Kropskultur i Grønland - set med danske øjne
Forfattere: Solveig Skovmose Vinther
Tidsskrift: forumforidraet (2007-07-01)

## Kropskultur i Grønland

- set med danske øjne

Af Solveig Skovmose Vinther

Begreber som kolonimagt og imperium har aldrig for alvor været en del af den danske selvforståelse og historiebevidsthed. Vi har i skoleårene lært, at Danmark og Grønland hører  sammen  i  et  rigsfællesskab,  og  der bliver  sjældent  stillet  spørgsmålstegn  ved rigtigheden  af  denne  konstellation.  Gennem en analyse af koloniale og postkoloniale repræsentationer ønsker denne artikel at belyse danske diskurser om grønlandsk kropskultur.

Hensigten med en sådan artikel er at se på,  i  hvor  høj  grad  koloniale  tilgange  til den grønlandske krop og kropskultur eksisterede  i  beskrivelserne  af  Grønland  og grønlænderne under koloniseringen,  og hvorvidt sådanne koloniale attituder fortsat er  kendetegnende  for  danske  tekster  om Grønland i det 21. århundrede. Jeg håber herved, at kunne belyse både det koloniale og det postkoloniale forhold mellem Danmark og Grønland og således tegne et mere nuanceret  billede  af  danskernes  syn  på grønlandsk kropskultur gennem tiden. Gennem en analyse af repræsentationen af kropskultur i danske beskrivelser af Grønland vil artiklen forhåbentlig kunne begynde at svare på nogle ubesvarede (og u-stillede) spørgsmål om  relationen  mellem Danmark og Grønland. Kan man se markante skift i måden, hvorpå danske missionærer,  rejsende,  videnskabsfolk,  embedsmænd,  journalister  m.fl.  beskriver  grønlandsk  kropskultur,  eller  opretholder  man den  samme  repræsentationsform  gennem en årrække med henholdsvis kolonisering og  afkolonisering.  Hvad  fortæller  repræsentationerne os om Danmark som kolonimagt  -  og  hvad  fortæller  de  os  om  danskerne i det hele taget?

## Postkolonialisme, kropskultur og genlæsning

Repræsentationerne  af  grønlandsk  kropskultur  vil  her  blive  belyst  via  en  genlæsning af danske tekster. Det handler således om, hvordan relationerne mellem de koloniserede  og  kolonisatorerne  kan  aflæses  i koloniherrens  beskrivelser.  Teksterne  vil blive  analyseret  ved  hjælp  af  teorier  om postkolonialisme, der her bliver omskrevet til den dansk-grønlandske kontekst. Der er selvfølgelig  ikke  bare  tale  om  én  dansk stemme  eller  én  grønlandsk  krop,  og  det kan  synes  generaliserende  og  simplificerende at tale om det danske, som om det er et entydigt begreb. Når »det danske« bruges her, er det som et samlende analytisk begreb - men med bevidstheden om at der findes  en  mangfoldighed  af  danske  stemmer.

## Hvorfor postkolonialisme?

Siden den formelle afkolonisering har internationale forskere arbejdet med postko- lonialisme  og  postkoloniale  emner.  Den grundlæggende idé bag postkolonial forskning  er,  at  kolonisering  ikke  blot  er  et spørgsmål om krig, vold og magtrelationer - vi må også arbejde med ændringer på et mere uudtalt og upåagtet niveau. Når man taler  om  postkolonialisme,  er  det  således vigtigt, at præ-fixet post i denne sammenhæng ikke betyder efter -kolonialisme. Post skal  i  stedet  læses  som efter kolonialismens  indførelse  og  IKKE  efter  dens  afskaffelse. 1 Altså indikerer det at  være »post-kolonial« ikke blot tid, men også en modstand mod begrebet »kolonial«.

Selv om et land er blevet selvstændigt, og  kolonimagten  officielt  har  trukket  sig ud af landet, så har koloniseringen efterladt levn i bevidstheden hos det tidligere koloniserede folk. Der vil i artiklen blive arbejdet ud fra en grundtanke om, at den koloniale  oplevelse  har  været  lige  så  »virkelig« for det grønlandske folk, som den har været det for andre koloniserede folk. Når det postkoloniale aspekt anvendes her, handler det således om at øge forståelsen for og bevidstheden om kolonitidens indflydelse på det  grønlandske  folk  -  set  fra  en  dansk synsvinkel.

En grundtanke i postkolonialismen er, at den vestlige  metropol  må  konfrontere  sig med  sin  postkoloniale  historie  som  en medfødt  fortælling  inde  i  dens  nationale identitet. 2 For at forstå os selv, må vi forstå det, der går forud - det, der konstituerer os. Men i Danmark er studier i postkolonialisme  imidlertid  et  forholdsvis  nyt  forskningsområde, og det er primært inden for litteraturanalysen, man har taget en eksplicit postkolonial tilgang til studiet af forholdet  mellem  Danmark  og  Grønland. 3 Det postkoloniale  perspektiv  har  traditionelt været brugt i forbindelse med de koloniserede. Her vil det i stedet blive brugt til at forme  en  base,  hvorpå  en  grundig  bear- bejdning  af  de  danske  repræsentationer kan begynde.

