tid ud­ talte  mig forholdsvis tilbageholdende  om,  var Peter Høegs Frøken Smillas  fornemmelse  for sne. Efter at bo­ gen var blevet en succes i USA og var blevet :filma­ tiseret,  købte  det hollandske  forlag  alligevel rettig­ hederne, og omsider har forlaget udsendt hele Peter Høegs forfatterskab i oversættelse - endda inklusive debutromanen Forestilling  om  det  tyvende  århundrede.

Det var selvfølgelig en skuffelse for mig at jeg havde begået en så grundig fejlvurdering,  men oplevelsen har  frem  for  alt  været  en  lærestreg  der  gjorde  mig endnu  mere  opmærksom  på  forlagsverdenens  sær­ lige  produktionslogik.

## Alle veje  fører til New York

For nylig stillede Bo Bjørnvig i Weekendavisen (d. 26. juni-2. juli 1998) et par helt centrale spørgsmål i for­ bindelse med dansk litteraturformidling til udlandet, altså det fænomen som man i disse erhvervslivsori­ enterede dage bete gn er som 'litteratureksport'. Un­ der overskriften "Høeg-effekten" spørger Bo Bjørn­ vig:

Kan det nytte noget at proppe dansk litteratur i hovedet på udenlandske forlæggere? For, helt ærligt, er der så meget dansk litteratur, som er god nok til at udkomme i det fremmede?

Det andet spørgsmål, om den danske litteraturs sær­ lige kvalitet, kan ikke besvares umiddelbart. Tallene må tale for sig selv. Man kan blot sammenli gn e an­ tallet  af  oversatte  danske  skønlitterære  tekster  med udenlandske,  eller  man  må  simpelthen  sige  at  det ikke handler om oplagstal, men om kvaliteten.

I  den  pågældende  artikel  referer  Bo  Bjørnvig ydermere til den  store  betydning  som Peter Høegs Frøken Smillas fornemmelse for  sne har  haft  for  dansk litteraturs fremgang  i  USA,  idet romanen  demon­ strerede at udenlandsk  (  dansk) litteratur sagtens kan opnå  at  komme  på  bestsellerlisterne  derovre.  At Høegs roman er kommet i et oplag på en halv mil­ lion  eksemplarer,  kan  man  kun  glæde  sig  over,  på forfatterens ve gn e.  Men disse tal siger næppe noget om dansk, eller i bredere forstand udenlandsk, skøn­ litteraturs gennemslagskraft på det amerikanske bogmarked. Forfattere,  inklusive  Peter  Høeg,  skri­ ver for at blive læst og en succes som Frøken Smilla er  selvfølgelig  kærkommen  for  enhver  skribent. Forlæggernes interesser  går i høj grad hånd i hånd med forfatternes, blot med den lille, men afgørende, forskel at forlæggerne er interesserede i teksten som vare,  mens forfatterne - så naiv har man vel lov til at være - til syvende og sidst er interesseret i at de­ res værker bliver læst.

Det tankevækkende,  og  relativiserende  med sæl­ lerter  som Frøken Smilla er  at en million eksempla­ rer i USA svarer til et oplagstal på højst et tusind ek­ semplarer  i  Danmark.  Og,  for  at  vende  tilbage  til Bjørnvigs  første  spørgsmål,  man  kan, set  under denne synsvinkel, sige at der faktisk er gode grunde til at proppe dansk litteratur i hovedet på udenland­ ske  forlæggere,  idet  dansk  litteratur  tilsyneladende rummer  et  fantastisk  stort  potentiale  af  bestsellere. Med udgangspunkt i de danske oplagstal kommer et forholdsvist  stort  antal  danske  romaner,  og  sågar digtsamlinger,  i  betragtning,  idet deres  relative op­ lagstal overgår  alt hvad man er  vant til ovre i USA.

Det er selvfølgelig kun spøjse syllogistiske kolbøt­ ter,  men man kan blive rigtig gal i hovedet,  når det gang  på  gang  viser  sig  at  et  dansk  skønlitterært værks skæbne i udlandet afhænger af, om retttighe­ derne bliver  'købt' af et  stort  amerikansk forlag el­ ler  ej. Det  forholder  sig faktisk  tit sådan,  at  når  en dansk  bog  har  taget  den  ultimative  hurdle,  det  vil sige at den er blevet antaget i USA, så åbner det in­ ternationale bogmarked  sig  med  helt ukendte mu­ ligheder for salg og berømmelse. Og det selvom der, efter dansk målestok, er tale om et ganske ubetyde­ ligt  oplag,  og  til  trods  for  at  angelsaksiske  læsere ikke nødvendigvis har samme litterære behov og in­ teresser som for  eksempel italienere,  hollændere el­ ler  koreanere.

