TEMAINTRODUKTION: Sorthed
Forfattere: Nina Cramer, Emil Elg, Anna Vestergaard Jørgensen
Tidsskrift: periskop (2021-08-24)

## TEMAINTRODUKTION Sorthed

På  Rosenborg Slot i København hænger en række malerier, der viser forskellige  scener  fra  Christian  5.s  såkaldte  karruseller.  Billederne,  der  gengiver  de 'beredne våbenlege og hesteballetter, som fik navn efter rytternes cirkulerende bevægelser  på  banen',  antages  at  være  produceret  omkring  1690,  men  de  er usignerede, og det vides ikke med sikkerhed, hvilken kunstner der har lavet dem (Tipsmark 2020).

På  værkerne  ses  forskellige  personer,  der  udfører  forskellige  øvelser  og indtager forskellige positurer til hest. På et af billederne ses Christian 5. eksempelvis  siddende  på  en  muskuløs  sort  hest,  der  rejser  sig  på  bagbenene,  imens kongen roligt og autoritativt holder en forgyldt lanse i sin højre hånd og kigger til siden, ud mod beskueren. Et andet billede fremstiller en rytter, som er i færd med at støde til en lille ring med sin røde lanse. Og et forløb sammensat af to malerier viser ryttere, der leger en slags fangeleg, hvor én rytter kaster en kugle eller en bold efter en anden rytter, som så prøver at undslippe, og som holder sit skjold på ryggen som beskyttelse.

Men midt imellem ringridning, boldspil og fangeleg er der også andre, mere voldelige  billeder.  Eksempelvis  er  der  billedet  af  kongens  søn  -  kronprins Frederik (4.) - som har spiddet en sort persons hoved med sit sværd, og som i sin højre, handskeklædte hånd stolt holder både sværd og hoved højt op i luften. Der er billedet af Christian 5., som gør klar til at affyre sin pistol imod selvsamme hoved  -  nu  placeret,  så  det  står  lydigt  afventende  på  en  sokkel.  Og  så  er  der flere billeder med beslægtede øvelser, som involverer det samme eller lignende hoveder, og som det ikke er nødvendigt at beskrive yderligere her.

'De kongelige karruseller ved Christian 5.s hof var ofte arrangeret som teaterlignende forestillinger med indbyggede fortællinger og farverige kostumer,' og et af forestillingens centrale elementer var, at deltagerne skulle 'støde med lanse og kaste med spyd mod stående figurer af træ eller hoveder af papmaché' (Tipsmark 2020). Figurerne eller fjendebillederne kunne antage forskellige udtryk, men som værkerne på Rosenborg indikerer, var det ikke unormalt, at rytterne rettede deres angreb - med sværd, lanse, spyd og pistol - mod repræsentationer af sorte kroppe, der altså var en central del af 'legen'.

Denne leg med sorthed, som Toni Morrison ca. 300 år senere i sin skelsættende bog af samme navn kaldte for Playing in the Dark (1992), er en af grundene til, at vi har valgt at lave dette temanummer. For legen er desværre ikke slut.  Endnu.  Den  blev  muligvis  indstiftet  i  det  17.  århundrede,  der  også  var århundredet, hvor Danmark (dengang Danmark-Norge) begyndte de imperiale ekspansioner, der resulterede i forter, handelsposter og kolonier i Indien, Vestafrika, Caribien og Nordatlanten, men den sluttede ikke i det århundrede. Og den leges fortsat den dag i dag.