I den postkoloniale læsning beskæftiger man sig ofte med det, der kaldes at lede i »revnerne  og  sprækkerne«. 4 Det  handler altså om at fokusere på det usagte, og hvorledes dette afspejler de magtrelationer, der eksisterede,  da  en  tekst  blev  produceret. Det  spændende  ved  denne  tilgangsvinkel er,  at  den  ikke  alene  omhandler  kolonimagten eller den tidligere koloni - i stedet forsøger man at skabe en dialog med teksten. 5 Her vil denne dialog blive sat i scene med genlæsningen af danske tekster  med fokus på koloniale diskurser.

I bogen  » The Rhetoric of Empire « (1994)  definerer  David  Spurr  koloniale diskurser ud fra koloniseringsprocessen som: » The particular languages which belong to this  process,  enabling  it  while  simultaneously  being  generated  by  It  … «. 6 Når man arbejder med diskursbegrebet, må man altså forsøge at afdække mere, end det øjet ser. Det drejer sig således ikke bare om sprog,  men  også  om  handlinger  -  ellers sagt  mere  præcist  af  Michel  Foucault: » Discourses  are  the  practises  that  systematically  form  the  objects  of  which  they speak «. 7 Diskurser handler om magten til at  definere  og  konstituere  virkeligheden, og diskursbegrebet vil her blive brugt til at understøtte analysen af det empiriske materiale.  Man  kan  ikke  tale  om  en  entydig dansk diskurs, men i det følgende vil jeg præsentere en idé om, at der i en række forskelligartede  danske  tekster  om  Grønland findes  en  underliggende  diskurs  -  eller snarere  et  diskursivt  system,  som  jeg  har valgt at kalde Polarisme .

To fremtrædende teorietikere i den postkoloniale  forskningstradition  er  Edward W. Said og Homi K. Bhabha. Dele af deres tænkning vil i det følgende blive præsenteret kort for at danne baggrund for den føl- gende analyse af kildematerialet om Grønland.

## Edward W. Said

I 1978 udgav Edward Said bogen Orientalism ,  hvori han beskrev Orientalisme som den  vestlige,  videnskabelige  og  litterære diskurs, der gjorde Orienten til et Objekt. Hermed gjorde Said Orientalisme til forskningsobjekt  -  ikke  Orienten.  Tanken  bag denne artikel er at gøre de danske repræsentationer, der gør Grønland til objekt, til Objektet. 8 Said  hævdede,  at  den  orientalske diskurs konstant reproducerer sig selv gennem  litteratur  om  Orienten.  Gennem denne diskurs kommer orientaleren til at se Orienten  som  underlegen,  og  med  denne underlegenhed følger Occidentens overlegenhed.  Således  bliver  Occidenten  rent sprogligt  i  stand  til  at  kontrollere  Orienten. 9

I studiet af Grønland kan man, som allerede  nævnt,  tage  udgangspunkt  i  arbejdsbegrebet Polarisme .  Ideen  om Polarisme skal  ikke  her  forstås  som  et  begreb,  der bredt definerer folkene i polarområdet som helhed.  I  stedet  omhandler  det  i  snæver forstand  relationen  mellem  Danmark  og Grønland. Således kan Polarisme på samme måde som Orientalisme betragtes som et  diskursivt  system,  der  fastholder  grønlænderne i den position, hvor de siden koloniseringen har befundet sig. Det er selvfølgelig  en  teoretisk  konstruktion  med  de mangler, en sådan måtte have, og Polarisme skal  heller  ikke  forstås  i  den  Saidske forstand, hvor Orienten ikke eksisterer uden for den orientalske diskurs. Polarisme skal  i  stedet  ses  som  en  diskurs,  danskerne skriver sig ind i med repræsentationerne af Grønland.

Edward  Said  er  gennem  tiden  blevet mødt med en del berettiget kritik, men her er det den overordnede idé, der anvendes, og  ligesom  Orientalismen  siger  mere  om Vesten end om Orienten, på samme måde siger  netop Polarisme mere om Danmark end om Grønland.

## Homi K. Bhabha

En anden postkolonial teoretiker er Homi K. Bhabha. Et centralt koncept i Bhabhas tænkning  er  »ambivalens«,  der  ligeledes refererer til et diskursivt niveau. 10 Bhabha siger, at de indfødte i den koloniale diskurs bliver  beskrevet  som  både  domesticerede og harmløse - men på samme tid som vilde og  mystiske. 11 De  glider  således  frem  og tilbage  mellem  to  poler,  mellem  noget kendt  og  noget  ukendt.  Denne  dobbelttydighed er svær at forholde sig til, og derfor genfortælles stereotyperne igen og igen for at sikre de koloniserede i en fast og samtidig underlegen position. 12 Kolonisatorerne insisterede  altså  på  de  radikale  forskelle mellem kolonisator og koloniserede for at kunne  legitimere  deres  egen  position  i samfundet.  Samtidig  insisterede  de  paradoksalt nok også på essentielle ligheder for at  kunne både forberede og retfærdiggøre den  civilisatoriske  mission,  man  var  ude i. 13 Spørgsmålet  er  nu,  om  man  også  ser disse stereotyper i danske tekster?