Fremgangsmåden er et yderligere bevis på at ame­ rikanske multinationale selskaber dominerer det globale mediemarked. Det gælder først og fremmest tv-, film- og  musikbranchen,  men efterhånden vel i lige så stort omfang den litterære del af forlagsver­ denen.

Hvorfor  i  alverden  skal udenlandske,  for  eksem­ pel  hollandske  forlag,  afvente  om  en  ny  dansk  ro­ mans rettigheder bliver købt af et af deres store ame­ rikanske pendanter? Det er en tåbelig strategi, fordi den hverken garderer forlaget imod en salgsmæssig fiasko,  eller  tager hensyn til  om  bogen  kunstnerisk falder  i  hak  med den  hollandske litterære kontekst eller ej. Det må, når alt kommer til alt, være en bogs litterære  kvaliteter  og  de  særlige  lokale  præmisser der afgør om det bliver  knald eller fald.

Litteraturformidling  til  udlandet  kræver  at  man gør  sig  overvejelser  om  'produktets'  karakteristiske egenskaber. At 'eksportere' litteratur må nødvendig­ vis  være noget andet end for eksempel at markeds­ føre rygeost eller Legoklodser i udlandet. Skønlitte­ ratur er, og vil formentlig altid være, en ret eksklusiv  vare  og  i  så  henseende  snarere  beslægtet med  brugskunst  a  la  dansk  desi gn end  med  dens massefremstillede modstykker. I modsætning til for eksempel Stephen Kings eller Robert Ludlums suc­ cesrige knaldromaner handler det for dansk littera­ turs vedkommende om at erobre en forholdsvis lille niche på fremmede bogmarkeder. Målet for  dansk skønlitteratur  må  være  at  tile gn e  sig  et  lille,  men væsentligt hjørne  af det internationale litterære landskab. Og det kan lade sig gøre, fordi folk kræ­ ver  valuta  for  pengene,  det  vil  sige:  lødige  værker der kunstnerisk batter noget og som gerne må koste noget mere - ligesom  det  er  tilfældet når man an­ skaffer sig et B&amp;O-anlæg eller et arkitektte gn et spi­ sehjørne. Af og til dukker der godt nok forfattere op som H.C. Andersen eller Peter Høeg, men generelt kan man lige så godt acceptere  at  dansk  litteratur, bortset fra hjemmemarkedet,  kun opnår en mindre læserkreds af feinschmeckere i udlandet.

Det er tvivlsomt, om det skønlitterære 'marked' i det  hele  taget  bør  tage  hensyn  til underholdnings­ industriens  forudsætninger,  idet  litteraturen  profit­ mæssigt  giver  forholdsvis  begrænset  overskud  og fordi  den  unddrager  sig  en  række  grundlæggende produktionsregler  som  præger  branchen i  øvrigt.  I litterære  sammenhænge  gælder  det  først  og  frem­ mest værkernes betydning som kulturbærere,  mens den  rent  forretningsmæssige  side  af  sagen  immer­ væk kommer i anden række;  litterær  kvalitet lader sig sjældent opgøre i kroner og ører. Det er en kon­ klusion der dog ingenlunde skal tilsløre det faktum at litteratur også er business.

I en af  de  hollandske aviser kunne man for nylig læse en uanselig meddelelse om at et panel af ame­ rikanske  eksperter  havde  kåret James Joyces Ulysses som det 20. århundredes  bedste  roman.  Det er  be­ te gn ende at  det  blev  et  af  de mest omtalte,  mindst læste  og  mest  komplekse  romaneksperimenter  fra dette århundrede som gik af med sejren. Samtidig er det tankevækkende at Ulysses, hvis bogen havde væ­ ret  skrevet  på  dansk,  ville  have  været  en  nærmest umulig opgave at formidle til udlandet, i det mind­ ste inden for  nutidens forlagsmæssige klima. Jeg vil ikke driste mig til at sammenli gn e Poul Vads roman Kattens anatomi med Ulysses, men hvorfor er den bog endnu  ikke  kommet  på  engelsk  eller  fransk,  mens Gabriel  Garcia  Mårquez' Gien  anos  de  soledad er oversat til alverdens sprog?

