Arbejderbevidsthed og arbejderkultur i mellemkrigstiden
Forfattere: Hans Erik Avlund Frandsen, Lone Bentzen, Lisbeth Pedersen, Nielsine Poulsen, Gurli Rsmussen, Vibeke Thorshøj, Margit Thorsvang
Tidsskrift: kok (1982-02-25)

Hans Erik Avlund Frandsen, Lone Bentzen, Lisbeth Pedersen, Nielsine Poulsen, Gurli Rasmussen,  Vibeke Thorshoj, Margit  Thorsvang

## Arbejderbevidsthed og arbejderkultur i mellemkrigstiden

Ib  Bondebjerg og Olav  Harsl~f (red.): Arbejderkullur 1924-48. 555 s., 150 kr. Medusa  1979 Ib Bondebjerg: Proletarisk  ofintlighed2. 386 s., 89,50 kr. Medusa  1980.

1.

I  Proletarisk  ofentlighed 2 citerer  Bondebjerg med  tilslutning Mich. Vesters definition af arbejderkultur. Den er »ikke proletarisk kunst eller rådhuse eller en szrlig sprogbrug, den er snarere en grundlzggende kollektiv ide og de institutioner, holdninger, bevidsthedsformer og intentioner, som falger heraf.«

Arbejderkulturen adskiller sig altså kvalitativt  fra den borgerlige kultur i kraft af kollektiviteten  og solidariteten (i modsztning til den borgerlige individualisme).  Osse kvantitativt er der tale om en overskridelse af det snzvre borgerlige kulturbegreb, idet kultur her forstås som holdninger til og organisering af hele livssammenhzngen, altså osse den del af den, der har med produktion, akonomi og levevilkår at gare.

I  antologien  ytrer  det  sig  i  et  bredt  tekstudvalg,  der  belyser bl.a.  arbejdsvilkår, strejker,  arbejdslashed,  fagbevzgelse,  pr%ventions-, abort- og andre seksualproblemer, sport og lejrliv, boligforhold, forbrug, uddannelse og opdragelse, kulturpolitik, arbejderkunst og socialistisk cestetik.

De forskellige artikler er suppleret med et billedmateriale, der er godt nok til at man zrgrer sig over, at ikke endnu flere billeder er kommet med. Osse fordi billeder ofte viser forhold, som ikke er tilgzngelige via andre kilder.

De centrale  kapitler  i Proletarisk  ofentlighed 2 består af en analyse af Socialdemokratiets og DKPs kulturpolitik i mellemkrigstiden og en (dygtig og inspirerende) fortolkning af 3 arbej- derforfattere: de to socialdemokrater Nils Nilsson og Peder Han- sen og den ikke alt for partitro kommunist Harald Herdal.

2.

Begge b ~ g e r er forsynet med nogle oversigtskapitler, hvor de vigtigste temaer sættes ind i en historisk og samfundsmæssig ramme.  Her  er de  i  traditionel  forstand  mere  »kulturelle«  emner godt og rimeligt pzdagogisk belyst, men de politisk-~konomiske afsnit er for svage, selv om man vitterligt får mange relevante og korrekte  oplysninger.  Bondebjerg  og  Harsl~f l ~ b e r imidlertid lidt for ofte med en halv vind og bruger tit meget generelle formuleringer.  Det medf~rer, at det både er svzrt at fa fat i, hvad der helt konkret menes, og at beskrivelsen ofte lige så godt (undertiden bedre) kunne bruges til en fremstilling af udviklingstendensen  i  50erne  og  60erne.  Det  gælder  f.ex.  sp~rgsmålet  om »funktionst~mningen«  af  familien  og om  forandringerne i  erhvervsstrukturen.

Om det sidste hedder det således i antologiens indledning, at der i perioden fandt en udvikling sted »frem mod den storinduskulle  have haft  »stor betydning for arbejderklassens kamp-, kooperations-

strielle  produktionsform«,  noget  der oven  i  k ~ b e t og bevidsthedsformer« (2  1).

