Jeppe Bach Nikolajsen, Kari Storstein Haug, Frank-Ole Thoresen og Ingrid Eskilt (red.): Missiologi. En Innføring (Cappelen Damm Akademisk, 2022)
Forfattere: Henrik Sonne Petersen
Tidsskrift: dttk (26-06-2023)

## MISSIOLOGI. EN INNFØRING JEPPE BACH NIKOLAJSEN, KARI STORSTEIN

## HAUG, FRANK-OLE THORESEN OG INGRID ESKILT (RED.)

CAPPELEN DAMM AKADEMISK, 2022 416 SIDER

## Anmeldt af Henrik Sonne Petersen

En ny lærebog i missiologi er værd at bemærke, og når den så endda kommer fra et nærområde, som Norge, bliver det endda bedre. Det er et ambitiøst foretagende at begive sig ud i en lærebog om mission, for det kræver indsigt i flere faglige felter og dertil forståelse for praksis og tværkulturelle  forhold.  Men  alt  det  sigter  bogen Missiologi fra 2022 på at levere i form af en antologi, der skal fungere som en introduktion til området i akademisk sammenhæng.

Jeg  har  ikke  selv  akademisk  baggrund i missiologi, men er alligevel engageret med ét ben i undervisning og teoridannelse, og ét ben i missionens praksis. Og det er fra det her berømte sted, mellem flere stole, at jeg går til bogen med nysgerrighed og interesse. Et af de første steder, jeg sætter mig mellem flere stole, er  der,  hvor  jeg  glæder  mig  over,  at  der kommer  en  lærebog  om  et  emne,  som langt på vej er ved at forsvinde fra universitetsverdenen  i  Danmark.  Samtidig er  jeg  nysgerrig  efter  at  se,  hvordan  en norsk  bog  kan  håndtere  det  faktum,  at missionens  omdrejningspunkt  nu  ligger i  Det  globale  syd.  Et  andet  sted,  jeg  finder en plads mellem stolene, er i glæden over, at Missiologi udtrykker en ambition om at ligge i forlængelse af klassisk missiologi, samtidig med at jeg er spændt på, hvordan  den  disruption  og  nyskabende virkelighed, som på mange måder trækker tæppet væk under det, vi kender som missionens  virkelighed,  afspejles  eller finder nedslag i bogen. Hvordan håndterer bogen en så radikal ny virkelighed, at det har fået lederen af Oxford Centre for Mission Studies, Paul Bendor-Samuel til at  beskrive  et  sammenbrud  for  det  traditionelle  tværkulturelle  missions-paradigme,  hvor  udsendelse  af  missionærer er  den  største  forhindring  for,  at  hele Guds  folk  kan  deltage  i  Guds  mission? Her er der brug for et innovativt akademisk greb, der kan knytte et klassisk afsæt  i  Bibel,  teologi  og  historie  sammen med lydhørhed overfor nye stemmer, et tværfagligt perspektiv og spiritualitet.

Så  meget  om  forventninger  og  sammenhæng  for  bogen,  og  nu  lidt  om  forfattere  og  indhold.  Bogen  har  sit  afsæt  i Egede Instituttet (der nu er lukket) og er redigeret af repræsentanter fra fire teologiske institutioner i Norge. Redaktørerne har  sammensat  bogen  i  seks  sektioner, hvor den femte med 11 kapitler om »Missiologiske temaer« er den klart største. De andre sektioner handler om »Bibel og teologi«,  »Historiske  perspektiver«,  »Misjon og kirke i forandring«, og rammen lægges så  af  et  indledningskapitel  og  et  afslutningskapitel, som samler trådene.