Forskningsfeltet vil i det følgende være indsnævret til repræsentationer af den grønlandske krop og kropskultur.  Men hvorfor netop disse repræsentationer?

## Hvorfor Kropskultur?

Kroppen er ofte  blevet  overset  i  historieskrivningen,  men  det  er  tesen  her,  at  det perspektiv, som kropskulturen kan tilbyde, er vigtigt for at forstå historien som helhed. I arbejdet med relationerne mellem det såkaldte civiliserede Vest og et såkaldt primi- tivt  folk,  kan  det  fysiske  element  komme til  at  udgøre  en  helt  central  dimension. Netop  kroppen  og  kropskultur  har  i  høj grad været centrale temaer i kolonisatorernes opfattelse og konstruktion af de koloniserede folk. 14 Samtidig har den koloniale repræsentation i høj grad været baseret på kulturelle og ideologiske stereotyper, antagelser og fordomme.

Hidtil  har  arbejdet  med  postkolonialisme primært taget udspring i litteratur, film, musik og køn. Men i de senere år har flere forskere vendt blikket mod andre alternativer, og et af disse er at se på kropskultur i et  postkolonialt  perspektiv.  John  Bale  og Mike Cronin har i bogen Postcolonialism and  Sport (2003)  taget  det  første  skridt  i retningen af at indarbejde sport og kropskultur som et forskningsobjekt på lige fod med de mere traditionelle tilgange. Bale og Cronin beskriver heri, hvorledes sport har været  en  del  af  koloniseringsprocessen. 15 Endvidere  skriver  de  om,  hvordan  sport oprindeligt blev brugt i kolonierne som en form for social kontrol, hvilket kolonisatorerne heller ikke var kede af at indrømme:

»A game of football  in  the  afternoon«, wrote one British missionary in Kenya, »was played for moral benefits as much as  recreational  relief,  …  to  stiffen  the backbone of these boys by teaching them manliness,  good  temper  and  unselfishness  -  qualities  amongst  others  that have done much to make them a Britisher«. 16

Kropskulturen er altså i høj grad en del af den  koloniale  oplevelse.  David  Spurr  beskriver ligeledes, hvordan kroppen har været en væsentlig del af det koloniale: ' The body, rather that speech, law or history, is the essential defining characteristic of primitive  people' . 17 Ved  at  tage  kropskultur som det samlende punkt i et forskningsprojekt,  gives  nogle  nye  og  anderledes  tilgangsvinkler,  der  i  høj  grad  kan  supplere den traditionelle historiske og antropologiske forskning.

## At læse - og læse igen

Som allerede nævnt vil det følgende omhandle en genlæsning af danske tekster i et postkolonialt perspektiv. Med  en genlæsning mener jeg en ny-læsning - fra et nyt perspektiv. Det handler om at genlæse, så den  koloniale kulisse bliver synlig. Hvad gemmer teksten, når man frem for at læse den som en »blank« tekst i stedet læser den som en kilde til den danske kolonisations tankegang? Almindeligvis tales der i  postkolonial  teori  om,  at  man  kun  kan genlæse  en  tekst  med  postkoloniale  øjne, hvis  man  har  den  koloniseredes  erfaring. Her  vælger  jeg,  som  født  og  opvokset  i Danmark,  at  gøre  det  modsatte.  Jeg  genlæser de danske tekster med kolonisatorens erfaring.

Jeg vil her arbejde med, hvordan danske diskurser om Grønland er kommet til udtryk,  og  det  handler  således  ikke  i  første omgang om forfatteren og dennes tekstproduktion, men i stedet om læsningen af teksten. Dog er det vigtigt også at tænke konteksten ind. De forskellige tekster siger alle noget om den tid, forfatteren har levet i, den historiebevidsthed og det syn på Grønland, som er kendetegnende for netop tilblivelsestidspunktet.

## Danske repræsentationer af grønlandsk kropskultur

Der er et væld af danske tekster om Grønland, som man kan tage fat i for at danne sig  et  billede  af  danskernes  syn  på  grøn- lænderne.  Man  kunne  f.eks.  arbejde  med optegnelser  fra  missionærer,  præster,  rejsende,  administrative  udsendinge,  danske forfattere  af  skønlitteratur  om  Grønland, visuelt  materiale,  udstillinger,  film,  billeder, avisartikler, undervisningsmateriale og meget mere. For at tegne et billede af de danske  repræsentationer  over  en  lang  årrække har jeg udvalgt materiale, der hver for  sig  fortæller  noget  om  forskellige  perioder i den danske kolonisering og afkolonisering.  At udvælge  kildemateriale til denne  artikel  er  i  langt  højere  grad  et spørgsmål om fravalg end tilvalg. Jeg har valgt her at give enkelte eksempler af forskelligartede kilder over en lang årrække, for  at  kunne  arbejde  med  et  tidsmæssigt perspektiv,  men  i  en  anden  sammenhæng kunne det være lige så interessant at se på mere ensartede kilder over en kort årrække. Her ønsker jeg som sagt at se på, om der trods forskellige kildetyper gennem en lang årrække kan spores en polarisme - en underliggende dansk diskurs, der er med til at fastholde grønlænderne i en underlegen position.