Da vi i 2018 kontaktede Periskop s  faste  redaktion  og  foreslog  nærværende temanummer,  var  det  blandt  andet,  fordi  vi  havde  en  klar  følelse  af,  at  det kontemporære  kunstfelt  i  Danmark  fortsat  er  gennemstrømmet  af  denne sammenfiltring  af  antisorte  repræsentationer,  vold  og  leg.  Vi  var  forundrede over at se hvide kunstnere bruge mere eller mindre afklædte, sorte personer og performere som kontrasterende staffage i deres værker, fx som skøjteløbere på catwalks af is eller som tjenestefolk arbejdende med hvidt stof. 1  Vi var forundrede over at se danske forfattere og kunstnere, som fortsat i det 21. århundrede stolt og eksplicit insisterer på at undersøge deres egen hvidhed og/eller seksualitet ved på forskellige måder at begå overgreb mod sorte personer. 2  Vi var forundrede over at se hvide kunstnere gøre brug af blackfacing . 3 Og så var vi, ikke mindst, forundrede og desillusionerede over gang på gang at konstatere medielandskabets og kritikerstandens insisterende, racistiske støtte til sådanne praksisser og repræsentationer. Temanummeret udspringer således af et ønske om at adressere et antisort repræsentationelt felt, der efter vores overbevisning spiller en væsentlig og problematisk rolle i både ældre og nyere dansk kunsthistorie og visuel kultur.

En af inspirationerne for vores arbejde med sorthed i et historisk perspektiv i dette nummer er Charmaine Nelsons undersøgelser af den sorte model i vestlig kunst. 4  Gennem en kritisk læsning af repræsentationer af sorte kvinder i den vestlige kunsthistorie spørger Nelson (2010, 12), hvordan den vestlige, visuelle kultur (som hun læser som en blandt mange former for kolonial diskurs) har været med til at udbrede og forme, men også at skabe kategorien sorthed.

Selvom Nelsons fokus ikke som sådan er en dansk eller nordisk kontekst, er spørgsmålet ikke mindre vigtigt her. Ikke mindst i kølvandet på de senere års forøgede interesse for dansk kolonihistorie på universiteter, museer, i aktivisme og i den bredere offentlighed. I dette nummer skriver Helene Engnes Birkeli om racismens  melankoli  og  N.P.  Holbechs  maleri  af  den  afrocaribiske  barnepige Neky. I et interview fortæller arkæolog Ayana Omilade Flewellen om sit arbejde  med  at  undersøge  hverdagslivet  og  beklædningspraksis  hos  den  afrocaribiske  befolkning  på  St.  Croix.  Fotograf Chalana  Brown deltager  også  i samtalen med sit perspektiv på unges brug af madrastekstil i US Virgin Islands i  dag. Christine  Horwitz  Tommerup skriver  om  en  buste  af  Jean-Baptiste Carpeaux samt om institutionelt ansvar og titler i relation til denne buste, og Anna Vestergaard Jørgensen skriver  om  Astrid  Holms  maleri Rose  dækker bord , om biografi og (koloniale) arkiver.

Det  forøgede  fokus  på  sorthed  peger  også  i  retning  af  et  institutionelt  ansvar for, hvad der bliver udstillet og forsket i, og den voksende institutionelle interesse er ikke uden problemer og paradokser. Som Temi Odumosu (2019) peger på, kan kortvarige udstillingsprojekter ikke ændre de fundamentale strukturer af  ulighed,  som  institutionerne  er  udtryk  for.  En  lignende  pointe  fremskriver Aruna  D'Souza  i  bogen Whitewalling ,  som  handler  om  protester  mod  hvide US-amerikanske museer og udstillingssteder, der på forskellig  vis  praktiserer antisorthed. Med begrebet whitewalling peger  D'Souza (2018, 9) på de fysiske såvel som ideologiske mekanismer, hvormed museer forsvarer deres hvidhed. I dette nummer skriver Jan-Therese Mendes om obskøne figurer fra den hvide koloniale fantasi, her eksemplificeret med et værk af svenske Nathalia Djurberg og  Hans Berg, imens Lea Hee Ja Kramhøft behandler  beslægtede problemstillinger i den hvide kunstinstitution i forbindelse med en performance af den danske kunstnerduo Hesselholdt &amp; Mejlvang.