Indholdet er leveret af en række mennesker, hvad dog ikke resulterer i, at bogen  fremstår  som  en  artikelsamling,  for redaktørerne har gjort et prisværdigt stykke arbejde med at sikre sammenhæng mellem kapitlerne, så der ikke er mange overlap af emner og referencer. Bogen er overordnet set fyldt af gode, klare kapitler, læsevenlige og tilgængelige og med et dejligt  layout,  der  faciliterer  læsningen. Der er endda kapitler, som simpelthen er fremragende  og  giver  en  »cutting  edge« beskrivelse  af  de  problemstillinger,  kirker og organisationer står med i relation til missionsarbejde, eller »missioner«, som det hedder i magasinet Kirke for alle (www.kirkeforalle.dk),  i  et  forsøg  på  at understrege,  at  kirken  ikke  har  én  mission, men en lang række.

De første dele af bogen (del to og tre, kap.  2-6)  om  Bibel,  teologi  og  historie lægger fundamentet for drøftelse af mission,  og  derfor  er  det  værd  at  bemærke, at  de  ikke  er  formuleret  med  afsæt  i  et bestemt  perspektiv.  Men,  er  der  én  ting post-koloniale studier har lært os, er det at fravær af perspektiv også er et perspektiv. Konturerne af sådan et ikke-perspektiv i denne bog viser sig måske i en spænding, der dukker op her og der, mellem et evangelikalt missionssyn inspireret af Lausanne  bevægelsen,  og  den  medfølgende  afgrænsning  overfor  to  modpoler,  nemlig et økumenisk missionssyn og et sekulært perspektiv på mission og kirke. Er det en indikation af, at det ikke er kulturmøde, magtkritik og undertrykkelse, der er den passionerede drivkraft i norsk og nordisk missiologi, men at den findes der, hvor to eller  flere  missionssyn  kolliderer?  Pentekostal teologi beskrives senere i bogen som en tredje position (s. 210) mellem en evangelikal position, der er optaget af at betone  forskelle  (kap.  5),  og  en  økumenisk  position,  der  søger  enhed  i  overbevisning om, at Missio dei er et fælles afsæt for  alle  kirkers  missionsteologi  (f.eks.  s. 215, 237ff., 392). Det handler overordnet om det, en af bidragsyderne kalder en »ny missional selvforståelse«, der spirer frem på baggrund af en pluralisering af de nordiske  samfund  (s.  246,  258),  hvor  sekularisering  går  side  om  side  med  et  indre forfald  i  folkekirkerne  (s.  384)  og  fremvæksten af en »selvbevidst islamisme« (s. 386).

Vender  vi  kort  tilbage  til  indholdet  i bogens del to og tre, falder det i øjnene, at fremstillingen af Bibel, teologi og historie ikke  informeres  i  nævneværdig  grad  af indsigter  fra  Det  globale  syd.  I  det  hele taget er stemmer fra syd så fraværende i bogen, at det må være et metodisk valg af redaktørerne.

I bogens del fire »Misjon og kirke i endring« springer det i øjnene, at der er et kapitel om Afrika (kap. 8), men ikke nogen om Europa, Asien eller Sydamerika. Det er  overraskende, ikke mindst med tanke på det store norske engagement i Asien. I samme forbindelse noterer jeg også, at afsnittet om Afrika skrives af en norsk person. Det er der i sig selv ikke noget odiøst i,  for  en  norsk person introducerer bedst historien til norske fællesskaber. Men den problemstilling,  at  en  person  beskriver, hvad der foregår i andre etniske sammenhænge, er aktuel som et spørgsmål om repræsentativitet og fordrer tydelighed om begrundelsen for det og hvilke udfordringer,  det  indebærer.  Lidt  drillende  kan  vi bemærke, at det ikke kun er mig, der tænker på det, for redaktørerne af bogen har bedt to  teologer  med  pinsebaggrund om at skrive kap.9 om »En pentekostal kirke som drivkraft i global misjon«.

I  forbindelse med pentekostal teologi og kirke er der en brudflade, der dukker op flere steder i bogen, nemlig i forståelsen af herligheds- eller fremgangsteologi. Det er ikke et stort et emne i Norge eller Norden, men det er det i det globale syd. Her handler det både om at udfolde det afsæt, der findes i Det Nye Testamente, men også om at skabe en forbindelse til forløberen i traditionel protestantisk mission, som blev udrullet med relation til moderne  goder  (skole,  klinik  og  retssystemer). Det er en aktuel problemstilling i en tid, hvor formen for mission diskuteres, og redaktørerne skal have tak for at lade spændinger omkring emnet blive stående.