I  denne  sammenhæng  bliver  forholdet mellem tekst og kontekst derfor ekstra vigtigt. Kan man trods kildernes diversitet finde  fælles  kendetegn?  Tanken  er  at  vise, hvordan forskellige danskere på forskellige  tider  og  fra  forskellige  positioner  har beskrevet grønlandsk kropskultur. Materialet dækker selv sagt ikke alle de forskellige  måder  og  tilgange,  danskere  har  haft til at beskrive Grønland. Formålet med artiklen  er  imidlertid  heller  ikke  at  komme med en endelig udtømmende analyse, men i  stedet  at  præsentere  nogle  tendenser  og sætte dem ind i et postkolonialt teoriapparat.

## Den danske tilstedeværelse i Grønland

I 1721 ankom Hans Egede som missionær til  Grønland.  Derefter  fulgte  en  årrække, hvor missionen og dannelsen/uddannelsen af det grønlandske folk var det primære, og hvor den danske kultur for alvor fik fodfæste. I begyndelsen af det 20. århundrede oplevede  de  europæiske  kolonimagter  en gryende selvstændighedsbevægelse i kolonierne, og i årtierne efter Anden Verdenskrig  tog  afkoloniseringen  for  alvor  fart.  I 1953 overgik Grønland fra kolonistatus til at blive anerkendt som det nordligste amt i Danmark, og siden 1979 har man i Grønland haft hjemmestyre. 18

Når man læser danske beskrivelser om Grønland, møder man igen og igen en næste klichéagtig selvforståelse af koloniforholdet mellem Danmark og Grønland:

»Loyal mod Koloni som mod Moderland har dansk Indflydelse i Grønland alene søgt  mod  eet  stort  og  smukt  Maal:  at hjælpe en lille, afsondret og primitiv Befolkning frem til en Plads i Solen jævnsides andre Nationer«. 19

Dette er blot et af mange citater, der kunne bruges til at eksemplificere det danske syn på koloniseringen af Grønland. Dette er ikke stedet til at vurdere, om den danske kolonisering  har  været  så  problemfri,  som man selv  beskriver,  men  det  er  vigtigt  at have bevidstheden om denne selvforståelse med videre. Der eksisterer en udbredt antagelse  om,  at  danskernes  kolonisering  af Grønland  har  været  helt  anderledes  mild og gavnlig end andre landes kolonisering af fremmede egne. 20

Siden 1979 har Grønland som sagt haft hjemmestyre. Men frihed fra kolonisering er ikke bare et spørgsmål om at underskrive en hjemmestyreaftale og hejse det grønlandske flag. Det handler også om at tænke og handle anderledes end tidligere - udfordre den tidligere tankegang. Det gælder for både grønlændere og danskere.

Grønlandske børn der spiller fodbold - 2006 (Foto: John Jakobsen).

## Den grønlandske krop dengang

Længe inden Hans Egede i 1721 ankom til Grønland,  var  fangsttræning,  kajakroning og traditionelle  lege  og  spil  en  vigtig  del af  grønlændernes  identitetsdannelse.  Om sommeren samledes man på sommerfangstpladser,  hvor  årlige  sommerstævner  blev afholdt. At den traditionelle kropskultur ikke blev anset som gavnlig af Hans Egede kan ses i kommentaren:

»De Vilde har samlet sig i store Mængder her nordenfor, hvor de driver Tiden bort med alskens Leg og Syngen, i stedet for at samle Forraad ind til Vinteren«. 21

De spil, konkurrencer og lege, der udfoldede  sig  i  disse  sommerlejre,  var  en  del  af den traditionelle kropskultur, og netop sommerlejrene  var  et  af  de  steder,  hvor man  konkurrerede,  legede  og  udfoldede sig »organiseret kropsligt«, og hvor megen social kontakt  blev  etableret  og  opretholdt. 22 Her  beskrives  det  imidlertid  bare som  tidsspilde  og  fjolleri,  hvilket  viser, hvordan  missionæren  ikke  havde  øje  for kernen i grønlandsk kropskultur. Grønlænderne blev beskrevet som infantile og ufornuftige,  og  det  er  netop  et  karakteristika ved de tidlige beskrivelser af de koloniserede.  Man  retfærdiggjorde  via  teksten,  at grønlænderne havde brug for, at vi danske- re kom op og hjalp dem på vej via missionen og dannelse, og på denne måde blev koloniseringen legitimeret.

