Deliberativt demokrati og den nationale folkehøring om euroen
Forfattere: Vibeke Normann Andersen, Kasper Møller Hansen
Tidsskrift: politica (2002-01-01)

## Vibeke Normann Andersen og Kasper Møller Hansen

## Deliberativt demokrati og den nationale folkehøring om euroen

"It is better to debate a question without settling it than to settle a question without debating it" (Joseph Joubert).

Interessen for begrebet deliberativt demokrati er steget drastisk de sidste 10 år. Ved Danmarks første nationale folkehøring deltog 364 repræsentative danske borgere, som over en weekend diskuterede Danmarks deltagelse i den fælles europæiske mønt, dvs. vendte problemstillingen med i omdere kolerin nif elriteg ure or, beder og gien tr lecherain bev dornaeme. Informationen op til og deliberation under folkehøringen havde stor effekt på deltagernes vidensniveau og holdninger. Flere af det deliberative demokratis forestillinger om betydningen af samtalen for meningsdannelsen og deres indbyrdes relationer genfindes i eksperimentet.

At folk mødes og debatterer med hinanden har altid været et centralt element i deltagelsesorienterede tilgange til demokrati.  I de  seneste  årtier har begrebet deliberation vundet indpas som en måde at udvikle demokratiet på. Det afspejler sig i såvel den teoretiske debat som i empiriske eksperimenter med demokratiske fonner. Denne artikel har to fonnål.  Dels at præcisere det til tider vage begreb "deliberation", dels på grundlag heraf at analysere deliberationens muligheder og vilkår empirisk i et konkret demokratisk eksperiment - den nationale folkehøring om euroen. Den nationale folkehøring om euroen bliver i denne sammenhæng opfattet som et eksperiment, der er tilrettelagt for at opnå indsigt i deliberationens muligheder. Samtidig med planlægningen af den nationale folkehøring om euroen valgte den danske regering at benytte samme betegnelse for en række allerede planlagte konferencer (Regeringen, 2000). Der er ikke mange lighedspunkter mel­ lem disse konferencer og folkehøringsmetoden, som blev anvendt i forbindelse med folkehøringen om euroen. James S. Fishkin, som var den første, der gennem­ førte en folkehøring, valgte at registrere folkehøringens engelske betegnelse Deli­ berative Poll som varemærke netop for at undgå, at betegnelsen blev brugt uden tanke for konceptets idegrundlag.

## Deliberativt demokrati

Ordet deliberation stammer fra latin,  hvor libra betyder  vægt.  Oversat direkte betyder deliberation rådslagning og overvejelse. To dimensioner kan altså udledes af begrebet. På den ene side, at borgerne rådslår sig med hinanden og på den anden side, at borgerne overvejer og reflekterer i forhold til deres stillingtagen (Hansen, 2000a). Deliberation som et centralt element ved demokrati har rødder tilbage til antikkens Grækenland. Mill, Rousseau og Burke beskæftigede sig også med delibe- ration ud fra vidt forskellige udgangspunkter. Begrebet er gennem de sidste I 0-15 år blevet genopdaget (Eriksen og  Weigård, 1999: 152). Men deliberation har siden demokratiets indførelse i Danmark været en central del af politikkens tilblivelse. Folketingets tre behandlinger af lovforslag kan ses som  et udslag af, at deliberation indgår som  en  formaliseret  og  institutionaliseret  del af  det  repræsentative  demokrati. Samtidig kan ideerne om deliberation findes bag mindre institutionaliserede og formaliserede  indslag i  det  danske demokrati, eksempelvis folkehøringen, som behandles her.

Genopdagelsen af deliberation inden for demokratiteori kan blandt andet ses som en reaktion på den fremherskende liberale opfattelse af demokrati (Bohman og Rehg, 1997: xii; Eriksen, I  995: 11  ). Man kan også se interessen for deliberativt demokrati som et forsøg på at afhjælpe dels konkrete problemer ved det repræsen­ tative demokrati såsom manglende tillid til politikere, fravær af partiloyalitet og adskillelse mellem politikere  og offentligheden, dels som en reaktion  på  tendenser som individualisering, globalisering. europæisering og pluralisering af normer og værdier i samfundet.  Man kan se dette som argumenter for, at deliberation bør have en større rolle i en kontinuerlig udvikling af demokratiet. Imidlertid er det langt fra givet, at  det er muligt at skabe rum for deliberation i et  moderne repræsen­ tativt  demokrati.  Demokratiets teoretikere er på ingen  måde  enige  om, at  deliberation kan og bør fremmes.  Nogle stiller spørgsmål ved legitimiteten af, at man giver plads til deliberation ved siden af det etablerede politiske system (for eksempel folkeafstemningsinstitutionen, se Hansen og Pedersen, 2001). Andre ser delibera­ tion som kilde til unødige konfliktsituationer (Shapiro, 1999) og tvivler på, om borgerne har de fornødne ressourcer til at deltage aktivt.

Antallet af publicerede artikler og bøger om deliberation i relation til demo­ krati er steget markant i løbet af 1990'  eme. Der er i perioden 1981-2000 (begge år inklusive) udgivet 407 publikationer fordelt på 357 artikler og 50 boganmeldelser (litteratursøgning i Social Sciences Citation Index. 02.05.2001). På trods af den stigende opmærksomhed omkring deliberation, er begrebet endnu ikke konsolide­ ret. Der er ikke enighed om indholdet af deliberativt demokrati, og derfor findes der ikke  en almen accepteret definition af, hvad deliberation er.  Vi ser et behov for at fastlægge  nogle  karakteristika ved  deliberativt demokrati for at få  en fælles referenceramme for den videre forskning inden for feltet. Vores bud på delibera­ tionens karakteristika følger nedenfor efterfulgt af en drøftelse af, om de kan ud­ foldes i en arena som den nationale folkehøring om euroen.

Et centralt spørgsmål, som kan stilles som udgangspunkt for en diskussion af deliberativt demokrati, er, om  genopdagelsen af begrebet bidrager med noget nyt? Eller er der blot tale om et modefænomen i demokratiteorien, som dækker over allerede velkendte processer? Hvis det sidste er tilfældet, hvorfor så benytte ter­ men deliberation? Hvorfor ikke kalde det samtale,  kommunikation, diskussion, argumentation, dialog, forhandling eller debat? For det første bruges de nævnte termer i mange forskellige sammenhænge og henviser derved ikke eksplicit til en demokratisk samtale. Begrebet deliberation signalerer, at  det  befinder sig  i en demo­ kratisk kontekst. For det andet placerer deliberativt demokrati sig som en vigtig position i de seneste årtiers demokratiteori, hvor fokus ellers har været den libe- rale over for den republikanske tilgang til demokrati, dvs. henholdsvis individuelle rettigheder eller fællesskab som kernen i demokrati. Deliberativt demokrati hævdes at forbinde disse tilgange (Habermas, 1995: 39). Det skal dog fremhæves, Blandt de mange definitioner af deliberation fokuserer én på resultatet af deliberation: "as the endogenous change of preferences resulting from communication" (Stokes, 1998: 123). En anden definition lægger vægt på selve den deliberative proces: "a conversation whereby individuals speak and listen sequentially before making a collective decision" (Gambetta, 1998: 19). En tredje definerer deliberation som: "A dialogical process of exchanging reasons for the purpose of resolving problematic situations that cannot be settled without interpersonal coordination and cooperation" (Bohman, 1996: 27). Hvor de to førstnævnte definitioner fokuserer på bestemte aspekter ved deliberationen, inkluderer den sidstnævnte definition også formålet med deliberationen. Derved afgrænses den at deliberation som ide udspringer af den republikanske tilgang til demokrati.