Naturligvis  er udviklingen  i erhvervsstrukturen af helt  afg0rende betydning for den særlige danske udgave af den reformistiske bevidsthed. Det der betyder noget er jo imidlertid ikke kapitalismens generelle udviklingstendens,  men  de konkrete forhold, der er fremherskende i  den  bestemte  historiske  periode, man beskæftiger sig med. Og her forholder det sig faktisk sådan, at det danske erhvervsliv stadigvzk i eminent grad var domineret af små virksomheder. I  1925 havde 92,l O/o af virksomhederne indenfor håndvzrk og industri mellem O og 5 ansatte. I  1948 gjaldt  det  87,4 O/o af  virksomhederne.  De  store  virksomheder med  over  100 ansatte  udgjorde  kun  0,3 O/o i  1925 og  0,5 O/o i 1948.

Ser man på hvor mange der var ansat på disse fa store virksomheder, så drejede det sig om 30,4 O h af arbejderne i  1925 og 3  1,7  O/o i 1948. I perioden forud for den antologien dzkker, kun- ne man derimod med stvrre ret tale om en betydningsfuld  udvikling i retning af stordrift. Mens kun knap hver femte arbejder var ansat på en af de store virksomheder i 1897, så var det i  1925

knap hver tredje (3 ud af 10).

## 3.

Begge  bvger  er kritiske  overfor  dén socialdemokratiske  og -i langt  mindre  målestok -kommunistiske form for arbejderkultur, der har været dominerende i den danske arbejderklasse. Kritikken -som specielt fremfvres i Bondebjergs bog -henter sin målestok fra Negt  og Kluges begreb om en »proletarisk offentlighed«. Det er et begreb som ud fra en marxistisk analyse af de objektive  klassemodsætninger  peger  på  nvdvendigheden  af  at udvikle organisations-, samværs- og kampformer som

- 1)  udspringer af og forholder sig til hele arbejderklassens erfaringsverden  og ikke kun  til den vkonomiske og arbejdsm~ssige side af den
- 2)  knytter  forbindelsen  mellem  arbejdernes objektive  situation som undertrykt klasse og de faktisk eksisterende subjektive behov, fortolkninger og erfaringer, der oftest ikke er sammenfattet i en egentlig klassebevidsthed
- 3) bygger på princippet om at arbejderklassens frigorelse ikke kan  ske pr. stedfortræder, men  kun  gennem de mange enkelte arbejderes egen kollektive erfaringsbearbejdelse og kamp.

Det  siger  sig  selv,  at  den  socialdemokratiske, hierarkiskrepræsentative  og  klassesamarbejdende arbejderbevægelse  ikke har ret  meget at gvre med en sådan proletarisk offentlighed. Og DKP kritiseres  for netop at  forsgmme den del af arbejderklassens liv, der ikke drejer sig om arbejde og politik. En ensidighed som betvd at hele det ubearbejdede område lå åbent for borgerlig udnyttelse.

Ingen af bogerne tager imidlertid fat på de kimformer til  udvikling  af  en  proletarisk  offentlighed,  som  man  givetvis  ville kunne finde, hvis man udforskede periodens mange strejker, de forskellige  oppositionsbevzgelser, lokale organiseringer  af  forskellig art og fagligt og  politisk arbejde Izngere ned i hierarkiet end det topniveau, der har afgivet  st0rstedelen af materialet til disse to bager.

Denne prioritering korresponderer dårligt med den titel Bondebjerg har givet sin bog, men ellers er det jo ikke forkert, at den forste betingelse for at forstå hvilke muligheder, der vader for at udvikle en proletarisk offentlighed, er at man forstår hvorfor arbejderklassen i så udpræget grad sluttede op om Socialdemokratiet. Eller med andre ord: den forste opgave bliver at fa kastet lys over den historisk  eksisterende arbejderbevidsthed og arbejderkultur.

G0r de to bager så det? Kun delvist:

## 4.

Det  anvendte  kildemateriale  er for snævert  og i  visse  tilfælde uegnet til formålet. Groft sagt far man kun noget at vide om toppen  af isbjerget, en begrænsning der naturligvis hænger snævert sammen med at hele dette område mildest  talt ikke hidtil  har haft forskernes bevågenhed. Men det hænger osse sammen med, at Bondebjerg og Harslaf har deres force indenfor den del af feltet, der handler om litteratur, kulturdebat og kulturpolitik. Her har de fast grund under fodderne. Det har de ikke, der hvor det drejer  sig  om  okonomi,  politik,  arbejdskampe  og  levevilkår, hvad der viser sig i en vis skævhed både i tekstudvalget  og i vurderingerne.