I  begyndelsen af 1900-tallet var det almindeligt  at  benytte  »dyriske«  referencer til at beskrive de indfødte i fremmede egne.  Kaj  Birket-Smith  var  overinspektør ved Nationalmuseet, og i hans berømte bog fra 1927 Eskimoerne skriver han bl.a.:

»Eskimo-kraniets mest iøjenfaldende ejendommelighed er måske dets tag- eller  kamagtige  form,  og  det  kan  ikke nægtes,  at  dette  i  forbindelse  med  de højt liggende, øvre tindingelinjer kan give  indtrykket  af  noget  »dyrisk«,  noget der m e g e t fjærnt minder om gorillaen og dens vældige muskelfæster«. 23

Her ses en reference til det mystiske og dyriske,  der,  måske  ikke  bevidst  men  i  sin blotte  udtale,  fastholdt  grønlænderne  i  en underlegen position. Denne tekst fortæller i  høj  grad  om  den  kontekst,  hvori  den  er skrevet.  På  tilblivelsestidspunktet  var  der ikke  noget  odiøst  i  sprogbrugen,  og  det, der er mest interessant, er måske i virkeligheden, at denne henvisning til gorillaen er blevet  slettet  i  senere  udgaver  af  bogen. Tankerne  og  bevæggrundene  bag  denne beslutning er i sig selv en artikel værd.

## Dansk paternalisme i Grønland

Ideen om, at grønlænderne havde brug for hjælp, har været vedholdende gennem hele den  danske  kolonisering.  Da  Grønland  i 1953  overgik  fra  at  være  en  koloni  til  at være et amt i Danmark, blev en delegation fra  Dansk  Idræts-Forbund  (DIF)  inviteret til Grønland af landshøvdingen. 24 Konklusionen på DIF folkenes rejse blev at:

»Grønlands  idræt  trænger  til  al  den hjælp og støtte vi kan give den hernede fra. Vi lærte på vor rejse, at der er mange steder, hvor vi kan sætte ind, og det er vort håb, at rejsen må resultere i fremgang for grønlandsk idræt i nært samarbejde med al anden dansk idræt«. 25

Der  er  her  tale  om  en  paternalisme,  der fremhæver det faktum, at vi som danskere skal  hjælpe  grønlænderne  som  en  slags White Mans Burden . Dette ser jeg som en del af en diskurs, der fastholder grønlænderen i en underlegen position og fortæller os at danskerne føler en slags faderlig forpligtelse til at hjælpe grønlænderne på vej. Den  samme  paternalisme  er  en  grundlæggende tanke i udviklingen af den danske velfærdsstat, hvor det at lægge livet til rette  for  andre  var  en  helt  naturlig  ting  i denne periode. 26 Dette føres helt naturligt med over i en diskurs præget af paternalisme, når man beskriver grønlænderne.

## Vi er alle multikulturelle

I 1970'erne var man vidne til en multikulturel og antiracistisk bevægelse. Dette kan aflæses i For Sportens skyld , der udkom i 1972. Det er et redigeret værk med en række  artikler  af  forskellige  forfattere.  Én  af disse blev skrevet af Helge Larsen, der var en anerkendt arkæolog med Grønland som speciale, og artiklen behandler emnet: Sport  hos  eskimoerne .  I  beskrivelsen af  det,  han  kalder  eskimosport,  skriver han:

»Når vi her taler om eskimosport, er det ikke sport, som den drives i dag i Grønland, arktisk Canada og Alaska, for den adskiller  sig  ikke  fra  vore  egne  former for  sport,  men  derimod  om  den  sport, som var en del af den traditionelle eski-

9 3

Illustration fra Hans Egede: Det gamle Grønlands Nye Perlustration Eller Naturel-Historie, s. 124.

mokultur,  dvs.  den,  der  eksisterede  før kontakten med den hvide mand«. 27

Her ser  man,  hvordan  han  afviser  enhver form for grønlandsk egenart i sportsudøvelsen i begyndelsen af 70'erne. Artiklen  er  en  vestlig  repræsentation  med  det budskab, at sport er udtryk for de samme ideer, uanset om du bor i Danmark eller i Grønland. Han skriver bl.a.:

»Meningen med dette afsnit har været at vise,  hvor  ens  mennesker  er,  også  når det  drejer  sig  om  sport.  Om  man  bor  i Danmark  eller  langs  verdens  nordlige rand, så fostres de samme ideer til sport og leg, og den eskimoiske kraftkarl, der soler  sig  i  sine  bopladsfællers  beundring, adskiller sig ikke fra olympiadevinderen, der hyldes på byens rådhus«. 28

Selv om denne tanke i dag kan synes eurocentrisk og måske intolerant, så var det helt i tråd med den multikulturelle, antiracistiske  og  nogle  gange  romantiserende  diskurs, der var en del af tidsånden. Her er der altså tale om en kolonial diskurs, der fokuserer på de mange lighedstræk mellem det oprindelige folk og kolonisatorerne. Dette kan som allerede nævnt være med til at retfærdiggøre  den  civilisatoriske  mission  »vi er jo alle ens, og det er godt«, og ydermere  kan  man  sige,  at  sprogbrugen  frarøver  grønlænderne  rettighederne  til  en unik og anderledes kropskultur - i en multikulturel sags tjeneste.