deliberative proces til situationer, som ikke kan løses på andre måder.

hvem, hvad, åben fri proces,  hvor  deltagerne argumenterer,  lytter til og reflekterer forhold til hinanden,  hvilket  former  og eventuelt ændrer deres præferencer Problemet med den sidste definitions pointe er, at den rejser en række nye spørgsmål: hvilke situationer kræver ikke gensidig koordination og samarbejde? Er det offentlige beslutninger generelt? Eller er det kun i de situationer, hvor det er vanskeligt at træffe beslutninger? Og hvornår er det så? Når nu valghandlingen i moderne demokratier umiddelbart giver løsningsmuligheder på mange potentielle beslutningsområder, betyder det så, at deliberation er mindre vigtig på disse områder? Dermed er vi fremme ved to centrale dimensioner i debatten om deliberativt volvere eksperter, udvalgte lægfolk og endelig til at alle borgere skal deltage. Den punkterne fra, at kun konstitutionelle spørgsmål kræver deliberation; til at deliberation kræves ved særligt vanskelige og komplekse spørgsmål, som har offentlighedens interesse, og endelig til, at alle kollektive spørgsmål kræver deliberation. Pointen i at medtage sådanne overvejelser fra teorien om deliberation er, at lige meget hvordan man vælger at håndtere de to centrale dimensioner, er det relevant at se på, om deliberation er mulig, og hvilken betydning den har. Derfor synes en sammenhæng. Maeve Cooke når frem til en forholdsvis åben definition. Han ser deliberation som "an unconstrained exchange of arguments that involves practical reasoning and always potentially leads to a transformation of preferences" (Cooke, 2000: 948). Det virker dog paradoksalt at lade "always" efterfølge af "potentially" hvilket komplicerer definitionen. Endvidere vil deliberation ikke nødvendigvis omforme præferencer, men kan udmærket forstærke dem. Derfor vælger vi her at

Vores position adskiller sig således fra de deliberationsteoretikere, der hævder, at resultatet af en deliberation fremkommer gennem en fælles stræben efter konsensus. Eksempelvis Jürgen Habermas mener, at aktørers deltagelse i deliberation er orienteret mod en søgen efter konsensus (Habermas, 1984: 100). Inden for denne tradition vil konsensus give sig udslag i, at deltagerne giver de samme begrundel­ ser for, hvorfor de er enige (Eriksen, 1993: 41). Deliberationens legitimitet står og falder  med konsensus (Bohman  og Rehg,  1997: xv).  Elster  kritiserer  denne  opfattel­ se for,  at  opnåelse af konsensus blot kan afspejle konformitet frem for rationel argumentation (Elster, 1997: 16). Bohman siger dertil, at det eneste krav, der kan stilles til deliberation, er, at deltagerne fortsat ønsker at samarbejde i fremtiden også selv om nogle af dem har været i mindretal. Kravet bliver derved mindre restriktivt end kravet om fælles stræben efter konsensus (Bohman, 1996: 33-34).

Vores fokus på dannelse og eventuelt ændring af præferencer fremhæver delibe­ rationens potentiale i løsningen af politiske konflikter, hvorimod konsensus ned­ tones. Der kan anføres både normative og empiriske grunde til at se bort fra  kravet om konsensus. I et pluralistisk samfund kendetegnet ved mangfoldighed er det selvmodsigende at ophøje konsensus til et ideal. Man kan tillige hævde, at hvis der er en minoritet, som går mod beslutningen, giver det en vis sikkerhed for, at beslutningen ikke fremkommer som et resultat af konformitet (Elster,  1997:  1617). Uenighed er en central del af politik ergo: uden uenighed ingen grund til deliberation. Deltagerne i deliberative processer har forskellige holdninger, som det ofte ikke vil være muligt eller ønskeligt at forene. At bøje synspunkter mod hinanden kræver tid, og tid kan være en knap ressource i politik. Et yderligere argument mod, at konsensus bør være et a priori krav til udfaldet af deliberation, er, at det vil underminere princippet om den frie proces til fordel for deltagerne med gode retoriske evner på bekostning af deltagerne med ringere retoriske evner. I yderste konsekvens kan kravet om konsensus forhindre, at alle argumenter og repræsenterede synspunkter bliver fremlagt (Fishkin et al., 2000: 661). Derfor er konsensus ikke et gyldigt succeskrite r ium for deliberation, men et empirisk spørgs­ mål man kan stille vedrørende udfaldet af en konkret deliberativ proces. 3

Et andet centralt element ved vores definition er, at deliberation betragtes som en fri proces, for at man kan tale om demokratisk deliberation. Et vigtigt spørgs­ mål i den sammenhæng er om, og i givet fald hvilke, restriktioner,  deliberation skal pålægges for at fungere som en fri demokratisk proces. Habennas' tanker om den ideelle talesituation bygger på en antagelse om, at der findes grundlæggende normer og gyldigbedskrav, som skal være opfyldt. For det første må deltagernes udsagn være sande. For det andet skal de være rigtige i forhold til den pågældende kontekst, og for det tredje skal det, der siges, kunne tages for pålydende. Der må ikke forekomme skjulte dagsordener (Habermas, 1984: 99ff.). Et sådant haber­ masiansk udgangspunkt gør således det at søge efter sandheden til idealet for deliberativt demokrati (Weigård og Eriksen, 1998). Cohen (1996), Elster (1998a, 1998b), Fishkin (1997) og Bohman (1996) mener alle, at den ideelle talesituation indebærer hypotetiske og urealistiske - for ikke at sige irrelevante - kriterier for en deliberativ proces, fordi den underkender betydningen af konflikter, forskellige sociale roller og interesser  (Bohman, 1999). Spørgsmålet er, om ikke kriterierne for deliberation snarere udvikles i den konkrete deliberative situation frem for at være givet på forhånd (Andersen, 2000: 70). Et andet kritikpunkt er, at deltagerne kan handle strategisk og fremme egeninteressen ved at argumentere med almene principper og interesser. Habermas' antagelse vil altså i praksis være tvivlsom uanset, at en deliberativ proces giver mulighed for at afsløre sådanne strategiske Summa summarum talesituation eller kriteriet om konsensus som målestok i drøftelsen af folkehøringen om euroen. I stedet henholder vi os til en minimumsdefinition af en fri demokratisk proces, hvor alle skal have lige mulighed for at blive hørt og tage del i processen (Dahl, 1989: 109). Dette kan i praksis fremmes gennem institutionalisering af demokratiske former, som styrker denne mulighed, og folkehøringen er netop en sådan institutionalisering (Dahl, 1989: 340).

Vort syn på deliberativt demokrati er minimalistisk, idet vores bestemmelse af begrebet stiller få ultimative krav. Definitionen skal opfattes processuelt, dvs. man kan tale om mere eller mindre deliberative processer, styreformer, metoder og institutioner (Fishkin, 1997: 41).