## Lurmærkede mesterværker i stride strømme

Når  man  følger  med  i  dansk  litteraturs  udvikling, kan  man  ikke  undgå  at  blive  opmærksom  på  hvor spændende,  levende  og  rigt  nutidens  danske  litte­ rære liv er. Bare sammenli gn det med den kummer­ fulde  situation  i  den  tyske  samtidslitteratur!  I  hvor høj grad visse formaliserede tiltag,  såsom forfatter­ skolen og biblioteksordningen, har bidraget til dansk litteraturs frodighed, er svært at sige.

Et  andet  påfaldende  fænomen  er,  hvor  stor  en rolle  forfattere,  og  litteraturen  som  sådan,  spiller  i danskernes  dagligliv.  Litterater  er  aktive  som  opi­ nionsdannere,  debattører,  kronikforfattere,  anmel­ dere osv., osv. Det er selvfølgelig udmærket at skri­ benterne  har  flere  jern  i  ilden,  men  det  har  også visse skyggesider, eftersom det danske litterære par­ nas rent faktisk er forholdsvis lille. Af  og til kan man ikke helt undgå at :fa indtryk af, at den ene halvdel af  de  danske forfattere  anmelder  hvad  den  anden halvdel skriver og vice versa. Ikke så sjældent virker det som om visse kritikere-forfattere i deres arbejde ikke kan dy sig  for at tage visse hensyn til 'miljøet'. Når man ustandselig  render på hinanden på  gaden, hos købmanden og måske endda på værtshuset, kan man vel næppe undgå at det påvirker forfatternes og kritikernes holdninger  over  for  hinanden,  og  de  er til tider sågar er forenet i samme person.

Det  danske  litterære  miljøs  snævre  rammer  har indirekte også den iboende fare at den udarter sig til et  heppekor,  eller  det  man  på  engelsk  kalder  en 'mutual adrniring  society'.  Som  udenforstående f'ar man af og til indtryk af at det kræver en ganske spe­ ciel dansk genetisk disposition for at kunne forholde sig  til  dansk  litteratur.  Alt  for  ofte  rangerer  dansk sprog og litteratur på det samme lurmærkede kultu- relle  plan  som  Højskolebevægelsen,  ordet  'hygge' og en specielt dansk form for selvironisk  underdri­ velse.  Ting  som  'de  andre'  tilsyneladende  ikke  har forstand på og som efter sigende ikke lader sig over­ sætte til  andre  sproglige  og  kulturelle  sammen­ hænge.  (Det  er  dog  ganske  løjerligt  at  hollændere hævder nøjagtig det samme,  når  de definerer  deres egen identitet.)

Når  man  læser  danske  avisanmeldelser  og  sam­ menholder dem med hollandske, falder det i øjnene at  der  i  Danmark  at  dømme  efter  anmeldernes ofte  jublende  begejstring  skrives  mesterværker  i stride strømme.  Generelt  vil jeg mene at tonen i de hollandske og flamske  aviser  og tidsskrifter plejer  at være  lidt  mere afdæmpet og  i  hvert fald  mere kri­ tisk-saglig. Weekendavisens Lars Bukdahl skiller sig - ligesom sin forgænger i genren, Poul Borum - ud fra  mængden,  idet han  er  hurtigere  i  aftrækket  og mere yderligtgående, både med ris og ros.

## Kontoret

Jeg  vil  ikke  uddybe spørgsmålet om,  hvorvidt  dan­ ske  kritikere  har  ret,  når  de  giver  danske  litterære værker så megen anerkendelse. Til forsvar for såvel kritikken som litteraturen kan man helt banalt nøjes med at sammenli gn e antallet af danske litterære no­ belpristagere med de hollandsksprogede, som er lige præcis nul.

En anden ting er at hollandsk og dansk moderne skønlitteratur  er  ude  af  trit  med  hinanden.  Et  ek­ sempel herpå  er J. J.  Voskuils kæmpestore  roman­ project Kontoret  (Het  bureau), hvis man sammenhol­ der  den  med  den  aktuelle tendens  til  minimalisme som gør sig kraftigt gældende i nyere dansk littera­ tur.

Om man vil,  kan Voskuils projekt sammenli gn es med mellemkrigstidens store kollektivromanværker i flere bind. Kontoret er et syvbinds værk som stadig­ væk er under udgivelse. Siden 1996 er fire bind ud­ kommet og resten er planlagt til udgivelse i løbet af de  kommende  år.  Sammenlagt  vil  hele  romanen komme op på mere  end 10.000 tættrykte  sider,  og dermed er Kontoret vel den mest omfangsrige roman nogensinde i den hollandske litteratur.