Et sidste eksempel fra Helge Larsens artikel skal findes i en beskrivelse af en illustration fra Hans Egedes bog fra 1741: Det gamle Grønlands Nye Perlustration Eller Naturel-Historie. Larsen beskriver illustrationen som: » Grønlændere, der spiller fodbold og håndbold«. 29

Fodbold,  som  vi  kender  det,  blev  først introduceret  i  Grønland  i  1891,  og  håndboldspillet blev først opfundet sidst i 1800tallet.  Så  at  knytte  en  forbindelse  mellem de spil,  der  er  illustreret,  og  det,  vi  i  dag kender som håndbold og fodbold, må siges at  være  en  drastisk  omskrivning  af  historien.

Den samme illustration er beskrevet af Jens Chr. Manniche og Daniel Thorleifsen i bogen: Grønland kort - 21 små fortællinger fra Grønlands historie fra 1998. Her er aktiviteterne  i  stedet  beskrevet  på  grønlandske  præmisser,  og  man  hører  om  de traditionelle grønlandske spil, og hvordan disse adskiller sig fra det, vi kender i dag. 30 Det  viser  meget  fint,  hvor  forskellige  repræsentationer der kan affødes af det samme kildemateriale.

Det interessante i artiklen af Helge Larsen er, at der i teksten opstår et sammenstød  mellem  to  forskellige  verdener.  De vestlige repræsentationssystemer kan ikke tilpasses  eskimoernes  kropskultur  -  eller sport, som Larsen kalder det. Og det, der skulle have været et eksempel på, hvor ens vi er, skriver sig på lige fod med mange andre tekster ind i en Polarisme , der i højere grad  fortæller  os  om  danskerne  end  om grønlænderne.

## Kampen og kroppen

I sommeren 2001 spillede Grønland og Tibet en fodboldlandskamp i Danmark. Med tanken  på  de  danske  beskrivelser  af  den grønlandske  krop  gik  jeg  spændt  i  gang med at læse avisartikler fra tiden omkring kampen. Hvordan var retorikken i aviserne i  dagene omkring landskampen? Hvordan beskrev  forskellige  journalister  de  kropskulturelle dimensioner ved kampen?

Da jeg gik i gang, var jeg overbevist om, at jeg ville finde beskrivelser af den grønlandske krop og kropskultur, samt beskri- velser af hvorledes fodbolden var med til at  skabe  en  identifikationsrum  for  grønlænderne - men jeg blev skuffet.

## Kroppen der blev væk

Af en eller anden grund beskrives kroppen ikke. Jeg tog altså helt fejl i min antagelse om, at journalisterne ville kommentere den grønlandske krop og kropslighed i forbindelse med fodboldkampen. Det skete ikke. Til gengæld kommenterede man gerne den tibetanske:

»Det  ser  umiddelbart  ikke  ud,  som  om Kalsang  Dhondrup  har  fået  så  muskuløse overarme som Dalai Lama, hvis religiøse  praksis  har  givet  ham  muskler som en bodybuilder. Men den betydelig yngre Kalsang Dhondrup har selvfølgelig heller ikke protesteret i nær så mange år…« 31

Kampen  blev  i  journalisternes  spalter  til meget lidt krop og rigtig meget politik. Så selv om kroppen tilsyneladende var blevet væk, fandt jeg i aviserne noget helt andet.

En gennemlæsning af 63 artikler bragt i danske aviser i foråret og sommeren 2001, omhandlende  landskampen  mellem  Tibet og  Grønland,  tegner  et  billede  af,  at  medierne interesserer sig meget for Tibet, løsrivelse fra Kina, selvstændighed og national  identitet.  Men  den  samlede  danske presse valgte bevidst eller ubevidst at undlade at tage stilling til grønlændernes position i kampen. Journalisterne nævner således ikke Grønlands begrænsede selvstændighed eller den dansk-grønlandske fortid. Det, der kommer nærmest, er en situation, hvor den tibetanske landstræner spørger en journalist, hvor grønlænderne ligger. Hertil skriver journalisten:

»Jeg er tæt på at svare, at de sikkert ligger og drømmer om fodboldspillet, dets muligheder for identifikation og frihedsfornemmelse, på samme måde som tibetanerne. Men spørgsmålet er naturligvis strengt prosaisk, og  jeg  svarer,  som sandt er: På Givskud Vandrehjem«. 32

Hvorfor anvendes denne underliggende tone?  Hvorfor  anerkender  man  ikke  grønlændernes tanker om national identitet og selvstændighed?  Hvorfor  skal  problematikken gemmes væk i en bisætning?