Mht. tekstudvalget  er det problematisk, at kulturdebatten  og kulturpolitikken har faet uforholdsmæssig megen plads. Det betyder positivt, at læserne her er dækket virkelig godt ind. Bagsiden af medaljen er, at andre temaer har faet en mere stedmoderlig  behandling.  F.ex.  er der kun  brugt  halvt  så mange sider på afsnittet  om arbejdsvilkår, fagbevægelse og arbejdskampe.  Her har Bondebjerg og Harslof ikke taget konsekvensen af den brede kulturdefinition, men overhales venstre om af den senere socialdemokratiske undervisningsminister Hartvig Frisch, som i 193  1 fremhævede, at fagforeningsbogen var den vigtigste bog for ar-

bejderkulturen.

Det  kniber således med  at fa  overblik  over forlebet i  arbejderklassens  forskellige  former  for  kamp  og  organisering.  Der mangler noget  om det store flertal, som arbejder på  små virk- somheder. Man far osse for lidt at vide om, hvordan de forskellige  strejker  var  organiseret,  hvilke  erfaringer  man  gjorde,  og hvordan forholdet var mellem de strejkende og  deres  familier.

I  det hele taget er arbejderkvindernes situation og betydning underbelyst.  Det er rnrends arbejdspladsoplevelser,  rnends fagbevægelse og rnends arbejdsloshed, der beskrives. Det vigtigste er dog  nok, at der gores så  lidt ud  af  kvindernes arbejde  med hjem  og bom. Bondebjerg påpeger med rette det begrænsede i Nils Nilssons synsvinkel, når han  i sine romaner  helt  har  fortrængt »problemet om kvindernes erhvervsmæssige inddragelse og faglige og politiske  organisering« og udelukkende beskriver arbejderkvindernes  bevidsthed  »som  rettet  ind  mod  at  hæve

hjemmets standard og opdrage bomene« (93).

Det er.imidlertid vigtigt at holde  fast, at denne kritik  henter sin begrundelse fra en ideel eller teoretisk socialistisk opfattelse. Sandsynligvis var Nilssons beskrivelse i hovedsagen i overensstemmelse  med  langt de fleste arbejderkvinder, som ud fra det materiale, vi kender til, enten ikke havde erhvervsarbejde eller opfattede dette som et nodvendigt onde for bedst muligt at kunne opretholde den familie som deres folelser, engagement og behov var bundet til i langt hojere grad end til arbejdet  uden  for hjemmet. Vi  mener, at man her har en vigtig indfaldsvinkel til en bedre forståelse af arbejderbevidstheden, og at dette område spillede en langt storre rolle i virkelighedens arbejderklasse end f.ex. de overdådigt  repræsenterede  diskussioner om socialistisk æstetik.

Det centrale i vores kritik er netop, at det er tvivlsomt, om det egentlig er arbejderklassens kultur og bevidsthed, der beskrives i tekstudvalget.  Langt de fleste tekster  er hentet  fra diverse venstreflojstidsskrifter (ofte af kulturradikal  observans) og fra centralt placerede  folk i Socialdemokratiet og DKP. De er som regel skrevet af mere eller mindre professionelle -ofte akademiske -skribenter  eller politikere og kun i enkelte tilfælde af egentlige arbejdere. Vi skal gerne indramme, at man her står over for store problemer med at finde et mere egnet materiale, men mener dog, at der med fordel kunne være trukket på nogle af de mange arbejdererindringer, der findes på Kobenhavns Stadsarkiv.

5.

I Proletarisk  ofentlighed 2 har  Ib  Bondebjerg  valgt  en  anden indfaldsvinkel, idet han via en analyse af arbejderlitteraturen og kulturpolitikken vil nå frem til »en forståelse af arbejderklassens bevidsthedsformer  og erfaringer« (14). Det er ikke noget uproblematisk  projekt,  men  resultatet  viser  for  os  at  se, at  man  i hvert fald i de litterære skildringer har en vigtig kilde, som hidtil er udnyttet alt for lidt.

De 3 forfattere Bondebjerg analyserer, beskriver og fortolker arbejderklassens liv og bevidsthed  på 3 forskellige måder. Hos Nils Nilsson skildres overgangen fra en småborgerlig til en industriel produktionsmåde som en proces, der i det enkelte individ betyder en udvikling fra individualisme til klassesolidaritet. Det er selve arbejdet og den kollektive arbejdsproces, der har denne positive opdragende virkning.