Kontoret handler om hovedpersonen Maarten Ko­ nings  hverdagsoplevelser  på  en institution som  be­ skæftiger  sig  med  folkemindeforskning.  Det  mest slående ved romanen, i det mindste at dømme efter de udkomne dele, er at der rent ud sagt intet sker! Maarten  Konings  tilværelse  minder  til  forveksling om den hverdag  som  nioghalvfems  procent  af be­ folkningen lever: et begivenhedsløst, jævnt og gan­ ske stilfærdigt liv.

Bogens fortryllende  kraft hidrører netop fra ind­ holdets ubetingede hændelsesløshed. Åbenbart gen­ kender de hollandske læsere noget helt centralt fra deres egen tilværelse i hvilken kontorhierarkiets små gener,  misundelse,  kævl  og  sladder  spiller  en  væ­ sentlig  rolle.  Og  sandt  at  sige,  man  bliver  faktisk bjergtaget af  Voskuils underfundige, selvironise­ rende  fortælletone.  Rent  bortset  fra  værkets  om­ fang, kan man tvivle meget på om en bog som Kon­ toret nogensinde  kunne  komme  i  betragtning  til  at blive oversat til for eksempel dansk. Lokalkoloritten og bogens  særlige low key hverdagsrealisme vil næppe tiltale danske læsere i samme omfang som de hollandske.

Desuden er det  ret  interessant  at  Voskuil  ikke  er den eneste hollandske forfatter der har givet sig i lag med  at  skrive  et  veritabelt  storværk.  Også  yngre forfattere som A. E Th.  van der Heijden, har bind­ stærke romanværker under udgivelse.

## Hybridformer og kølig patos

Det er fascinerende at sammenholde et så monstrøst romanprojekt  som Kontoret med  for  eksempel  en række  af de  mest  fremtrædende  danske  forfattere der  for  mig  vidner  om  at  det  ikke  har  skortet  på danske litterære talenter i det sidste halve snes år.

Jeg  ser  bort  fra  veletablerede  forfatteres  hoved­ værker i det sidste årti såsom Peer Hultbergs Prælu­ dier og Byen  og  verden, Inger  Christensens Sommer­ fugledalen, Henrik Stangerups Broder  Jacob, Jens Smærup  Sørensens Breve, Dorrit Willumsens Bang og Poul Vads Nord  for  Vatnajøkel. Om ikke andet, så er denne mere eller mindre vilkårlige opremsning et :fingerpeg om mine litterære forkærligheder og idio­ synkrasier.

De værker der for mig præger den nye danske lit­ teratur,  viser  sig  tit  at  være  forholdsvis  små  prosa­ værker der er skrevet med et køligt, patosløst - men ikke  desto  mindre  selvreflekterende - sprog.  Disse yngre forfattere har  lagt  den aristoteliske poetik  på hylden  og  deres  forsøg  på  at  opløse  skillelinjerne mellem prosa og l yr ik  giver sig udslag i genremæs­ sigt hybride former.

Eksempler  herpå  er  blandt  andet  Solvej  Balles Ifølge  loven, Helle Helles Rester, Kirsten Hammanns Vera Winkelvir og Merete Pryds Helles Vandpest. De­ rudover  vil  jeg  gerne  :fremhæve Jens-Martin  Erik­ sens Vinter  ved daggry. Bogen er efter min helt sub­ jektive mening  en  af de mest interesssante og mest tankevækkende  danske  romaner  i  nyere  tid. Vinter ved  daggry minder på  mange måder om Peer Hult­ bergs monologiske teknik, men det ejendommelige ved Vinter ved daggry er at teksten formidler en ræd­ selsvækkende  virkelighed  ved hjælp af et  nærmest 'hjernevasket'  sprog.  Bogen  viser  ikke  blot  at  det inden for det tekstlige univers lader sig  gøre  at op­ hæve normaliteten,  den formår også, på en helt af­ slørende  måde,  at fremstille vores daglige  virkelig­ hed  som  et  komplet  absurdistisk  rædselskabinet. Bøger af den type læser man sjældent for deres æs­ tetiske kvaliteters skyld, til gengæld tvinger de læse­ ren til at  forholde  sig  til  sig  selv  og  sin  omverden. Og netop deri ligger et af de vedvarende argumen­ ter for at beskæftige sig med litteratur som intellek­ tuel modus operandi.