At  udgive  dette  nummer  af Periskop er  selvfølgelig  i  sig  selv  udtryk  for  en institutionaliserende  bevægelse,  som  giver  anledning  til  en  række  spørgsmål og rejser forskellige problemstillinger. Eksempelvis er det vigtigt ikke at overse, at Periskop har  adresse  ved  Institut  for  Kunst-  og  Kulturvidenskab  på  Karen Blixens Vej, og det er værd at overveje, hvad denne situering betyder for tidsskriftet - både i forhold til det nærværende nummer, men også mere overordnet. I  sit  bidrag  reflekterer Emil  Elg over  den  nye  Karen  Blixens  Plads  ved  KU's humanistiske fakultet og spørger til, hvem pladsen egentlig giver plads til.

Noget, som temanummeret her ikke adresserer direkte, men som også er relevant, er, hvordan disse spørgsmål rækker ud over 'kunstens' institutioner. Her tænker vi eksempelvis på den store samling af afrikansk skulptur, der befinder sig på Nationalmuseet, ikke mindst pga. samlerne Carl og Amalie Kjersmeier, der i første halvdel af det 20. århundrede samlede omkring 1.400 skulpturer fra især Vest- og Centralafrika. Skulpturer, som de bl.a. indsamlede på en rejse til den daværende koloni Fransk Vestafrika i 1931-32 (Grossman 2019). Samlingen er bl.a. blevet undersøgt gennem dens inspiration for kunstnere som Sonja Ferlov Mancoba (se fx Aagesen og Bogh 2019, 58-64), men står i sig selv stort set uformidlet hen på Nationalmuseet. Samme museum ejer desuden også en række af Benin-bronzerne, som i 1897 blev plyndret fra kongedømmet Benin af briterne og senere endte på forskellige europæiske museer (Ogbebor 2021). 5  Bronzerne er i dag omdrejningspunkt for en massiv kritik af den fortsættelse af koloniale privilegier, som de manglende tilbageleveringer af stjålne genstande er udtryk for  -  en  kritik,  der  især  har  været  rettet  mod  museer  i  Tyskland  og  England. I København virker Benin-bronzerne til at leve et endnu stille og hengemt liv.

Sorthedens komplicerede placering i dansk kunsthistorie kommer også til udtryk i  måden,  hvorpå  forskellige  sorte  kunstnere  har  forhandlet  deres  relation  til majoritetssamfundets  repræsentationelle  mulighedsrum,  herunder  adgang  til kulturelle og økonomiske ressourcer. Afroamerikanske kunstnere som William H.  Johnson  og  Walter  Williams,  der  i  hhv.  1930'erne  og  50'erne  søgte  tilflugt fra  US-amerikansk  statsracisme,  oplevede  Danmark  som  et  (relativt)  socioøkonomisk  og  kunstnerisk  frirum  (Whitmire  2020).  I  dette  nummer  skriver Bart Pushaw om Johnson og den samiske grafiker John Savio for at undersøge forbindelsespunkter og modsætninger mellem sorthed og indigeneity .

Den  sorte  sydafrikanske  kunstner  Ernest  Mancoba  migrerede  ligeledes til  Paris  og  derefter  til  Danmark  for  at  undslippe  det  britiske  koloniregime  i Sydafrika. Men på trods af, at Mancoba i løbet af sit ophold i Danmark aktivt deltog i CoBrA-bevægelsen, positionerede gruppens ideologi ham som repræsentant for en forestilling om 'det primitive' snarere end som kunstner på lige fod med bevægelsens hvide medlemmer (Smalligan 2010). Vi bringer i dette nummer et tryk, som Mancoba oprindeligt udgav sammen med essayet 'Den afrikanske kunstner' i tidsskriftet Hvedekorn i 1952. En artikel, der forsøger at fremskrive kvaliteterne ved 'afrikansk kunst', men som samtidig placerer afrikansk skulptur i et lidt fastlåst modsætningsforhold til vestens skønheds- og fornuftsidealer. Fælles for Johnson, Williams og Mancoba er, at den danske reception af deres praksisser og forbindelser til Danmark er blevet marginaliseret i dansk kunsthistorieskrivning, udstillings- og indsamlingspraksis. 6