Nilsson viser imidlertid osse, hvordan netop respekten for arbejdet  kan  forene arbejder og arbejdsgiver  i et frugtbart samarbejde, og han antyder, at denne (socialdemokratiske) kombination fnrer frem mod en ikke nærmere tids- eller indholdsbestemt frignrelse for arbejderklassen.

Dette  udviklingsforlnb  er beskrevet  som  en naturlig vzkstproces  og arbejdere, der falder  uden  for mnnstret  (ved f.ex.  at blive  syndikalister) beskrives  derfor logisk  nok  som unaturlige og syge.

Der er altså således på en gang tale om en skildring af en socialhistorisk realitet og om en ideologisk fortrzngning af kapita-

lismens fundamentale undertrykkelsesmekanismer.

Hos Peder Hansen er skyggesiderne ved  arbejdslivet trukket meget skarpere op. Men vel at mzrke ikke med noget antikapitalistisk  perspektiv.  Det positive modstykke til det meningslnse industriarbejde snges i privatlivet og i en uproblematiseret »til-

bagevenden~ til et liv med jorden og naturen.

Hos Herdal mnder man så nogle arbejdere, hvis liv er præget af småborgerlig ideologi,  et forvredent  seksualliv og af den afmagt og selvundertrykkelse,  der er en lige så nærliggende kon-

sekvens af undertrykkelsen som modstanden og oprnret.

6.

Dermed er der givetvis peget på nogle vigtige sider af arbejderbevidstheden.  Spargsmålet er blot,  hvor  repræsentative  de  er hver for sig. Og i hvor haj grad der er tale om beskrivelser og fortolkninger, som henter sit indhold fra virkeligheden og ikke fra forfatternes anskedramme og fordomme. Der var jo ikke tale om nogen egentlig litterær bevægelse med samme tendens, men kun for  socialdemokraternes blev  banket op, netop fordi de delte de bom-

om et  ret  lille  antal  forfattere, som -vedkommende -holtske illusioner om kapitalismen og reformismen.

En mere holdbar brug af skanlitteraturen som kilde forudsætter derfor en analyse af en langt starre del af periodens litteratur end den, der i mere snæver forstand kan defineres som »arbejderlitteratur«. Der vil imidlertid stadigvæk være tale om en type kildemateriale, der er åbent for mange fortolkninger. De litterære  analyser må derfor nndvendigvis konfronteres med  den socialhistoriske  forskning.  Det forsager Bondebjerg  da osse.  Han har imidlertid ikke haft eller givet sig tid til selv at supplere den mangelfulde forskning på området og resultatet er derfor lovlig

postulerende og i hvert fald i et par tilfælde direkte misvisende.

Det gælder for det fnrste den noget rigide sondring mellem to forskellige familieformer. Det drejer sig om den såkaldte »subproletariske  eller svagere  arbejderfamilie,  hvor den  materielle elendighed og sociale usikkerhed, forstærket af krise og langvarig arbejdslashed og af tildelingen af de dårligst lnnnede job, har modvirket en egentlig familiedannelse«. Heroverfor står så  »den mere priviligerede og stærke arbejderfamilie, der i stigende omfang er flyttet til de  bedre boliger der opstod f.ex. med det kooperative andels-boligbyggeri  eller det funktionalistiske  rækkehus-

og karrebyggeri« (Arbejderkultur s. 53 og Prol. o g   s. 142).

Her er kildematerialet  tilsyneladende udelukkende teoretisk litteratur  af  psykoanalytisk  og  socialpsykologisk  art.  Holder man sig til den konkrete virkelighed er billedet ikke så entydigt. Så vidt vi har kunnet finde ud af, forholder det sig sådan, at nok har disse to familieformer eksisteret, men st~rstedelen af arbejderfamilierne har udgjort en mellemgruppe.