Del  fem  med  11  kapitler  om  missiologiske  temaer  er  for  differentieret  til  at blive gengivet i detaljer her, men lad mig blot nævne nogle få ting. Her er en god introduktion  til  spændingen  mellem  kirke og missionsselskaber (kap. 11), relationen mellem  rettighedsbaseret  og  trosbaseret diakoni  (kap.  12  og  13;  hvorfor  er  der  i øvrigt  to  kapitler  om  diakoni?),  kapitler om forhold til jøder (kap. 15) og muslimer (kap.  16)  og  om  relationen  til  forfulgte kristne  (kap.  17)  og  de  mindste  nåede folkegrupper  (kap.  19).  Religionsteologiske positioner dukker op her og der og tematiseres i kapitel 14, mens de to sidste kapitler  handler  om  kontekstualisering og  mission  i  en  sekulær  og  post-sekulær sammenhæng (kap. 20 og 21) og giver en virkelig god afslutning på del fem.

Læser  vi  bogen  på  tværs  er  der  interessante  ting,  der  dukker  op.  En  af  dem handler  om  onde  ånder,  som  nævnes flere steder (f.eks. s. 76, 197, 321). Det er faktisk en problemstilling, som er aktuel mange steder i verden, men som vi ikke har meget sprog og forståelse for i en moderne, nordisk sammenhæng.

Et andet mindst lige så centralt emne, når vi taler om mission, er kolonialisme. I et kapitel kobles kolonialisme med katolsk mission  (s.  115)  i  modsætning  til  protestantisk mission, hvad der virker som ret optimistisk, hvad angår protestantisk mission. I andre kapitler problematiseres det dog, om kristendom overhovedet kan forstås i sammenhæng med kolonisering (s.  183,  190),  fordi  missionærers  paternalisering  (s.  219)  og  generelle  mangel på  kritik  af  kolonimagters  udbytning  af Afrika og Asien (s. 345) står i modsætning til  arbejdet  med Guds rige. Tæt relateret til spørgsmålet om kolonisering er spørgs- målet om, hvordan kultur og verdensbillede  spiller  ind  på  arbejdet  med  mission (s.  195,  220),  noget  som  både  kalder  på selvkritisk bevidsthed hos kirker og missionsorganisationer  (s.222f.),  men  også kalder  på  et  arbejde  med  at  forstå  det magt-perspektiv, der så tit er på spil, når der er tale om kirke, tro og tværkulturelle forhold, (s. 229, 249ff.).

Et tredje væsentligt emne, der går gennem bogen som en rød tråd, og fint samles i  det  afsluttende  kapitel,  er  spørgsmålet om Guds rige. Guds mission, Missio  Dei , sigter  på  Guds rige og ikke på kirken (s. 400), og derfor er det væsentligt at skelne mellem kirkens mission (eller missioner) og Guds mission (s. 401), ligesom det er afgørende at finde ud af, hvordan kirkens mission kan være en del af Guds mission.

På  den  baggrund  vil  jeg  sige,  at Missiologi løfter  en  arv  på  det  akademiske område  og  føjer  troværdighed  til,  fordi bogen  afspejler en forskellighed,  som rent  faktisk  er  på  spil.  I  forhold  til  mine forventninger er det overraskende så lille en rolle, den radikale udfordring til norske  og  nordiske  missionsorganisationer og -kirker spiller, ligesom det overrasker mig, at der ikke er givet rum til flere stemmer fra syd. Når det er sagt, tænker jeg, at  bogen  fungerer  godt  som  læseværdig introduktion  til  området  missiologi,  og med de latente spændinger inviterer til at dykke ned i mange ting, spejdende efter nye udtryk og nyt sprog for, hvordan Gud er til stede i verden.