## Deliberativt demokrati i praksis

Argumentet for, at deliberation bør ses som et vigtigt element ved demokrati, bygger på en overordnet antagelse om, at deliberation er med til at udvikle og vedligeholde en demokratisk kultur samt styrke den demokratiske legitimitet. Nedenfor i tabel 1 er sammenfattet ni egenskaber, som kan betragtes som argumenter for deliberationens positive betydning i et demokrati (Aars og Offerdal, 2000; Andersen og Hansen, 2001; Cooke, 2000; Elster, 1998a; Fearon, 1998; Gargarella, 1998; Hansen, 2000a).

## Tabel 1. Deliberationens demokratiske potentialer

- -udvikler og opretholder en demokratisk kultur og tradition
- skaber bredere perspektivering, hvilket resulterer i ny information og nye ideer
- danner sammenhængende præferencer og konsistent argumentation
- minimerer brugen af argumentation, som refererer til snævre egeninteresser
- øger forståelsen mellem deltagerne
- uddanner deltagerne
- har en politisk aktiverende effekt
- letter gennemførelsen af beslutninger gennem højnet forståelse for baggrunden
- -styrker legitimiteten

Selv om man kan ræsonnere sig frem til disse ni egenskaber, er det et empirisk spørgsmål, om de rent faktisk gør sig gældende i konkrete deliberative processer. Udvikling og opretholdelse af en demokratisk kultur og tradition samt styrket legitimitet er kursiveret, fordi de har en overordnet status i forhold til de syv øvrige punkter, som er omfattet af de to overordnede argumenter (Andersen og Hansen, 2001). Udvikling af en demokratisk kultur samt styrket legitimitet vil vi derfor tage op i konklusionen som det overordnede perspektiv i deliberation. Den deliberative proces under folkehøringen om euroen vurderes i første række ud fra de syv midterste egenskaber, som operationaliseres nedenfor.

## 4

## Den nationale folkehøring om euroen

Principperne bag folkehøringen er i udgangspunktet relativt simple. De blev in­ troduceret under navnet Deliberative Palls af James S. Fishkin (I 988,  1997). Grundideen er, at man inviterer et repræsentativt udsnit af borgerne til at deltage i et arrangement, hvor de på baggrund af information om et givet emne får mulig­ hed for at diskutere problemstillingen med hinanden, eksperter og  politikere. folke­ høringen forsøger herved at kombinere to centrale elementer i en demokratisk pro­ ces - deliberation og repræsentativitet. Deliberation kommer til udtryk i, at delta­ gerne argumenterer for deres holdninger og lytter til hinandens argumenter, men også i at de opnår en øget viden om det konkrete emne. Repræsentativitet kommer til udtryk i, at deltagerne skal afspejle de danske vælgere på så mange demografi­ ske og holdningsmæssige dimensioner som muligt. Eksempler på problemstillin­ ger, der har  været behandlet på  folkehøringer  er- ud over  folkehøringen om euroen - kriminalitet i Storbritannien, indførelse af en republik i Australien og sygehus­ strukturen i Fyns Amt (for en oversigt se Hansen og Pedersen, 2001). Deltagerne ved folkehøringen om euroen blev rekrutteret på basis af statistisk tilfældighed gennem en meningsmåling (N=l702). Respondenterne blev ud over de traditio­ nelle demografiske spørgsmål også stillet en række vi  dens- og holdningsspørgsmål om euroen samt inviteret til at deltage i folkehøringen. De samme spørgsmål blev stillet endnu en gang til deltagerne, da de kom til folkehøringen og  da arrangemen­ tet sluttede, dvs. i alt tre gange. De respondenter (N=364), som accepterede invita­ tionen til folkehøringen, modtog inden folkehøringens start et informationsmate­ riale, hvis tema var argumenter for og imod euroen (informationsmaterialet er ud­ givet af Huset Mandag Morgen, 2000). Informationsmaterialet blev inden offent­ liggørelsen og udgivelsen sendt til høring hos samtlige partier og bevægelser in­ volveret i kampagnen om den danske euro-afstemning.

Selve folkehøringen forløb over en weekend, hvor deltagerne diskuterede i 20 tilfældigt sammensatte grupper bestående af 18-20 deltagere og deltog i plenum­ forsamlinger. I plenum stillede de enkelte grupper spørgsmål til ledende politikere og eksperter. Tre måneder efter folkehøringens afslutning, blev deltagerne endnu en gang interviewet (N=355). Dvs. deltagernes holdninger er målt i alt fire gange på fire måneder. Ud over de fire interview blev der også gennemført et kontrol­ interview (N=1005) med et repræsentativt udsnit af danske borgere i samme pe­ riode som folkehøringen. Dette interview blev gennemført for at få et indblik i, hvordan den offentlige debat påvirker borgerne generelt. På det grundlag opnås mulighed for at isolere effekten af folkehøringen på deltageme. 5

Repræsentativiteten for de 364 deltagere i forhold til de danske vælgeres ka­ rakteristika synes at være acceptabel. På kategorierne alder, uddannelse, stilling, geografi, medlem af  et politisk  parti eller gruppe og  stemmeintentioner ved  et kom­ mende folketingsvalg, fandtes ingen større skævhed. Der var 58 pct. mænd blandt deltagerne, mens der blandt de danske vælgere er 49 pct. På den baggrund var kvinderne underrepræsenteret. Endvidere var der 24 pct. af vælgerne, der ved re­ krutteringen endnu ikke havde besluttet sig for, hvad de ville stemme til euro­ afstemningen, mens der blandt deltagerne kun var 18 pct. Til gengæld var tilhæn­ gerne af euroen overrepræsenterede, idet 45 pct. blandt deltagerne var tilhængere, mens den tilsvarende andel blandt vælgerne var 39 pct. (Andersen et al., 2000; Andersen og Hansen, 2001).

I det følgende analyserer vi deltagernes svar ud fra de syv egenskaber ved deliberation, som blev fremhævet ovenfor. Vi vil starte med at præsentere et tabelmateriale.

Deliberation skiiber bredere perspektivering gennem ny infonnarion og nye ideer den og holdninger sammen, hvilket kan skabe nye indfaldsvinkler til en problem-

Tabel

|    |    |    |   0-100 |
|----|----|----|---------|
|    |    |  9 |         |
|    |  9 |    |      69 |
|    |    |    |      69 |
|  6 |    |    |      69 |

50, Note: N varierer mellem 351 og 364. N for kontrolgruppen er 984. Kontrolgruppen er vægtet i forhold til de danske vælgere. Gennemsnittet er beregnet på en skala. hvor helt stilling, som man i udgangspunktet ikke var klar over eller ikke havde reflekteret over. Deliberationen kan således fremme deltagernes viden om et emne via øget information, indsigt  i problemstillingen og  diskussion.  Deliberationen kan  herigen­ nem være med til at øge deltagernes forståelse for egne og andres meninger, idet deltagerne har haft mulighed for at fremsætte egne argumenter og lytte til andres. Deltagerne på folkehøringen blev stillet en række holdningsspørgsmål. Tabel 2 viser udviklingen i to centrale spørgsmål, som var dominerende i henholdsvis ja­ og nej-sigernes stillingtagen  til  euroen (Buch og Hansen, 2002). Tabel 3 viser, hvor mange deltagere ændrede holdning i løbet af processen på de samme spørgsmål.

