Jeppe Bach Nikolajsen: Kirkens rolle i et pluralistisk samfund (Kolon, 2017)
Forfattere: Viggo Mortensen
Tidsskrift: dttk (21-11-2017)

Kirkens rolle i et pluralistisk samfund Jeppe Bach Nikolajsen Kolon, 2017 190 sider

## Anmeldt af Viggo Mortensen

Denne bog beskæftiger sig med det vigtigste problem, som de nordiske folkekirker er konfronteret med i disse år, nemlig det faktum at de lever i pluralistiske samfund. Disse kirker er alle født i samfund, der var monoetniske,  monokulturelle  og  monoreligiøse. Men nu lever de i samfund, der er multietniske, multikulturelle og multireligiøse. Forfatteren vil gerne opmuntre dem til at tage denne deres aktuelle situation  alvorligt.  Det  vil  blandt  andet  indebære et nødvendigt ekklesiologisk skift i fokus, siger forfatteren, »fra Corpus Christianum til Corpus  Christi.«, og  det  sker »ved at betone, at den kristne kirke ikke længere udgøres af alle ,  men kun af nogle .« Denne tese gentages på flere måder i bogen og stiller den reflekterende teolog den opgave at udarbejde en ny forståelse af kirken som en særlig social størrelse.

Bogen består af otte kapitler, der alle, på nær et, har været bragt i nationale eller  internationale  teologiske  tidsskrifter. Udgangspunktet for alle artiklerne er den pluralistiske  situation,  som  beskrives  på forskellig måde med hjælp fra forskellige kilder, der trækker på sociologisk indsigt. Indvandring, individualisering og globalisering nævnes stikordsagtigt som grund til,  at  det  er  kommet til denne pluralisering. Man kunne godt have ønsket sig en mere  dybtgående  analyse  af  de  enkelte elementer, der har bidraget til pluraliseringen, herunder spørgsmålet om, hvorledes man skal forholde sig til religionsfriheden. Det er jo den, der er baggrund for den multireligiøse situation.

Men det er helt  klart  forfatterens  interesse at komme frem til den teologiske refleksion over, hvad man stiller op med pluralismen inden for de forskellige områder  som  etik,  hermeneutik,  liturgi  og mission.  Det  løber  alt  sammen  ud  i  en overvejelse  af,  hvilken  rolle  kirken  kan komme til at spille i den nye situation, når den ikke består af alle, men blot af nogle.

Den  åbenlyse  konsekvens,  nemlig  at kirken bliver en religiøs interesseorgani- sation for de særligt interesserede, forsøger forfatteren at undgå. Nogle af de hjemmelsmænd,  som  Nikolajsen  trækker  på, såsom John Howard Yoder, ender i, hvad vi i en dansk sammenhæng ville kalde en frikirkelig position. For forfatteren er kirken en særlig social størrelse, der har en speciel etik, og som opfordrer til en særlig social adfærd. Men den vil samtidig være for  alle,  hvorfor  den  er  pålagt  en  særlig missionsopgave.  Med  henvisning  til  den engelske missionsteolog Leslie Newbigin lykkes det forfatteren at sandsynliggøre, at  en  partikularistisk  ekklesiologi  ikke behøver at føre til, at kirken afkapsler sig fra verden, men at den tværtimod ser sin mening i at tjene verden. Men man savner det  sidste  udtræk:  Hvordan  kan  og  skal man  med  det  partikularistiske  kirkesyn forholde sig til en størrelse som den statsunderstøttede  danske  folkekirke?  Nikolajsens  teologiske  ankermænd  ville  sige, at  man  skulle  forlade  den  asap,  så  hurtigt  som  muligt.  Den  konsekvens  drager Nikolajsen tilsyneladende ikke. Derfor havde man gerne set en nærmere udfoldelse  af,  hvorledes  den  lille  partikulære kirke (ecclesiola) kan forholde sig til den store  og  brede  kirke  (ecclesia).  Forfatteren  reflekterer  fortjenstfuldt  over,  hvor luthersk hans egen position er, hvor han -  måske ikke overraskende - selv mener han er ganske luthersk, men ellers spiller det økumeniske spørgsmål ikke den store rolle.

Forfatteren har læst en utrolig masse bøger og har et dybtgående kendskab til de ledende tænkere indenfor den evangelikale  og  missionale  teologi.  Foruden  de nævnte, Yoder og Newbigin, drejer det sig om Stanley Hauerwas. Det er i  høj  grad dem han trækker på og henter inspiration fra.  Men så kan det ske, at han forsyner deres indsigter med en speciel dansk eller nordisk tvist. Det kan ligefrem føre til en ganske vist afdæmpet - polemik, som når han kritiserer Det Danske Bibelselskab for at lade en erklæret ateist som Bjarne Reuter gendigte Bibelen. Så handler det, siger han, snarere om at skabe en ny bestseller end  om  at  få  Bibelen  til  at  fungere  som kode i det særlige sociale fællesskab, som kirken gerne skulle udgøre.

Inkluderet i bogen er også en artikel, der giver en indføring i forfatterens forskningsproduktion de seneste ti år. Og den er  imponerende.  I  bogens  litteraturliste henviser  forfatteren  til  42  af  sine  egne tidligere  arbejder.  Det  kan  næsten  ikke undgås, at der forekommer en række gentagelser.

Det gælder også i bogen her, hvor samlingen af de forskellige artikler fører til en vis redundans. Det ville nok have været at foretrække, at forfatteren havde gennemskrevet  hele  materialet  på  ny  og  derved sikret en naturlig fremadskridende argumentation.

Bogen afsluttes med et efterskrift ved Peter Lodberg, der trækker en anden linje, idet han peger på den inspiration, der udgik  fra  de  kristne  vækkelsesbevægelser,  der  satte  mission  og  diakoni  på  kirkens dagsorden. Deres indsats trænger til at blive rehabiliteret, siger Lodberg, for de lagde grunden til det Danmark, vi kender. Den  nuværende  situation  med  religiøs fundamentalisme og politisk sekularisme kalder på, at kirken blander sig, fordi den også har et offentligt embede og er udfor- dret til at tage medansvar for samfundsudviklingen.

Hvilken vej skal kirken vælge? Den foreliggende bog giver stof til en nødvendig og vigtig  debat  om  kirkens  situation  og  funk -tion  i  dagens  Danmark.  Bogen  kan  varmt anbefales.