Billeder, tekst og tale
Forfattere: Jørn Hansen
Tidsskrift: forumforidraet (2008-03-01)

## Billeder, tekst og tale

- idrætshistorisk formidling med udgangspunkt i udstillingen: »Sport &amp; Krig i Medierne. Fra Gunnar Nu til Muhammedkrise«, Brandts Danmarks Mediemuseum, Odense 23. juni-23. september 2007 og Hans Bonde: Niels Bukh. En politisk-ideologisk biografi« CD-ROM + DVD. Museum Tusculanums Forlag 2007.

## Af Jørn Hansen

Blandt historikere har det været en fremherskende opfattelse, at historien bliver til ved hjælp af teksterne. Det vil sige det materiale man bygger historien på primært har været skriftligt  materiale  i  form  af  levninger  og beretninger,  som  man  så  kildekritisk  har skullet  forholde  sig  til.  Skulle  man  ty  til ikke-skriftlige kilder var det som regel fordi,  de  skriftlige  overleveringer  manglede, og man derfor var tvunget til at søge hjælp hos f.eks. arkæologer som tilfældet har været  hos  mange  oldtidshistorikere.  Selv  om en  række  historikere  allerede  i  190'erne plæderede for, at historien bygger på alt det, som  historikerens  opfindsomhed  tillader denne at benytte, eller som Lucien Febvre formulerede det i Combat pour l'historie i 193 »alt det, som tilhører mennesket, kendetegner  menneskets  tilstedeværelse,  dets aktivitet,  smag, væsen og optræden«, blev tekster opfattet som de vigtigste kilder.

Undertegnede havde således selv problemer med under historiestudiet i første halvdel af 1970'erne at få accepteret et billede som ikke skriftlig kilde ved eksamensopgi- velserne i det 20. århundredes historie. Argumentet var netop, at en ikke-skriftlig kilde var mere passende i et emne inden for oldtidshistorien.  I  det  20.  århundrede  var der  jo  så  rigeligt  med  skriftligt  materiale. Det  er  selvfølgelig  korrekt,  at  det  20.  århundrede er rig på skriftlige efterladenskaber,  men  samtidig  er  det  20.  århundrede også det århundrede, hvor nye medier som fotografiet,  filmen,  radioen  og  fjernsynet for alvor producerede nye kildetyper. Kildetyper, der især kan være med til at kaste et mere udførligt lys over idræt som mennesket i bevægelse og store idrætsbegivenheder  som  OL  og  fodboldlandskampe.  I  sit arbejde med såvel Niels Bukh som sport og politik har Hans Bonde været den idrætshistoriker, der mest konsekvent har gjort brug af  billedmedier til dels at fuldstændiggøre arbejdet med de skriftlige kilder dels at analysere idræt som bevægelsesform.

Udstillingen  på  Danmarks  Mediemuseum »Sport &amp; Krig i Medierne. Fra Gunnar Nu til Muhammedkrise« blev tilrettelagt i samarbejde med Hans Bonde på baggrund af Bondes Fodbold med Fjenden (2006) og behandlede primært danske avisers og Idrætsbladets syn  på  dansk  idræts  samarbejde med Tyskland under nazismen 19334, hvor der især blev fokuseret på en række specialforbunds  ofte  meget  ivrige  samarbejde  med  Hitler-Tyskland.  Derudover  var der løbende en række filmklip fra Leni Rie -fenstahls »Olympiafilm« om OL i Berlin i 1936, en række klip fra uge-revyer, der normalt  gik  som  forfilm  til  datidens  biograf -film,  enkelte  radioreportager  samt  endelig nogle mere aktuelle TV-optagelser, dels fra George Bush' åbning af vinterlegene i Salt Lake City,  dels  hvor  Kai  Holm  diskuterer dansk idrætspolitik i forhold til ytringsfrihed  og  Muhammedkrise.  Udstillingen  bestod af to rum og et mindre lokale til fremvisning af film, og var som omtalt især byg -get op om tiden 1933-4.