Tabel 3. Deltagere, som skifter side og position på to centrale holdningsspørgsmål (pct.)

|   8 |   4 |   6 |   13 |   52 |   42 |   50 |   72 |
|-----|-----|-----|------|------|------|------|------|
|  14 |  10 |  13 |   29 |   58 |   53 |   58 |   81 |

Note: N varierer  mellem 333 og 355. At skifte side  vil sige, at man flytter sit svar fra helt enig eller delvis enig, til delvis uenig eller helt uenig, eller omvendt. At skifte position  indikerer, at deltageren har flyttet sit kryds på skalaen. Se tabel 2 for spørgs­ målenes svarkategorier. t0=rekrutteringsinterview, tl=ved starten af folkehøringen, t2=ved afslutningen af høringen, t3=ca. tre måneder  efter folkehøringen.

Deltagerne ændrede  vitterlig  holdninger  undervejs  gennem folkehøringsproces­ sen. De syntes i høj grad at tage stilling til spørgsmålene, idet antallet af ved ikke­ svar  faldt.  Ved folkehøringens afslutning  samler  deltagernes  svarfordeling  sig så at sige på midten af skalaen, og bevæger sig dernæst ud mod delvis enig/uenig tre måneder senere, men når dog aldrig samme niveau som før folkehøringen. På den ene side kan det hævdes, at deltagernes post-deliberative svar er mere nuan­ cerede i og med, at antallet af svar i yderkategorierne mindskes. Men det kan på den anden side være udtryk for, at deltagerne er blevet mere usikre på deres svar. Faldet i  ved ikke-svarene kan hævdes at støtte påstanden om øget nuancering frem for en øget usikkerhed. Øget usikkerhed vil med al sandsynlighed også øge antallet af ved ikke-svar. Ydermere erklærer 76 pct. af deltagerne sig også enig i, at deres holdning var blevet mere nuanceret (Andersen og Hansen, 2001). Sva­ rene ved folkehøringens afslutning synes at afspejle en synergieffekt, som aftager tre måneder senere. Dette kan være udtryk for, at deltagerne ved afslutningen af folkehøringen  ræsonnerer i forhold til  de  andre deltageres  argumenter. Denne effekt aftager efter folkehøringen, hvor deltagerne vender tilbage til hver deres hverdag.

opinion-forskning, non-attitudes Tabel 3 viser antallet af deltagere, som ændrer holdning. Holdningsændringer sker gennem hele processen. Man kan foranlediges til at antage, at eftersom deltagerne har haft mulighed for at diskutere deres politiske synspunkter i samspil med andre og samtidig har øget deres vidensniveau, vil de i kraft af deres deltagelse i folkehøringen kunne etablere stabile holdninger. Som det ses af tabel 3, har folkehøringen ikke resulteret i mere stabile holdninger. Spørgsmålet er, om det er formålet at skabe stabile holdninger. Over for en antagelse om dannelse af stabile holdninger står en antagelse om, at deltagerne løbende forholder sig til argumenter. Man må derfor spørge, hvilke egenskaber det er, som knyttes til holdninger er de statiske eller dynamiske? Hvor rodfæstede er holdninger i det hele taget? udsving i holdninger grundlæggende er tilfældige og ikke udtryk for rodfæstede holdninger. Dette underbygges af empiriske analyser af paneler, hvor han viser, at man med samme sikkerhed kan forudsige en respondents svar i tredje interviewrunde ud fra såvel første som anden interviewunde (Converse, 1964: 242). Dette mønster genfindes ikke i samme grad i svarene hos folkehøringens deltagere, og ændringerne kan derfor ikke umiddelbart tilskrives denne tese (Hansen, 2001).

De ændringer, som finder sted i forbindelse med interviewunden tre måneder efter folkehøringen, kan tolkes som en efterrationalisering. Deltagerne kender nu folkeafstemningens resultat. De vælger enten at følge flertallet eller ræsonnerer, at de ikke har oplevet ændringer i hverken erhvervslivets vilkår eller den danske velfærdsmodel. De relativt store skift i holdninger udfordrer traditionelle meningsmålinger. I bedste fald øger det deres usikkerhed, i værste fald bliver de ubrugelige.

Deliberation danner sammenhængende præferencer og konsistent argumentation Gennem deliberation bliver deltagerne "tvunget" til at sætte ord på deres interesser, meninger og lytte til andres forestillinger, hvilket er med til at klarlægge disse ikke bare for den enkelte selv, men også for de øvrige deltagere. Deltagerne bliver mødt med modargumenter og spørgsmål, som de bliver nødt til at forholde sig til. Deliberation kan derved potentielt skabe en konsistent argumentation. Deltagerne vil så vidt muligt forsøge at argumentere konsistent og undgå selvmodsigelse. En bieffekt af dette kan dog være, at den konsistente argumentationsrække hindrer deltagerne i at ændre holdninger, fordi det kan betragtes som et brud med den konsistente argumentation. Det betyder, at argumentationsformen kan være en hindring for, at deltagerne ændrer mening under debatten, selv om der fremkommer ny viden, eller bedre argumenter fremsættes. Den deliberative teori synes derfor at have et indbygget paradoks. På den ene side hævder teorien, at deliberation potentielt fremmer sammenhængende holdninger. Samtidig fremmes potentielt konsistent argumentation, hvilket kan være med til at forhindre, at sammenhængende holdninger skabes og udvikles. Et argument kan være, at der er behov for at skabe nogle rammer for deliberation, som ikke hindrer deltagerne i at ændre mening i løbet af debatten, hvis de ønsker det. Omvendt kan det også hævdes, at det netop er konsistent at anerkende det bedre argument og på den baggrund ændre sin holdning. I denne sammenhæng fokuseres på deltagernes udsagn i spørgeske- maeme. Her har flere deltagere i det afsluttende åbne spørgsmål beskrevet processen med hensyn til at være blevet tvunget til at sætte ord på deres holdninger. Her er et lille udpluk:

"Jeg blev "tvunget' til at formulere mine holdninger og følelser mere konkret og tage stilling til andre synsvinkler end mit eget med hensyn til de forskellige temaer. Og gennemtænke hvorfor et og samme argument kunne få nogen til at stemme ja og nogen nej".

"Man blev tvunget til at tage egne synspunkter op til reel overvejelse og ikke blot argumentere på "rygraden". Jeg blev mere opmærksom på modpartens argumenter og visioner og fik dermed en større fornemmelse for, at mit synspunkt også skulle tilgodese de bekymringer, som modparten fremlagde"

"Jeg ville have stemt nej, inden jeg kom hertil. Det vil jeg også nu, men jeg er betydelig mere sikker på mit nej. Med andre ord har jeg fået større viden og bedre argumenter for et nej, end jeg havde, inden jeg kom. Og det at skulle argumentere gør, at jeg blev mere opmærksom på gode nej-argumenter, end jeg havde været før"

"Det fik mig til at tænke tanken ren, og jeg var nødt til at præcisere mine ideer for at kunne forstå dem. Jeg har også oplevet, at jeg har vendt dem flere gange, før jeg udtalte mig. Når du offentliggør din mening, er den nødt til at være gennemtænkt".

Man skal være varsom med at betragte disse enkeltstående udsagn som typiske for deltagerne. Flere af deltagerne besvarede det åbne spørgsmål med, at det ikke har påvirket dem at deltage, mens andre i højere grad fokuserer på det positive ved arrangementet. Tabel 4 viser standardafvigelser over tid på to holdningsspørgsmål fordelt i forhold til, om deltagerne var tilhængere eller modstandere af euroen.