Pga. arbejdsl~sheden og »fagdaden« var mange faglærte n ~ d t til at tage ufaglært arbejde. I det hele taget betad den sæsonpræ- gede  arbejdslushed  at grznseme mellem faglzrte, ufaglzrte  og arbejdsluse  ofte  var  flydende.  Ser  man  på  boligsituationen, så har  de arbejdere der flyttede ud  i  nybyggeriet  nok  vzret både stzrkere og  mere  priviligerede  end  mange  af  de  familier,  der valgte at blive boende. Alene den hujere husleje -og  måske anderledes normer,  påklzdning og lignende -har krzvet  en  nogenlunde stabil ukonomi.  Der var imidlertid osse mange familier,  der valgte at blive  boende i  de gamle arbejderkvarterer af sociale årsager som f.ex. et sturre sammenhold, fordi de prioriterede boligen lavt, eller fordi de usikre tider ikke opfordrede til at binde sig til en alt for huj husleje. Heraf fulger imidlertid langt fra, at denne store gruppe er så svag, at en egentlig  familiedannelse ikke har kunnet realiseres.

Et andet eksempel er vurderingen af realismen  i Peder Hansen-romanemes bagudvendte naturlzngsel. Her mener Bondebjerg, at Peder Hansens skildringer bekrzftes af, at der »netop i 20eme og 30eme sker en voldsom ekspansion i kolonihavebevzgelsen« ( l   78). Sagen er imidlertid, at denne ekspansion udelukkende fandt sted i form af en udbygning af kolonihavebevzgelsens organisazoriske apparat. Det afgurende, når man diskuhaver.  Og her  forholder det sig faktisk  sådan, at der i mellemkrigstiden stort set ikke kom flere til end der var i forvejen. Den egentlige vzkst fandt sted mellem  1900 og 19  15,  hvor tallet steg

terer arbejderklassens bevidsthed, må imidlertid vzre anzallet af fra 4000 til  1 5.000.

Disse unujagtigheder  rokker ikke ved det centrale: at Bondebjergs litterzre analyser helt oplagt peger på nogle sammenhzn-

ge, som den kommende socialhistoriske forskning må tage op.

## 7.

Derimod er vi mere skeptiske mht. vzrdien afat bruge en analyse af Socialdemokratiets og  DKPs kulturpolitik  som genvej til en sturre forståelse af arbejderbevidstheden (en anden sag er så, at det naturligvis  i sig selv er relevant  at fa en kompetent gennemgang af kulturpolitikken  og kulturdiskussionen). Det er for det f ~ r s t e temmelig tvivlsomt, om den tidlige Bomholts forestillinger om en selvstzndig arbejderkultur  som alternativ til  den borgerlige  kultur modsvares af en bevægelse, der rækker meget længere ud end til dele af partiets akademiske medlemmer og de vers te  lag i  DSU. Den lethed hvormed  radikaliteten  afvikles i midten af 30erne tyder ikke på den store gennemslagskraft.

For det andet kan vi ikke fa 0je på nogen parallel mellem kulturidealismens  afblomstring  og  arbejderbevidsthedens  udvikling. Hvis den var der, skulle det jo indebære, at arbejderne her i 30erne blev mere og mere borgerlige i hovederne. Det er faktisk osse, hvad Bondebjerg siger (at der andre steder står noget andet illustrerer kun uklarheden),  idet han opererer med udviklingen af  »et  mere  borgerligt  begreb  om  opstigningsmuligheder  og chancerne for et mere betryggende og velstillet liv« (1  35 -vi  understreger).  Allerede  Bondebjergs egen  forklaring på denne påståede »mere integrerede  klassetænkning«  viser det uholdbare i opfattelsen.  Den  er angiveligt,  at arbejderfamilien  i 20eme og 30erne havde &gt;)betydeligt  flere penge til disposition til de kulturelle  og  forbrugsm~ssige goder, der ligger ud  over den  daglige forn~denhed end i perioden forud« (1  36).

Det er rigtigt, at reall~nnen steg stærkt i de f ~ r s t e år efter  1. verdenskrig.  Baggrunden var en række efter danske forhold ret militante arbejdskampe. Der var altså her ikke tale om en mere, men om en mindre borgerlig arbejderklasse. Derefterfalder  reall ~ n n e n indtil  ca.  1927, hvorefter  der så er en opadgående tendens de næste 4-5 A r -dog kun til et niveau der ligger en smule over  det  fra  begyndelsen  af  tyverne.  Da  krisen sætter  ind 1932-33 går det brat nedad igen samtidig med at arbejdsl~shedstallene stiger voldsomt. Altså: netop i de år hvor Bomholts flyvske tanker vender tilbage til de mere jordnære  normalsocialdemokratiske luftlag sker der en drastisk forringelse af arbejdernes levevilkår og fremtidsudsigter. Hvis arbejderklassen bliver mere borgerliggjort i denne periode, må det derfor have andre årsager end materiel fremgang.