I en anmeldelse af udstilling i Fyens Stiftstidende skrev kulturjournalisten, Marianne Koch, at hun fandt udstillingen næsten lige så ensidig i sin fordømmelse, som man i  sin  tid  klandrede  nazisterne  for  at  være. Efter min opfattelse er der dog ikke belæg for  dette  udsagn.  Udstillingens  tekster  og billeder dokumenterer klart, hvorledes flere aktører inden for den danske idrætsverden med stor glæde arbejdede sammen med nazisterne. Til gengæld er det min opfattelse, at udstillingens undertitel »Fra Gunnar Nu til  Muhammedkrise«  var  en  smule  misvisende,  eftersom  det  egentlig  var  et  meget beskedent materiale, der omhandlede idræt og  politik  efter  194.  Jeg  vil  formode,  at dette må skyldes pladsmangel, da der jo sådan set er rigeligt materiale at tage af. Især kunne man i den sammenhæng have gjort endnu bedre brug af det righoldige materiale,  der  må  forefindes  i  Tv-mediets  arkiv. Som en måde at formidle idrætshistorien til et bredere publikum på var udstillingen dog rimelig vellykket.

Rigtig vellykket er udgivelsen Hans Bondes Niels Bukh. En politisk-ideologisk biografi, 2007 som er et digitalt genoptryk af Hans Bondes disputats med samme titel fra 2001. Det drejer sig om en cd-rom med 910 sider digitaliseret tekst, der er fuldt søgbar med interaktive registre, integrerede billeder og filmklip med Hans Bondes kommen -tarer til filmklippene samt en DVD med 131 filmklip  med  dansk,  engelsk  eller  japansk tale. Det er den samme DVD, der er vedlagt Hans  Bondes  » Gymnastics  and  Politics. Niels Bukh and Male Aesthetics« 2006, som er en bearbejdet kortere udgave af disputatsen for et engelskkyndigt publikum.

Især cd-rom'en, hvor tekst og billede er integreret er en god udnyttelse af de muligheder, som det digitale medier giver. Det er nemt at søge i teksten, og sammen med teksten kan man i den rette kontekst se billederne samt både se og lytte til de relevante filmklip, således at tekst og film flere steder går op i en højere enhed.

Den  vedlagte  DVD  med  titlen  »Niels Bukh. A visual documentation on Gymnastics and Politics 1912-2« bringer i kronologisk orden billeder og filmklip fra Niels Bukhs liv og virke, hvor jeg ved gennemsynet  blot  har  oplevet  et  enkelt  misforhold mellem  billede  og  tale,  nemlig  det  sidste klip, hvor man på et billede ser Niels Bukh undervise karlene samtidig med, at teksten fortæller  os,  at  den  indlagte  tale  er  Niels Bukh, der instruerer kvindegymnastik. Generelt handler det imidlertid om en fin illu -streret kronologisk dokumentation, der dog som Hans Bonde selv gør opmærksom på i »Gymnastics and Poltics« i  sin  ofte minutiøse form savner det dramatiske islæt, der kendetegnede Niels Bukhs liv. Vælger man i stedet den tematiske tilgang til billede og filmklippene,  hvor  indgangen  er  temaer som  »Gymnastikken«,  »Italiensk  fascisme«, »Verdensrejsen 1931«, »Nazismen« m. v., kommer mediet bedre til sin ret. Det er for især idrætshistorien et oplagt scoop, at man  får  illustreret  selve  gymnastikkens æstetik, får et indblik i den overdimensionerede iscenesættelse af den Nordiske Olympiade  i  193,  da  idrættens  sprog  jo netop som regel er nonverbal.

DVD'en indeholder et fantastisk rigt og spændende  billed-  og  filmmateriale,  men den selvstændige status, som den umiddelbart  får  enten  som  supplement  til  den  en- gelsksprogede  publikation  eller  cd-rom'en gør,  at  den  rent  formidlingsmæssigt  kommer til  i  al  fald  i  mine  øjne  og  ører  til  at fremstå  som  en  lettere  docerende  skolefilmsproduktion. Det er selvfølgelig en ren subjektiv fornemmelse, hvor det nok især er de talte ord, der forstyrrer, fordi de firkantet fortæller mig, hvad jeg ser eller skal se. Selv om det for filmklippenes vedkommende er de samme ord, der går igen, finder jeg bru -gen af det digitale medie mere interessant og  formidlingsmæssigt  mest  vellykket  på den interaktive cd-rom.