Tabel 4. på ja- og nejdeltagere til euroen

|                                                                                        | t0                                                                                     | =                                                                                      | t2                                                                                     |                                                                                        |
|----------------------------------------------------------------------------------------|----------------------------------------------------------------------------------------|----------------------------------------------------------------------------------------|----------------------------------------------------------------------------------------|----------------------------------------------------------------------------------------|
| Dansk deltagelse i den fælles mønt giver bedre vilkår for dansk erhvervsliv            | Dansk deltagelse i den fælles mønt giver bedre vilkår for dansk erhvervsliv            | Dansk deltagelse i den fælles mønt giver bedre vilkår for dansk erhvervsliv            | Dansk deltagelse i den fælles mønt giver bedre vilkår for dansk erhvervsliv            | Dansk deltagelse i den fælles mønt giver bedre vilkår for dansk erhvervsliv            |
| - Ville stemme ja til euroen                                                           | 16                                                                                     | 18                                                                                     | 17                                                                                     | 17                                                                                     |
| - Ville stemme nej til euroen                                                          | 37                                                                                     | 30                                                                                     | 29                                                                                     | 35                                                                                     |
| Dansk deltagelse i den fælles mønt vil medføre forringelse i den danske velfærds model | Dansk deltagelse i den fælles mønt vil medføre forringelse i den danske velfærds model | Dansk deltagelse i den fælles mønt vil medføre forringelse i den danske velfærds model | Dansk deltagelse i den fælles mønt vil medføre forringelse i den danske velfærds model | Dansk deltagelse i den fælles mønt vil medføre forringelse i den danske velfærds model |
| - Ville stemme ja til euroen                                                           | 27                                                                                     | 28                                                                                     | 27                                                                                     | 25                                                                                     |
| - Ville stemme nej til euroen                                                          | 42                                                                                     | 27                                                                                     | 25                                                                                     | 37                                                                                     |

Note: N varierer mellem 128 og 194. De deltagere, som ikke vidste, hvad de vil stemme, er ikke med i tabellen. Standardafvigelserne er beregnet på en skala, hvor helt enig er 100, delvis enig 75, hverken eller og ved ikke 50, delvis enig 25 og helt uenig 0. Stemmen i t3 svarer til, hvad deltagerne indikerede, de stemte ved folkeafstemningen, da de blev spurgt tre månederefter folkeafstemningen. t0=rekrutteringsinterview, tl=ved starten af folkehøringen, 12=ved afslutningen af høringen, t3=ca. tre måneder efter folkehøringen.

Som tabel 4 viser, grupperer ja-siden sig i højere grad end nej-siden i de samme svarkategorier. I den danske debat om euroen kan identificeres et politisk venstre­ fløjs- og et politisk højrefløjsnej. Dermed er nej-siden mere .sammensat, hvilket kommer til udtryk ved en større spredning blandt nej-sigeme. Ved folkehøringens afslutning er nej-sidens holdninger mindre spredt end ved begyndelsen af proces­ sen. Det kan være en indikator på,  at dens holdninger er blevet mere sammenhæn­ gende eller konsistente. Andre forklaringer synes imidlertid også at være på sin plads at nævne. De to nej-fløje kan have fundet et fælles ståsted og derved være blevet mere enige,jf. den teoretiske diskussion om deliberation og konsensus. Om folkehøringen skaber konsistente interesser og enighed er dog langt fra besvaret entydigt her.

## Deliberation minimerer brugen af argumentation, som refererer til snævre egeninteresser

Egoisme får det svært under en deliberativ proces. I en de1iberativ proces vil det betegnes som illegitimt og et brud på de alment accepterede procedurer for argu­ mentationsudveksling, hvis deltagerne bygger deres argumentation op omkring ren og skær egoisme og egeninteresse (Fearon, 1998). Det kan derved for delta­ gerne være vanskeligt at argumentere med udgangspunkt i egen- eller særinteresse. Endvidere vil argumentation med henvisning til egeninteresse kun være motiver­ ende for den, som fremfører argumentet, og have ringe virkning på modparten. Det er den primære årsag til, at argumentation med udgangspunkt i egeninteresse vil blive anvendt i mindre omfang i en deliberativ argumentationsudveksling. Det skal  understreges, at deliberation ikke  i sin natur fjerner  egeninteresse  i deliberative processer. Der er, som nævnt, en risiko for, at deltagerne vil forsøge at argumen­ tere for  deres egeninteresse gennem henvisning til almene principper og retfærdig­ hed. En strategisk brug af almene interesser vil være en uundgåelig del af den deliberative proces. Men i og med at deltagerne gennem deliberation vil afprøve hinandens argumenter, vil der være større chance for, at strategisk brug af almene argumenter til at fremme egeninteresse vil blive afsløret, sammenlignet med en beslutning truffet uden forudgående deliberation (Elster,  1998b; Eriksen,  1993). Hvis en deltager først har benyttet et argument, der henviser til alment accepterede principper, vil det virke opportunistisk, hvis deltageren senere forsøger at fremme egeninteresser (Bister, I  998b:  104  ).

Endvidere kan det hævdes, at hvis deliberationen motiverer deltagerne i en politisk beslutningsproces til ikke at fremstå egoistiske, kan det i sig selv være et argument for, at deliberation forbedrer beslutningsprocesser (Fearon,  1998: 5455). Deliberation vil på den baggrund fremme en demokratisk rationalitet i den forstand, at man må argumentere for sine synspunkter ud fra et "objektivt", al­ ment accepteret grundlag. En argumentation, som bygger på personlige oplevel­ ser, følelser eller  traditioner, vil være  sværere at trænge  igennem med i en argumen­ tationsudveksling, fordi disse bygger på en subjektiv forståelse af problemstillin­ gen. Deliberation vil altså styrke løsninger, som bygger på "objektiv" rationalitet, men svække de løsninger, som bygger på subjektiv forståelse af problemstillin­ gen. Denne objektive rationalitet kan  i svagere form betegnes som en "intersubjek- tiv" rationalitet. Hvis flere deltagere i en deliberation har samme subjektive opfattelse af problemstillingen, vil argumentation med intersubjektiv rationalitet kunne tremmes 1 argumentationsudvekslingen. Sagt lidt kortfattet, vil deliberation tremme argumentation, som bygger på "objektiv" rationalitet, og kan fremme argumentation, der bygger på "intersubjektiv" rationalitet. Men deliberation vil ikke fremme argumentation, som udelukkende bygger på subjektiv rationalitet (Hansen, 2000a). Denne forskydning mod en argumentation, der er rationelt begrundet, kan problematiseres ud fra en generel kritik af rationalitetsmyten, som bygger på, at den højere fornuft altid findes, hvilket kan diskuteres både teoretisk og empirisk. Endvidere vil forskydningen mod en argumentation, der er rationelt begrundet, have tendens til at stille de personer, som er vant til at udtrykke sig på denne måde, mere fordelagtigt i argumentationsudvekslingen end deltagere, der ikke har denne erfaring.