I generationerne siden de sorte modernister er der vokset et bredt felt af kunstnere, kuratorer, forfattere og andre kulturarbejdere fra den afrikanske diaspora frem  i  Danmark.  Flere  af  kunstnerne  går  i  dialog  med  politiske  og  æstetiske bevægelser, der på forskellig vis centrerer sorthed, såsom afropessimisme, afrofuturisme,  queer/afrofeminisme, black  radical  thought ,  afropæisk  dekolonial æstesis og panafrikanisme. I dette nummer kan man finde værket DIS BODY: POETICS  OF  SELF-AESTHETICS af Sall  Lam  Toro ,  der  skaber  en  dekolonial  erindringsramme  omkring  sorte  queerkroppe  i  diaspora. Jupiter  Child fortæller i et interview med kollektivet Marronage om sin kunstneriske praksis, der  bl.a.  udfordrer  kolonial  amnesi  og  fortielsen  af  sort  modstand.  Desuden gengiver forsiden af dette nummer en detalje fra en digital skitse til La Vaughn Belle og Jeannette Ehlers ' monument I am Queen Mary (2018). Og så præsenterer  publikationen  også  både  digte  af  og  et  interview  med Mikas  Lang ,  der foruden at være forfatter arbejder med at oversætte andre vigtige sorte tænkere og digtere til dansk. I forhold til netop oversættelse beskæftiger Elizabeth Löwe Hunter sig i sin artikel med udfordringen med at oversætte blackness til sorthed samt de forskellige betydninger, begrebet har i hhv. en US-amerikansk og dansk kontekst.

Ud over dette nummer kan man orientere sig i danske og nordiske udgivelser, der beskæftiger sig med eksempelvis exceptionalisme og benægtelse af kolonialisme og antisort racisme, 7  oversættelse af black studies -teori og andre værker, der  behandler  antisorthed  i  sammenhæng  med  andre  former  for  vold, 8   samt publikationer, der forholder sig mere generelt til sorthed i kunst og visuel kultur. 9

I Peau  noir,  masques  blancs skriver  Frantz  Fanon:  'I  Europa  har  negeren  en funktion: At repræsentere dårlige følelser, basale drifter, sjælens mørke sider. I homo occidentalis '  kollektive  underbevidsthed  symboliserer  negeren  -  eller, hvis man foretrækker det, farven sort - ondskab, synd, elendighed, død, krig og sult.' (1952, 154, vores oversættelse). Sorthed har som bekendt en stærk metaforisk kraft, der er svær at slippe fri for, men som ikke altid eksplicit knytter sig til  det  raciale. 10 I  dette  nummer  skriver Camilla Klitgaard Laursen om  den sorte farve i Vilhelm Hammershøis Job . Et interview med Denise Ferreira da Silva udforsker derimod ikke sorthed som farve, men som metode - dog uden at forlade sorthed som racialiseret kategori.

Sorthed er strakt ud mellem det metaforiske og det materielle, det kunstige og livserfaringen. Vi ønsker med dette temanummer af Periskop at skabe en analytisk  ramme,  der  kan  bruges  til  at  sammentænke  forskellige  lokale,  kulturelle begivenheder og værker, der har sorthed og antisorthed som omdrejningspunkt. Vi håber, at udgivelsen kan blive en platform for en mere kritisk og informeret diskussion af antisorthed og sorthed i samtidskunsten og i kunsthistorien.

