Anmeldelse af The Imprint of Congress
Forfattere: Henrik Jensen
Tidsskrift: politica (2018-09-03)

## Anmeldelser

David Mayhew, The Imprint of Congress , New Haven/London: Yale University Press, 2017 (167 sider).

Hvis en dansk statskundskabskollega forkyndte, at han eller hun havde tænkt sig på godt 100 sider at lave en mere eller mindre historisk analyse af, hvordan Folketinget varigt har påvirket det danske samfund siden 1849, ville et nærliggende svar være: 'Måske skulle du droppe en del årtier'. Det er jo en omfattende problemstilling, som man kan dø med - og af. Skifter man så 1849 ud med 1789 og Folketinget med den amerikanske kongres, bliver problemstillingen ikke mindre omfattende. Ikke desto mindre har den aldersmæssigt, men ikke forskningsmæssigt pensionsmodne Yale-professor og kongresforsker David Mayhew skrevet en bog på 116 siders brødtekst med netop denne problemstilling: 'What has been Congress' imprint on American society and life [since 1789, HJ]?' - hverken mere eller mindre!

Med imprints mener  Mayhew  ikke  politiske  målsætninger  og  heller  ikke træk ved de politiske beslutningsprocesser, men derimod varige policy-effekter på det amerikanske samfund af Kongressens lovgivningsbeslutninger, som jo er truffet i med- og modspil til skiftende præsidenter. Mayhew vil altså adskille indholdet og effekterne af Kongressens selvstændige policy-indsats fra præsid entens/'administrationens' indsats, hvilket ikke er let. Ydermere er indlagt et komparativt element med tilhørende udblik til andre lande for at spore transnationale  impulser,  som  også  har  påvirket  USA.  Så  forfatteren  hopper  ikke over, hvor gærdet er lavest.

Det giver sig selv, at der for at håndtere en problemstilling af den karakter må træffes nogle skønsbaserede og håndfaste beslutninger om, hvad der (ikke) er relevant. Og der skal også håndfaste principper til gennemførelse af analysen. I praksis bliver analysen gennemført ved, at Mayhew søger at fastlægge de  transnationale  impulser  og  tilhørende  imprints.  Mayhew  identificerer  13 sådanne mere eller mindre transnationale impulser og imprints. De analyseres kronologisk i grupperinger gennem fem kapitler. Således analyseres i det første substanskapitel under overskriften, 'Building a State and a Nation' som de første  tre  impulser  'Launching  the  New  Nation',  'Continental  Expansion' og 'National Consolidation'. Mayhew behandler de resterende ti impulser på tilsvarende vis i fire efterfølgende kapitler. Og læseren bliver ført vidt omkring. Overskrifterne på afsnittene for de ti øvrige impulser antyder bredden i emnerne: 'Building an Industrial Economy', 'Taming the Corporations and the Rich', 'The Rise to World Hegemony', 'Responding to the Great Depression', 'Building a Welfare State', 'Postwar Prosperity', 'Civil Rights', 'Neoliberizing the Economy' og - som de kronologisk to senest tilkomne - 'Climate Change' og 'Long-Run Debt and Deficit'.

For  hver  impuls  søger  Mayhew  så  at  identificere  og  vurdere  Kongressens indsats og dens effekter i sammenhæng med de skiftende præsidenters indsats. Mere præcist søger Mayhew at vurdere, hvorvidt indsatsen i forhold til den pågældende  impuls  var executive-led ,  dvs.  drevet  af  præsidenten  og  administrationen, eller om Kongressen var primus motor. Trods fuld bevidsthed om partidimensionen kan man se, at Mayhew af omfangsmæssige grunde et stykke af vejen er tvunget til at se på Kongressen som en enhedsaktør.

Men som nævnt kommer læseren vidt omkring. For at udstille analysens spændvidde ved blot i flæng at nævne nogle politikområder eller dele heraf, som inddrages i de relevante sammenhænge, gælder det: udenrigspolitik, træk ved andre vestlige politiske systemer, miljøpolitik, energipolitik, jernbanesystemet, borgerkrigen,  forskelle  på  skiftende  præsidenters  politik,  motorvejssystemet etc. Undervejs falder der også et par humoristiske bemærkninger af. Mayhew fremhæver som en del af analysen af 'Continental Expansion' et eksempel fra 1780'erne hos en forløber for Kongressen, som præsterede et topmål af rationalistisk planlægning: På et kort over de dengang ikke helt så udbredte forenede stater  var  al  offentlig  jord  inddelt  i  mindre  jordlodder,  som  så  skulle  sælges billigt. Mayhew, der tidligere har begået en klassiker om kongresmedlemmers genvalg, konstaterer på den baggrund: 'It was a wonder that any incumbent ever lost an election. They all had a continent of land to hand out'! (s. 28). Mayhew karakteriserer fænomenet som 'lovgivningspopulisme', der satte sig varige spor ved at trække USA i retning af at være en nation af småbønder.