## Tabel 5.

0-100 Gns

6

I  9

21

19

30

5

.38

14

43

20

7

11

5

61

17

37

16

12

16

2

57

23

47

15

6

7

2

68

Hverken enig eller uenig

Helt enig

Delvis enig

Delvis uenig

Helt uenig

Ved ikke

Deltagerne i gruppen argumenterede ved at hen vise til, hvad der var bedst for deltagerne selv

Deltagerne i gruppen argumenterede for en sag ved at hen vise til almen retfærdighed og generelle principper

Deltagerne argumenterede ved at advare om negative konsekvenser ved et ja eller nej til euroen

Deltagerne i gruppen argumenterede for, hvad der var bedst og mest retfærdigt for alle borgere

Note: N varierer mellem 352 og 355. Gennemsnittet er beregnet på en skala, hvor helt enig er 100, delvis enig 75, hverken eller og ved ikke 50, delvis enig 25 og helt uenig 0. Spørgsmålene blev besvaret ved afslutningen af folkehøringen.

At deliberative processer på den måde stiller nogle deltagere mere fordelagtigt end andre, og at førstnævnte gruppe ofte allerede er overrepræsenteret i de eksisterende arenaer i det repræsentative demokrati, er netop et af de punkter, deliberativ demokrati er blevet kritiseret for (Sanders, 1997). For at imødekomme denne kritik er det vigtigt at skabe rammer for deliberation, som tilgodeser alle deltagertyper, hvis deliberationen skal leve op til gængse demokratiske idealer (jf. for eksempel Dahls (1989: 109) første kriterium for demokrati, nemlig effektiv deltagelse, herunder, at borgerne skal have samme mulighed for at give udtryk for deres synspunkter). På den ene side synes det vigtigt at skabe nogle rammer for deliberation, som gør en vifte af argumentationstyper mulig. På den anden side kan det hævdes, at det netop er deliberationens styrke, at den fremmer argumenta­ tion, som bygger på en "objektiv" rationalitet.

Mange af deltagernes svar giver udtryk for, at der i grupperne blev argumente­ ret med henvisning til almene principper, og hvad der er bedst for alle borgere. Også i denne situation kan der være risiko for, at deltagerne har svaret det, som de troede blev forventet af dem - såkaldt social desirabilitv bias. Med det in mente bekræfter de umiddelbare tolkninger af deltagernes svar·  tesen om, at deliberation kan være med til at fremme almene interesser.

## Deliberation øger  forståelsen mellem deltagerne

Gennem mødet og diskussionen med andre borgere argumenterer deliberativt de­ mokrati for, at en gensidig forståelse af den givne problemstilling styrkes. På den anden side kan denne udveksling mellem forskellige argumenter hævdes  at bringe potentielle  konflikter frem, som kunne være undgået, hvis borgerne ikke var bragt sammen. Dette relaterer sig til en demokratiteoretisk diskussion om, hvorvidt po­ litik opfattes som en omfattende del af den offentlige sfære, hvis løsninger findes ved at bringe borgerne sammen og derigennem øge deres  forståelse. Eiler om poli­ tik  kun  bør udgøre en lille del af den enkelte borgers liv, hvis potentielle indgriben over for den enkelte bør minimeres ved, at borgerne løser problemer i primært den private sfære frem for en offentlig sfære. Ved folkehøringens afslutning blev del­ tagerne stillet  en række  spørgsmål  om forståelsen for andres argumenter i  den deliberative arena. Tabel 6 viser svarene på nogle af de centrale spørgsmål:

Tabel 6. Øget forståelse mellem deltagerne (pct.)

|   56 |   32 |   7 |   1 |   2 | 2   |   84 |
|------|------|-----|-----|-----|-----|------|
|   51 |   33 |  10 |   2 |   3 | I   |   82 |
|   56 |   29 |   7 |   4 |   2 |     |      |
|   32 |   37 |  14 |   5 |   8 | 4   |   70 |
|      |      |     |     |     |     |   20 |

Note: N varierer mellem 352 og 356, da enkelte deltagere  ikke svarede på  alle spørgs­ mål. Gennemsnittet er beregnet på en skala, hvor helt enig er  100, delvis enig 75, hverken eller og ved ikke 50, delvis enig 25 og helt  uenig  0. Spørgsmålene blev besva­ ret ved afslutningen  af folkehøringen.

Deltagerne giver i deres svar klart udtryk for, at diskussionerne har øget deres forståelse for andres argumenter. Alle holdninger blev betragtet som ligeværdige. Og endelig var grupperne ikke for store til, at alle kunne komme til orde. Disse er minimumskravet til en fri demokratisk proces.

## Deliberation uddanner deltageme

Deltagerne i en deliberativ proces har mulighed for at øge deres viden og deres evne til at argumentere med andre. Ved folkehøringen blev deltagerne stillet en række vidensspørgsmål om euroen. Tabel 7 viser svarene på spørgsmålene.

## Tabel 7. Deltagernes viden gennem den deliberative proces (pct. rigtige svar)

Rekrutte- rings interview

Kontrol- interview

tl

t2

t3

Danmark kan som medlem af eurosamarbejdet blive idømt bøder, hvis vi har et for stort underskud på statens finanser

41

71

80

82

34

36

Danmark kan selv bestemme rentens størrelse, hvis vi tilslutter os den fælles mønt

73

78

82

83

72

74

Danmark kan selv bestemme skatteniveauet. hvis vi tilslutter os den fælles mønt

64

66

83

75

59

65

Hvis vi stemmer ja ved folkeafstemningen den 28. september, vil den fælles mønt så være i omløb i Danmark fra år 2001, 2004, 2005 eller 2007?

51

83

89

88

48

53

Hvis Danmark tilslutter sig den fælles mønt. vil den danske nationalbank så blive ned­ lagt, fortsætte stort set som i dag, eller blive en en del af den Europæiske Centralbank?

59

55

66

68

56

54

Vil euro-mønter få en national side?

53

91

94

92

49

76

Er Danmark med i et valutasamarbejde i dag, hvor landene hjælper hinanden ved uro på valutamarkedet?

83

78

87

88

73

75

t0

Note: N varierer  mellem  354-364. I rekrutteringsinterviewet varierer N mellem I  6691672. I kontrolgruppen er N=984. Rekrutterings- og kontrolgruppens svar er vægtet i forhold  til  de  danske  vælgere.  t0=rekrutteringsinterview, ll=ved  starten  affolkehøringen, t2=ved afslutningen af høringen, t3=ca. tre måneder efter folkehøringen.

Viden steg markant blandt deltagerne, også når man tager i betragtning, at befolk­ ningen samlet set tillige havde en lille vidensforøgelse i samme periode. Stignin­ gen i befolkningens vidensniveau kan sandsynligt relateres til, at de politiske kam­ pagner op til folkeafstemningen for alvor kom i gang i perioden mellem de to første interviewrunder. Vidensforøgelsen blandt deltagerne bevares også tre må­ neder efter folkehøringen, hvilket viser, at folkehøringsprocessen har haft en gene­ relt uddannende effekt. På enkelte spørgsmål har processen op til folkehøringen haft størst effekt, mens det på andre spørgsmål er selve folkehøringen, som har størst effekt.  Resultaterne  bekræftes også af deltagernes egen følelse, idet de sva­ rer, at de føler sig meget mere kvalif i cerede til debat og mere velinformerede end før folkehøringen.

## Deliberation har en politisk aktiverende effekt

Blandt andre Carole Pateman (1970) argumenterer for, at deltagelse har en poli­ tisk aktiverende effekt. Deliberationen giver deltagerne en chance for at blive hørt og lyttet til. Sammen med de uddannelsesmæssige aspekter nævnt ovenfor, kan folkehøringen være med til at myndiggøre borgerne ikke bare i deres hverdag, hvor de måske i højere grad vil tage aktiv del i deres  lokalsamfund,  men deltagerne vil måske få et mere generelt ønske om at blive aktive i politik efter at have mødt politikerne og diskuteret med dem (Aars og Offerdal, 2000). Deliberationen kan således  motivere  og måske endda rekruttere flere til at deltage  aktivt i politik. Men det kan også have den modsatte effekt (Hansen, 2000b).