## NOTER

- 1 Vi tænker bl.a. på Hesselholdt og Mejlvangs performances THIS MOMENT is the BEGINNING (2019), vist på Thorvaldsens Museum, og Desire for Domination (2017), vist på Overgaden Institut for Samtidskunst, samt Kirsten Justesens installation og performance ICE RINK, BLACK MALE, ICE HOCKEY STICK (2013).
- 2 Her tænker vi bl.a. på Jørgen Leths Det uperfekte menneske (2005) og dele af Christina Hagens forfatterskab, fx Jungle (2017). Også et værk som Lilibeth Cuenca Rasmussens Absolute Exotic (2005) kan nævnes her.
- 3 Her tænker vi bl.a. på Madame Nielsen og Christian Lollikes Black Madonna (2018).
- 4 Også Denise Murrell (2018) har skabt fokus på oversete modeller i kanoniserede værker såsom Laure, der bl.a. optræder i Edouard Manets Olympia . Opmærksomheden på Murrells arbejde har bl.a. været stor pga. de to udstillinger, der udløb af hendes forskning: Posing Modernity: The Black Model from Manet and Matisse to Today på Wallach Art Gallery (2018-19) og Le Modèle noir, de Géricault à Matisse på Musée d'Orsay (2019). Også bogserien The Image of the Black in Western Art (Harvard University Press, 2010-) bør nævnes her.
- 5 To af bronzerne (i dag ejet af Dresden Etnografiske Museum) er i år vist på udstillingen Kirchner og Nolde - til diskussion (SMK, forår/sommer 2021).
- 6 I Danmark har Ernest Mancoba bl.a. haft soloudstillinger på Københavns Kunstforening, Fyns Stifts Kunstmuseum og Silkeborg Kunstmuseum (1977) samt Århus Kunstmuseum og Holstebro Kunstmuseum (1969). William H. Johnsons værker har bl.a. været udstillet på Johannes Larsen Museet (2015); se også Karin Meisls bog Nærmere solen: Holcha og William H. Johnsons liv (1998).
- 7 Vi tænker bl.a. på antologien Afro-Nordic Landscapes: Equality and Race in Northern Europe (2014) redigeret af Michael McEachrane og temanummeret af tidsskriftet African and Black Diaspora , 'Nordic Reflections of African and Black Diaspora' (2014), redigeret af Lena Sawyer og Ylva Habel. Se også Friktion #10, 'Sorthed' (2016).
- 8 Vi tænker bl.a. på antologien Sorthed (2018) med danske oversættelser af centrale tekster inden for og omkring afropessimistisk teori, oversættelsen af Achille Mbembes Nekropolitik og afkolonisering af universitetet (2019) og udgivelsen Vi vil mere end at overleve: Opgør med en antisort verden (2020) redigeret af kollektiverne Diaspora of Critical Nomads og Marronage, der diskuterer afropessimismens relevans for sociale bevægelser i Danmark. Se også tidsskriftet Kritiker #56, 'Herskerens nordiske hus' (2020), der præsenterer intersektionelle analyser fra det nordiske litterære miljø med udgangspunkt i den afroamerikanske lesbiske og feministiske tænker Audre Lordes essay 'The Master's Tools Will Never Dismantle the Master's House' (1984) og Mikas Langs oversættelse af Frank B. Wilderson IIIs digte i På tværs af historier (2020).
- 9 Vi tænker bl.a. på det svenske tidsskrift Paletten #312-313 (2018), som behandler kontemporær sort kunst og teori, BAT: Bridging Art + Text (2018), der undersøger afrodiasporisk kunst, performance og spiritualitet, samt temanummeret 'Archives that Matter' i Nordisk Tidsskrift for Informationsvidenskab og Kulturformidling (2019), der sætter fokus på de arkiviske forbindelser mellem US Virgin Islands, Ghana og Danmark.
- 10 Det er her også værd at pege på tænkninger, som forsøger delvist at løsrive sorthed og mørke fra termernes raciale konnotationer (se fx Danbolt 2014; Edwards 2016).

## LITTERATUR

Agostinho, Daniela, Katrine Dirckinck-Holmfeld og Karen Louise Grova Søilen (red.). 2019.

Temanummer 'Archives that Matter. Infrastructures for Sharing Unshared Histories'. NTiK , 8 (2).

Bazeghi, Shadi Angelina (red.). 2020. 'Herskerens nordiske hus'. Kritiker nr. 56.

Bindman, David og Henry Louis Gates, Jr. (red.). 2010-. The Image of the Black in Western Art . Cambridge, Mass.: Harvard University Press.