## Kan det nytte noget?

Der er i den seneste tid sket en fundamental omvur­ dering  af litteraturens  rolle  som  alment  dannelses­ instrument. Snigende er der inden for uddannelsess­ ystemet, og samfundet som sådan, stillet nye krav til sprogfagene  i  gymnasierne  og  de  sproglige  akade­ miske uddannelser.  Denne  omvurdering  er  blandt andet  et  symptom  på  litteraturens  nedprioritering som det kulturelle medium par excellence til at af­ spejle,  cementere og bearbejde den borgerlige kul­ turs selvforståelse. Tendensen er et led i en allerede i længere tid igangværende kulturel omprioritering. Især  interessen  for  de  nye  medier  og  inkorpore­ ringen af dem i uddannelsessystemet er efterhånden ved at gøre litteraturen, og bogen i bredere forstand, til  en  mere  eller  mindre  marginal - nærmest antik­ veret - udtryks- og kommunikationsform.

Man kan  opfatte de  nye medier  som en truende fare,  men  det ville  blot være udtryk for malplaceret konservatisme - der er simpelthen ingen vej tilbage. Desuden kan man ikke se bort fra at udviklingen er dybt  fascinerende og at den  vil lukke  op for mange nye muligheder. Blandt andet multimedie og h yp er­ text vil være med til at ændre litteraturformidlingen og litteraturundervisningen grundlæggende i de kommende år.

De  føromtalte  hybride  tekster  og  ikke  mindst Jens-Martin Eriksens bog - er fingerpeg om den ny danske litteraturs forbløffende tilpasningsevne til de store  omvæltninger  der  er  under  opsejling  i det  in­ tellektuelle  og litterære  landskab.  I så henseende  er der  al  mulig  grund til  at  se  fremtiden  tillidsfuldt  i møde,  dansk litteratur ser ud til  at være klar til det kommende årtusind.

## Et varmea pp arat

En  god  dansk  tradition  er  at  afslutte  med  en  sang. Jeg har valgt at begynde dette essay med et Grundt­ vigcitat  og  vil  gerne  slutte  af  med  en  'lovsang'  til Danmark af nyere dato.  Fragmentet stammer fra en novellesamling - eller  hvad  man  nu  skal kalde  den - der har vakt stor begejstring hos nogle og satte an­ dres sind i kog:

En gang imellem forestiller  jeg mig Danmark, som det ser ud på  kortet,  og det smarte  og  intelligente,  det reklamerer man for i Nordsjælland, og det nyttige reklamerer man for i  Jylland, og det sjove på  Fyn, og al lortet ... det prøver man at fa solgt herude. ,,Vind en mill. kr. og fa et gratis ur i Statens gigantlot­ teri".

Man behøver bare at kigge ud ad vinduet, så ved man, at  her lades alt håb ude. (s. 157)

Citatet  stammer  selvfølgelig  fra  Jan  Sonnergaards Radiator, en bog som vidner om at moderne littera­ tur  langt fra er  udtjent  og  at den  faktisk  er  et  gan­ ske fornuftigt og  hensigtsmæssigt redskab til at for­ midle kulturel og litterær viden om dansk, Danmark og  danskernes  selvforståelse,  til  udlandet.  Oven  i købet  viser  den  slags  tekster  og  den  debat  de  giver anledning til, at dansk litteratur simpelthen er satans spændende - alive  'n  kickin'  - om man kan li'  den eller  ej.

Forfattere på Finansloven for  I99T Benny Andersen, Vita Andersen,  Carl Bang,  Anders Bodelsen, Jytte Borberg,  Poul Borum, Jørgen Gustava Brandt, Ernst Bruun  Olsen,  Suzanne Brøgger,  Cecil Bødker, Inger Christensen, Regin Dahl, Jette Drewsen, Maria Giacobbe, Vibeke Grønfeldt, Gyn­ ther Hansen, Uffe Harder, Grethe Heltberg, Angelo Hjort, Sven Holm, Peer Hultberg, Klaus Hø­ eck,  Per Højholt,  Hans Lyngby Jepsen,  Svend Johansen,  Eiler Jørgensen,  Sten Kaalø,  Anna Lade­ gaard, Marianne Larsen, Peter Laugesen, Palle Lauring, Hans Jørgen Lembourn, fortsættes ...