Jeg finder det påfaldende, at de danske avisjournalister  ikke  interesserer  sig  for dansk  og  grønlandsk  udenrigspolitik.  For de interesserer sig rigtig meget for kinesisk politik. Da Tibet er besat af Kina og ønsker selvstændighed,  synes  det  oplagt  at  tage tråden op i en perspektivering til de grønlandske  overvejelser  om  selvstændighed. Men det gør journalisterne ikke. Det nærmeste, man kommer en kommentar, er en pressemeddelelse  fra  Ritzau,  der  citerer Grønlands Idrætsforbunds generalsekretær Jens Brinch:

»Grønland  har  som  nation  behov  for selvtillid.  Folket  har  brug  for  at  få  bekræftet,  at  landet  ikke  blot  ses  som  et vedhæng til Danmark. Og det kan fodboldholdet hjælpe med…«. 33

Men ingen journalister tager tråden op og skriver  en  artikel,  der  fokuserer  specifikt på den grønlandske debat om selvstændighed. Ingen skriver en artikel om, hvordan fodbolden kan være identitetsskabende for en tidligere koloni - som man antager, at den er det for Tibet. Man forholder sig end ikke til Grønlands koloniale eller postkoloniale situation. Jeg startede artiklen med at postulere,  at  der  sjældent,  fra  dansk  side, bliver stillet spørgsmålstegn ved forholdet mellem Danmark og Grønland - og det vises her med al tydelighed.

## Danmark, postkolonialisme og grønlandsk kropskultur

Edward  Said  beskrev,  hvordan  koloniale diskurser var med til at konstituere en vestlig  overlegenhed. Er det tilfældet her, når de  danske  medier  end  ikke  ytrer  sig  om Grønlands  status  i  forhold  til  Danmark  men kun fokuserer på Tibets selvstændighedsbevægelse?  Har Polarismen lagt  sig som et tykt tæppe over vore øjne, der gør, at følelsen af overlegenhed er så overvældende, at vi end ikke behøver at interessere os for Grønland?

Polarisme skal altså ses som et samlende begreb, der dækker over de danske diskurser,  der  fastholder  grønlænderne  i  en underlegen position. Det være sig diskurser,  der  fortæller  os  om  manglende  forståelse for grønlændernes kropskultur, om at  retfærdiggøre  den  civilisatoriske  mission, diskurser præget  af paternalisme, eurocentrisme, universalisme, eller blot en sprogbrug,  der  fastholder  grønlænderne  i den position, hvor de siden koloniseringen har  befundet  sig  -  og  dermed  sikrer  danskerne en overlegen, bedrevidende og patriarkalsk position.

Både postkoloniale teoretikere som Said og begrebshistorikere som Reinhart Koselleck arbejder med menneskets behov for at klassificere  og  systematisere.  Man  taler om, at der ikke findes noget handlingsfællesskab, der ikke definerer sig selv sprogligt. 34 Hvor  danskerne  i  de  tidlige  repræ- sentationer brugte teksten til at definere et os og et dem og fokuserede på de forskelle og  ejendommeligheder,  grønlænderne  besad,  så  er  vi  måske  i  dag  kommet  til  et punkt, hvor vi ikke længere har brug for at definere os selv i forhold til grønlænderne. Vi har ikke længere brug for en »os-dem distinktion«,  som  vi  havde  i  begyndelsen af  koloniseringen.  Da  danskerne  var  de fremmede i Grønland, havde man brug for at definere sig selv i forhold til det nye. I dag er danskerne måske så overbeviste om egne styrker og fortræffeligheder, at et definitorisk modstykke til grønlænderne ikke er nødvendigt. Man behøver end ikke forholde sig til det. Og det siger nok i sidste ende mere om danskere end om grønlændere.

## Epilog

Der er store mængder ubehandlet kildemateriale, der skal gennemgås, inden man kan sige noget mere præcist om de danske repræsentationer.  Ideen  om Polarisme er  i første omgang et arbejdsbegreb under konstruktion, og grundtanken er at kunne kaste nyt lys over Danmark som kolonimagt og danskernes  forhold  til  koloniseringen  af Grønland. Måske kan det være med til at Danmark, med Homi Bhabhas ord, i højere grad vælger at konfrontere sig selv med sin koloniale og postkoloniale historie som en medfødt  fortælling  inde  i  den  nationale identitet.  I  hvert  fald  er  det  interessant  at undersøge  yderligere,  om  man  også  i  det store udvalg af ubearbejdet kildemateriale kan  aflæse  en polarisme -  når  Grønland bliver set på med danske øjne.