## Tabel 8. Deltagernes villighed til at lade sig opstille på en liste til valg (pct.) Hvis du blev opfordret til at stille op på en liste til Europaparlamentet, Folketinget,

amts- eller kommunalbestyrelse, ville du sige ja, overveje det eller sige nej?

| Ja   |    |
|------|----|
| li   |    |
|      | 44 |

Note: Gennemsnittet er beregnet på en skala, hvor  ja er 100, overveje det  og  ved  ikke 50 og nej 0. Samlet set ved rekrutteringsinterviewet var fordelingen 6, 22, 71 og 1 n=  1664 vægtet.

Tabel 8 viser, at der ikke er nogen væsentlige ændringer i deltagernes villighed til at stille op til valg. Folkehøringen har på den del af det politiske liv ikke haft en politisk aktiverende effekt. Det kan være et udtryk for, at folkehør i ngen ikke op­ fattes som en del af de institutionaliserede kanaler for politisk deltagelse. Det skal også fremhæves, at deltagerne fra starten var mere villige til at opstille end bor­ gerne generelt. Folkehøringens udgangspunkt på dette punkt var altså skævt. 98 pct. af alle  deltagerne  stemte  ved den efterfølgende folkeafstemning, mod en gene­ rel valgprocent på 88 pct. At deltagerne i udgangspunktet var en smule mere inte­ resseret i politik end borgerne generelt, synes ikke at forklare denne 10 pct. for- skel. Folkehøringen kan på den baggrund hævdes at have en politisk aktiverende effekt. Dette bekræftes også af tabel 9, hvor deltagerne har været mere opmærksomme på den offentlige debat i medierne end borgerne generelt. Endvidere synes effekten at være vedvarende indtil tre måneder efter folkehøringen. 54 pct. af deltagerne hævder, at de i højere grad end sædvanligt har talt med andre om politik siden folkehøringen.

Tabel 9.

| -   |   5 |    |    |
|-----|-----|----|----|
| -   |     |    |    |
| -   |     |  5 |    |
|     |     |    | 64 |
| -   |   5 |    | 60 |

Note: Gennemsnittet er beregnet på en skala, hvor i højere grad er 100, som sædvanlig og ved ikke 50 og mindre grad 0. Kontrolgruppen er vægtet i forhold til de danske vælgere.

Med hensyn til om folkehøringen har en politisk aktiverende effekt, kan det konkluderes, at folkehøringen har ringe eller ingen effekt på villigheden til at stille op til valg, mens der er indikatorer for, at deltagerne i højere grad har talt om politik end andre borgere, og små effekter på, at deltagerne følger med i medierne i højere grad end borgerne generelt. Med til denne tolkning hører også, at valgkampen op til folkeafstemningen på dette tidspunkt er i fuld gang, hvilket også kan være med til at forklare den relativt store opmærksomhed over for pressen i befolkningen.

## Deliberation letter implementering på gnmd af Øget  forståelse  for baggrunden  for beslutningen

Et sidste aspekt, som er værd at fremhæve, er den sociale ansvarlighed over for implementeringen af en beslutning, som antages at følge, hvis man har været involveret i en deliberativ proces. Dette kan lette implementeringen af en beslutning, også selv om beslutningen er i modstrid med nogle af deltagernes meninger, fordi deltagerne har opnået en indsigt i argumentationen bag ved beslutningen gennem deltagelsen. Men samtidig ligger der også nogle forventninger fra deltagerne i deliberationen om, at de har mulighed for at påvirke beslutningen, og at deres deltagelse har en betydning for udfaldet (Bohman, 1996: 17). Hvis man forestiller sig, at deltagerne føler, at deres deltagelse ikke har haft nogen effekt, vil de måske sætte sig imod en senere implementering af beslutningen og vil højst sandsynligt ikke på et senere tidspunkt ønske at deltage i en lignende deliberativ proces. Som tabel 6 viste, udtrykte deltagerne en grundlæggende forståelse for andres argumenter, hvilket kan være en indikator for, at implementeringen bliver lettere, men det har ikke været muligt direkte at analysere dette i forbindelse med folkehøringen.

## Konklusion og perspektivering

for de delta­ gende borgere. empirisk virkelighed. Folkehøringen udgør et konkret forsøg på at sammenholde den deliberative demokratiteori med borgernes aktive deliberation af fordele og ulemper ved euroen. Det viste sig her, at det var muligt at skabe en arena for deliberation, som opfylder minimumskravene til en deliberativ proces - deltagerne skal have lige mulighed for at komme til orde. Folkehøringen har på den baggrund vist, at det deliberative idegrundlag for demokratiske processer kan have sin berettigelse empirisk. Folkehøringen formede at aktivere 364 borgere på en made, hvor forstaelse for andres argumenter blev udviklet, argumentation med henvisning til almeninteressen kunne udfoldes, og viden steg markant blandt deltagerne. Folkehøringer som denne i at forholde sig til såvel det repræsentative demokratis valgte politikere og deres ansvar og kompetencer samt til de borgere, der ikke deltager i en folkehøring. Hvis man accepterer, at højere vidensniveau og øget forståelse for problemstillingen er et fordelagtigt udgangspunkt for demokratiske processer, vil deliberation, som det udfoldede sig under den nationale folkehøring, potentielt fremme udviklingen og opretholdelsen af en demokratisk kultur og tradition samt styrke legitimitet i beslutningsprocesserne. Dermed ikke sagt, at deliberation altid vil styrke legitimiteten og forbedre den demokratiske proces. Der kan være situationer, hvor deliberation af blandt andet ressourcemæssige årsager ikke er hensigtsmæssigt, hvilket leder os ind i den klassiske diskussion om effektivitet versus demokrati.

I den aktuelle debat om at gøre politikken mere folkelig og mere vedkommende for den enkelte borger, har folkehøringen om euroen vist, at det er muligt at samle et repræsentativt udsnit af borgere til aktiv debat om et kompliceret emne. Deltagernes positive evaluering af arrangementet, og de 443.000 danskere, som fulgte mindst 15 minutter af folkehøringen på tv, giver anledning til at rejse en diskus­ sion om, hvorvidt folkehøringer bør gives en mere institutionaliseret plads i dansk demokrati. En  mere kontroversiel tanke og den  oprindelige  ide bag  metoden i ameri­ kansk kontekst, er  at bruge den  ved  opstilling af  politiske kandidater (Fishkin, 1988).