- Bolt, Mikkel og Jakob Jakobsen (red.). 2018. Sorthed . København: Forlaget Nebula.
- Danbolt, Mathias. 2014. 'Dormancy. Notes on Sleep, Criticality, and the Poetics of Suspension in and around Henriette Heise's Darkness Machines '. I Not now! Now! Chronopolitics, art &amp; research , red. Renate Lorenz, 144-171. Berlin: Sternberg Press.
- Diaspora of Critical Nomads og Marronage (red.). 2020. Vi vil mere end at overleve: Opgør med en antisort verden . København.
- D'Souza, Aruna. 2018. Whitewalling: Art, Race &amp; Protest in 3 Acts. New York: Badlands Unlimited.
- Edwards, Adrienne. 2016.
- Blackness in Abstraction. New York: Pace.
- Eistrup, Michelle og Annemari Brogaard Clausen (red.). 2017. BAT: Bridging Art + Text . Vejby: Hurricane Publishing.
- Fanon, Frantz. 1952. Peau noir, maques blanc . Paris: Éditions du Seuil.
- Friktion #10. Oktober 2016. 'Sorthed'.
- Grossman, Wendy A. 2019. 'The Kjersmeier Collection of African Art, the Danish Avant-Garde and the Construction of Photographic Meaning'. I A Cultural History of the Avant-Garde in the Nordic Countries 1925-1950 , redigeret af Benedikt Hjartarson, Andrea Kollnitz, Per Stounbjerg og Tania Ørum, 121-144. Boston: Brill.
- Habel, Ylva og Lena Sawyer (red.). 2014. 'Nordic Reflections of African and Black Diaspora'. Temanummer, African and Black Diaspora: An International Journal , 7 (1).
- Hammarén, Maja (red.). 2018. Paletten nr. 312-313.
- Mancoba, Ernest. 1962. 'Den afrikanske kunstner'. Oversat af Troels Andersen sammen med Mancoba. Hvedekorn .
- Mbembe, Achille. 2019. Nekropolitik og afkolonisering af universitetet . Oversat af Gustav Johannes Hoder. København: Aleatorik.
- McEachrane, Michael (red.). 2014. Afro-Nordic Landscapes: Equality and Race in Northern Europe . New York: Routledge.
- Meisl, Karin. 1998. Nærmere solen: Holcha og William H. Johnsons liv . Kerteminde: Johannes Larsen Museet.
- Morrison, Toni. 1992. Playing in the Dark. Whiteness and the Literary Imagination . Cambridge, Mass.: Harvard University Press.
- Murrell, Denise. 2018. Posing Modernity: The Black Model from Manet and Matisse to Today . New York: Yale University Press.
- Nelson, Charmaine. 2010. Representing the Black Female Subject in Western Art . New York: Routledge.
- Odumosu, Temi. 2019. 'What Lies Unspoken: A Remedy for Colonial Silence(s) in Denmark'. Third Text , 33 (4-5): 615-629.
- Ogbebor, Enotie. 2021. 'We call for restitution'. I Kirchner and Nolde. Expressionism. Colonialism . Stedelijk Museum Amsterdam, SMK og Brücke-Museum Berlin.
- Smalligan, Laura. 2010. 'The Erasure of Ernest Mancoba: Africa and Europe at the Crossroads'. Third Text , 24 (2): 263-276.
- Tipsmark, Kasper Steenfeldt. 2020. 'Christian 5.s kongelige karruseller'. Online: https:// danmarkshistorien.dk/leksikon-og-kilder/vis/materiale/christian-5s-kongelige-karruseller/
- Whitmire, Ethelene. 2020. 'Landscapes of the African American Diaspora in Denmark - An Imaginary Exhibition'. Nordisk Tidsskrift for Informationsvidenskab og Kulturformidling , 8 (2): 84-91.
- Wilderson III, Frank B. 2020. På tværs af historier . Oversat af Mikas Lang. København: OVO press.
- Aagesen, Dorthe og Mikkel Bogh. 2019. 'Sonja Ferlov Mancoba: Figuren, stemmerne og rummet'. I Sonja Ferlov Mancoba. Maske og ansigt , red. Cecilie Høgsbro Østergaard, 26-121. København: SMK.