## Noter

1. Spring (2004), s. 7.
2. Bhabha H.K.(1994), p. 6.
3. Hans Hauge, Kirsten Thisted, Prem Poddar og andre  har  i  f.eks. Spring. Tidsskrift  for  moderne dansk litteratur nr. 22 (2004) og Postkolonial kontra-modernitet (2004) givet fine og meget interessante analyser af det postkoloniale Grønland.
4. Dette  er  et  almindeligt  brugt  begreb  inden  for postkolonialisme  og  kan  bl.a.  studeres  i  Young (2001) og Ashcroft, Griffiths and Tiffin (1995).
5. Spring (2004), p. 7.
6. Spurr D. (1994), p. 1.
7. Foucault M. (1972), p. 49.
8. Inspireret af Hans H. (2001), p. 381.
9. Said E. (1978), pp. 1 - 9.
10. Bhabha H.K.(1994), p. 86.
11. Bhabha H.K.(1994), pp. 70 - 71 .
12. Bhabha H.K.(1994), p. 77.
13. Spurr D. (1994), p. 7.
14. Bale J. (2002), p. xxi.
15. Bale J. &amp; Cronin M. (2001), p. 3.
16. Bale J. &amp; Cronin M. (2001), p. 5.

## Litteraturoversigt

- Ashcroft, B. Griffiths G. &amp; Tiffin H. The post-colonial studies reader (Routledge 1995).
- Bale J. Imagined Olympians. Body Culture and Colonial Representation in Rwanda (University of Minnesota Press 2002).
- Bale J. &amp; Cronin M. Sport and Postcolonialism (Oxford, New York, Berg 2003).
- Balle J. Idræt paa Grønland , I: Herman Aa. &amp; Andersen E. (red.) Den danske Idræts Bog pp. 874- 907 (København 1935).
- Bhabha  H.K. The  location  of  Culture (Routledge 1994).
- Birket-Smith K. Eskimoerne (København 1927).

Dansk Idræts-Forbunds Aarbog (1955).

Det grønlandske Selskabs Aarsskrift (1938).

- Egede H. Det gamle Grønlands Nye Perlustration Eller Naturel-Historie (København 1741).
- Finneman N.O. I Broderskabets Aand. Den socialdemokratiske arbejder-bevægelses idehistorie 1871 1977 (Gyldendal 1985).
- Foucault Michel The Archeology of Knowledge (London 1972).
- Hauge H. Postkolonialisme , I: Fibiger J. Lütken G. &amp;
17. Spurr D. (1994), p. 22.
18. Lorentzen J. m.fl. (1999), pp. 208-209.
19. Det grønlandske Selskabs Aarsskrift (1938), p. 6.
20. F.eks. Lorentzen J. m.fl. (1999), p. 5.
21. Hans  Egede: Meddelelser  om  Grønland .  Citeret fra: Balle J. (1935), p. 895.
22. Oosten J.G. (2001), pp.17 -24.
23. Birket-Smith K.(1927), p. 41.
24. Dansk Idræts-Forbunds Aarbog (1955), p. 20.
25. Dansk Idræts-Forbunds Aarbog (1955), p. 54.
26. Finneman N.O. (1985), p. 405.
27. Larsen H. (1972), p. 117.
28. Larsen H. (1972), p. 126.
29. Larsen H. (1972), p. 119.
30. Manniche J.C. &amp; Thorleifsen D.(1998), p. 20 .
31. Berlingske  Tidende  30.06.2001,  » De  spiller  for det fjerne mål «.
32. Politikken 30.06.2001, » Sport eller politik. Fodbold på tibetansk «.
33. Viborg Stifts Folkeblad 30.06.2001, » En kamp for anerkendelse «.
34. Koselleck R. (1990), p. 123.

Mølgaard N. (red.) Litteraturens tilgange - metodiske  tilgangsvinkler  pp.  369  -  405  (København 2001).

Koselleck  R. Sprogændring og begivenhedshistorie . I: Den jyske historiker nr. 50 (Århus 1990).

- Larsen H. Sport hos eskimoerne .I: For Sportens Skyld pp. 117 - 127 (København 1972).
- Lorentzen J. Jensen E.L. &amp; Gulløv H.C. (red.): Inuit, Kultur  og  Samfund.  En  Grundbog  i  Eskimologi . (Århus 1999).
- Manniche J.C. &amp; Thorleifsen D. Grønland kort - 21 små  fortællinger  fra  Grønlands  historie .  (Nuuk 1998).
- McLeod  J. Beginning  Postcolonialism (Manchester University Press 2000).
- Oosten  J.G. Ritual  Play  at  an  Inuit  WinterFeast .  I: North Atlantic Studies. Shamanism and Traditional Beliefs pp. 17 - 24 (Aarhus 2001).
- Poddar P. Postkolonial kontra-modernitet .  (Modtryk 2004).

Said E. Orientalism . (Routledge 1978).

- Spring . Tidsskrift for moderne dansk litteratur nr. 22 (Forlaget Spring 2004).

Spurr D. The Rhetoric of Empire: colonial discourse in journalism, travel writing, and imperial administration (Duke University Press 1994).

Young R.J.C.: Postcolonialism. A Historical Introduction . (Blackwell 2001).

## Avisartikler:

Mikkelsen K.P. De spiller for det fjerne mål I:  Berlingske Tidende 30.06.2001, Kultur p. 1.

Jensen A.R. Sport eller politik. Fodbold på tibetansk I: Politiken 30.06.2001, Kultur og Debat p. 1.

Viborg Stifts Dagblad 30.06.2001 » En kamp for anerkendelse « /Ritzau/.