## Noter

1. Tak til reviewerne samt Peter Kurrild- Klitgaard for deres kommentarer til tidligere udkast.
3. Ovenstående korte gennemgang af forskellige teoretikeres opfattelse af den fælles konsensusdeliberation kan kritiseres for at være for simpel, idet en nærlæsning af teoretikernes positioner får dem til at fremstå betydeligt mere komplicerede og overlappende.
2. Deliberativt demokrati omtales i demokratiteoretisk litteraturunder forskellige betegnelser. Dryzek (1990) benytter for eksempel termen Discursive Democracy, mens Young (1996) taler om Communicative Democracy. Termen deliberativt demokrati synes imidlertid at være den mest udbredte terminologi.
4. Projektet "Den Nationale Folkehøring om Euroen" blev gennemført i et samarbejde mellem Huset Mandag Morgen og Syddansk Universitet, Institut for Statskundskab. PLS Rambøll Management forestod rekrutterings- og kontrolinterviewet. Danmarks Radio stod for fjernsyns- og radiodækning af projektet. Projektet var finansieret af følgende organisationer, partier og virksomheder: Nævnet vedr. EU-oplysning. Europaparlamentet. Statens Information, DSB, Dansk Industri, LO, Dansk Metal, Dansk Folkeparti, Den Danske Bank, ISS, Novo Nordisk, Danfoss, Group 4 Falck, Coloplast, VELUX. Chr. Hansen, Grundfos, Danisco, Unimerco, J. Lauritzen og Bestseller A/S og Europa Kommissionen.
5. som ordstyrere i de enkelte grupper, også stillet en række spørgsmål om processen på folkehøringen. Seks af gruppediskussionerne blev optaget på video eller transmitteret live on tape via DR. Endvidere blev flere af de deltagende politikere interviewet efterfølgende af Nikolaj Nielsen i forbindelse med hans specialeprojekt (se Nielsen. 2001). I analysen af folkehøringen i denne artikel koncentrerer vi os dog primært om deltagernes svar i de fire interviewunder.

## Litteratur

- Andersen, Vibeke N. (2000). Reformer i folkeskolen, Odense: Odense Universitetsforlag.
- Andersen, Vibeke N. and Kasper M. Hansen (2001). Deliberative Democracy and the Deliberative Poll on the Euro (in review).
- Andersen, Vibeke N. (1997). Brugerbestyrelsen som et demokratisk organ, LOS-notat nr. 31, Bergen: LOS-senter.
- Andersen, Vibeke Normann, Kasper Møller Hansen og Anders Krogenberg Knoth (2000). Danskernes forhold til euroen - resultuterne uf den nationale folkehøring om euroen, København: Huset Mandag Morgen (www.mm.dk)/SI.
- Bohman, James (1996). Public Deliheration - Pluralism. Complexity, and Democrucy, Cambridge, Mass.: MIT Press.
- Bohman, James (1999). "Citizenship and Norms of Publicity. Wide Public Reason in Cosmopolitan Societies", Political Theory, Vol. 27, No. 2. pp. 176-202.
- Bohman, James and William Rehg (1997). "Introduction". pp. ix-xxx in James Bohman and William Rehg (eds.), Deliberative Democracy - Essays on Reason and Politics, Cambridge, Mass.: MIT Press.
- Buch. Roger and Kasper M. Hansen (2002). "The Danes and Europe: From EC 1972 tu Euro 2000 - Election. Referenda and Attitudes", Scandinavian Political Studies, Vol. 25. No. 1.

- Democracy  and Difference.  Contesting the  Boundaries  of  the  Political, Cohen, Joshua (1996). "Procedure and Substance in Deliberative Democracy", pp. 95-119 in Seyla Princeton: Princeton University Press.
- ldeology and Discontent, Converse, Philip. E. (1964). "The Nature of Belief Systems in Mass Publics", pp. 206-261 in Davis
- Political  Studies, No. 2, pp. 947-969.
- Democracy and Its Critics,
- Discursive Democracy,
- Deliberative Democracy Essays on Reason and Politics, Elster, Jon (1997). "The Market and the Forum", pp. 3-35 in James Bohman and William Rehg Press.
- Deliberati1·e  Democracy, Cambridge University Press.
- Deliberative  Democracy, Elster, Jon (1998b). "Deliberation and Constitution Making". pp. 97-122 in Jon Elster (ed.),
- Den offentlige dimensjon verdier og styring offentlig sektor, sentret, Bergen: TANO.
- Deliberativ Politikk-Demokrati  teori og praksis. Eriksen, Erik Oddvar (1995). "Introduksjon til en deliberativ politikmodel" · pp. 11-30 i Erik Oddvar
- Kommunikativ handling og deliberativt demokrati Jiirgen Habermas' teori om politikk og samfunn,
- Deliberative Demor;racy, Fearon, James D. (1998). "Deliberation as Discussion".
- The Atlantic,
- The Voice of the People -public opinion and democracy. Haven: Yale University Press.
- Parliamentary Affairs, Fishkin, James S., Robert C. Luskin and Roger Jowell (2000). "Deliberative Polling and Public Consultation"
- Deliberative democracy, Gambetta, Diego (1998). "'Claro!': An Essay on Discursive Machismo". pp. 19-44 in Jon Elster
- Deliberative democracy, Gargarella, Roberto (1998). "Full Representation, Deliberation and Impartiality". pp. 260-280 in
- The Theory ofCommunictil'e Action Reason and the Rationa/ization ofSociety,
- Deliberativ Politikk Demokrati teori og praksis, Habermas, Jürgen (1995). "Tre normative demokratimodeller: om begrebet deliberativ politikk", LOS-sentret, Bergen: TANO.
- Folkehøringen mod et Repræselltativt Deliberati1 1 t Demokrati Fra Teori til Praksis.
- Metode og Data, nr. 82. pp. 10-32.
- Deliberati1·e Democracy and Public Opi11ion. maj ved seminar på Syddansk Universitet, Institut for Statskundskab.
- Lekmannsstyre under press- Festskrift til Audun Offerdal, Hansen, Kasper Møller og Mogens N. Pedersen (2001). "Folkehøringens fremtidsmuligheder - en kritisk diskussion", pp. 343-361 i Anne Lise Fimreite. Helge O. Larsen og Jacob Aars (red.),
- Værd at vide om euroen. 14 brændende spørgsmål om den fælles mønt,
- Politisk Repræsentation  og  Fo/kehøri11gen. afhandling fra Aarhus Universitet, Institut for Statskundskab.

- Pateman, Carole (  1970). Participation and Democratic Theory, Cambridge: Cambridge University Press.
- Regeringen (2000). Det holdbare samfund-Danmarks l'ej i det 21. århundrede, Regeringen. Sanders, Lynn M. (1997). "Against Deliberation", Political Theory, Vol. 25. No. 3, pp. 347-376.
- Shapiro, Ian (1999). "'Enough Deliberation. Politics Is About lnterests and Power", pp. 28-38 in Stephen Macedo (ed.), Deliberatil'e Politics -Essays an Democracy and Disagreement, New York: Oxford University Press.
- Social Science Citation Index, 02.05.2001.
- Stokes, Susan C. ( 1998). "Pathologies of Deliberation", pp. 123-140 in Jon Elster (ed.), Deliberati1·e Democracy, Cambridge: Cambridge University Press.
- Weigård, Jarle (1995). "Representasjon og rasjonalitet", pp. 70-105 i Erik Oddvar Eriksen (red.), Deliberativ Politikk-Demokrati i teori og praksis, LOS-sentret, Bergen: TANO.
- Young, Iris Marion (  1996). "Communication and the Other: Beyond Deliberative Democracy", pp. 120-135 in Seyla Benhabib (ed.), Democracy and Difference. Contesting the Boundaries of the Politica/, Princeton: Princeton University Press.
- Aars,  Jacob and Audun Offerdal (2000). "Representativeness and Deliberative Politics". pp. 68-92 in  Nirmala  Rao (ed.), Representation  and  Community in  Western  Democracies, London: Macmillan Press Ltd.