Sp0rgsmålet er da osse, om det ikke forholder sig omvendt: at arbejderklassens bevidsthed hele tiden  har været  meget lidt revolutionær,  men  at de på nogle områder (10n  og beskæftigelse) negative  erfaringer med  klassesamarbejdet  begynder  at afsætte nogle G og små sprækker i den reformistiske bevidsthed. Det er netop i denne periode SD-toppen strammer grebet om de meni- ge arbejdere gennem fagbevzgelsens underlzgning under partiet og gennem en aget centralisering i fagbevzgelsen. Samtidig med at oppositionsbekzmpelsen effektiviseres gennem oprettelsen af HIPA.  Foranstaltninger  som  vel  ikke  ville  vzre  n~dvendige, hvis  arbejderne  år for år blev  mere  og  mere  tilfredse  med  det borgerlige samfund og det socialdemokratiske klassesamarbejde.

Når Bondebjerg har rodet sig ud i disse for os at se uholdbare konstruktioner, hznger det sandsynligvis sammen med forståelsen af den socialdemokratiske reformisme. Her knytter Bondebjerg an til teorien om at reformismen  oprindeligt var ~revolutionzr«,  men derefter  i  forskellige  faser  bevzger  sig  hen  mod den endelige  integration  i det borgerlige  samfund  i  midten  af 30eme. Hvilket jo  svarer meget godt til  Bomholts udvikling på kulturområdet.  Tilsvarende  mener  Bondebjerg  og  Harsl~f, at Socialdemokratiets politik i mellemkrigstiden  var udtryk for en opgivelse af nogle  såkaldte »alternative magtformer«. Det ville vi gerne have haft dokumenteret. Os bekendt har partiet fra begyndelsen entydigt satset på at opnå resultater via et klassesamarbejde i folketinget og mellem fagbevzgelsen og arbejdsgiverne.

## 8.

Afsluttende  vil  vi  geme understrege,  at vores  kritikpunkter er ment som et indlzg i diskussionen  om den  kommende  forskning. Vi  har grebet fat der hvor de to b ~ g e r er svagest, men vil n~digt misforstås: Vi mener helt oplagt, at der er tale om to vigtige  udgivelser. Nok  er der mangler ved  antologien, men  i betragtning af, hvad der ellers findes af tilgzngeligt materiale burde den i 3 stor udbredelse  i  uddannelsessystemet.  Langt de fleste af de skribenter der er kommet med skriver et klart og forståeligt dansk. Teksterne er derfor velegnede både til at give starre indsigt  i,  hvordan  forholdene  var  i  mellemkrigstiden  og  som  udgangspunkt  for mere  principielle diskussioner om, hvordan  vi kan eller b ~ r indrette vores sociale liv. Proletarisk  oJfintlighed 2 henvender  sig  nok  til  et  noget  snzvrere  publikum, men  vil -pga. de kulturpolitiske og litterzre analyser -vzre velegnet som supplement og uddybning for lzreme, ligesom den  naturligvis er relevant for den del af venstreflojen, der interesserer sig for at fa mere at vide om arbejderklassens historie.

## Note

Supplerende litteratur:

Claus Bryld: Det danske socialdemokrati og revisionismen II (l 976), diverse artikler  i Historievidenskab nr.  13-14 og 17 og i Arbogjor arbejderbev~gelsens historie  1976 og 1979, J ~ r g e n Bloch-Pouls'en/Morten Thing: Danmarks  kommunistiske parti  1918-1941 (1979), Hans Erik Avlund  Frandsen/J~rgen BlochPoulsen/Morten  Thing: Planekonomi  ogjolkejiont. Om Socialdemokratiet  og DKP i mellemkrigstiden ( 1 979), Lone Bentzen, Lisbeth  Pedersen, Nielsine Poulsen,  Gurli  Rasmussen,  Vibeke  Thorsh~j og  Margit  Thorsvang: Det  uendeligt små og det uendeligt store i arbejderklassens hverdagliv i mellemkrigstiden (kan I h e s  på  Arbejderbevægelsens  bibliotek  og  arkiv  og pi Roskilde  universitetsbibliotek -et af kapitleme som specielt handler om boligforholdene offentlimres i et kommende nummer af Historievidenskab).