Men hvordan ser resultatet så mere overordnet ud for Kongressens vedkommende? For cirka 'to en halv' af de tretten impulser tildeler Mayhew Kongressen en hovedrolle i forhold til præsidentsiden. Det gælder beskatning og regulering gennem lovgivning fra knap 1850'erne til 1950'erne vedrørende 'Taming the Corporations and the Rich'. Og det gælder 'Climate Change', hvortil miljøpolitik medregnes, tilbage til 1970'erne. Det generelle billede, som Mayhew tegner, og som måske ikke er overraskende, er, at de amerikanske præsidenter i væsentlig højere grad end Kongressen har haft hånden på rattet med hensyn til regulering på de pågældende tretten områder. Kongressen har mere haft rollen som samarbejdspartner eller vetospiller - et udtryk som Mayhew dog ikke selv benytter.

Mayhews overordnede konklusion inviterer til et andet overordnet og afsluttende spørgsmål: På hvilken måde har Kongressen primært haft betydning i det  amerikanske  samfund  og  for  dets  udvikling?  Mayhews  korte  svar  er,  at Kongressen først og fremmest har haft betydning ved at legitimere lejlighedsvis konfliktfyldte beslutninger. Mayhew går ikke tæt ind på indholdet af legitimeringsbegrebet, som heller ikke er let håndterbart. Det er imidlertid nærliggende at forstå ham sådan, at Kongressen blandt andet i kraft af at repræsentere mange og meget forskelige interesser har været med til at forebygge eller begrænse konflikter i det amerikanske samfund.

Bogen har nogle mere eller mindre karakteristiske Mayhew-træk. Problemstillingen bliver præsenteret meget hurtigt, i dette tilfælde i den første sætning. Skrivestilen er direkte og med korte sætninger. Dette er en styrke, men bogen får, emnets bredde og sidetallet taget i betragtning, et essayagtigt præg. Det bør ikke forlede nogen til at tro, at dokumentation mangler, eller at analysen er overfladisk. Også typisk for forfatteren er bogen forsynet med et solidt antal referencer og noter. Der er således knap 40 sider noter sat med små typer til 116 sider brødtekst! Og forfatteren holder forskningsfanen højere end gennemsnittet, når det gælder referencer. Der er sidetal på referencerne. Man savner en litteraturliste, men en sådan ville utvivlsomt forhøje sidetallet betragteligt.

Politologer og historikere med langt større indsigt i amerikansk politik og historie end denne anmelder findes der rigtig mange af, og de vil sikkert godt kunne have adskillige forbehold over for Mayhews valg og analyse af impulser og imprints. Sætter man imidlertid Mayhews bog i sammenhæng med andre dele af forfatterskabet og med forfatteren, er der tale om en forsker, som med sin produktion mere end én gang selv har sat varige spor - eller: imprints - på amerikansk kongresforskning. Ydermere har forfatteren en ufattelig detaljeret viden om Kongressen og USA's præsidenter. I en årrække har han eksempelvis kunnet nævne navne, partitilhørsforhold og valgkreds på alle de i alt 535 medlemmer af Kongressens to kamre, hvoraf de 435 i Repræsentanters Hus jo er på valg hvert andet år! Som The Imprint of Congress fremstår, ser Mayhew tillige ud til at bevæge sig ubesværet rundt i USA's politiske historie og lovgivning tilbage til 1780'erne og at have en god fornemmelse for udviklingen i Europa. Og den ekstremt detaljerede viden om Kongressen og dens historie har, som det fremgår, ikke afholdt Mayhew fra at kaste sig over de store spørgsmål og besvare dem med overblik. Den slags politologer findes der næppe mange af, sandsynligvis kun en enkelt. På den baggrund ligger to amerikanske udtryk forrest på tungen: awesome og scary !

Henrik S. Jensen Institut for Statskundskab Københavns Universitet