Hellige bygninger på grænsefladen i dansk kommunalpolitik
Forfattere: Brian Arly Jacobsen
Tidsskrift: rvt (2015-11-20)

## Hellige bygninger på grænsefladen i dansk kommunalpolitik

BRIAN ARLY JACOBSEN

ENGLISH ABSTRACT: Physical space is challenged on the basis of aesthetic, ideological, religious, environmental and economic perspectives. Buildings and structures play a prominent role in the competition for recognition between social groups. Especially  church  structures  have  historically  represented  a  city's  vision  for  dynamic growth, status, and innovation. With migration and new religious movements' establishment in Denmark, the need for new sacred buildings has been significant. In the article I analyze the attempts to establish religious buildings in public space in Denmark by two different religious groups. Both attempts ended in conflict with the surrounding society. In both cases, the local council's option of using the Planning Act to develop  a  local  development plan  plays  an important  role  for  the  possibility  of  religious  organizations  to  build,  for  the  building  location  as  well  as  the  building's  appearance within the Danish model of religion.

DANSK RESUMÉ: Fysiske rum anfægtes ud fra æstetiske, ideologiske, religiøse, miljømæssige og økonomiske perspektiver. Bygninger og bygningsværker spiller en fremtrædende rolle i konkurrencen om anerkendelse mellem sociale grupper. Historisk har især kirkekonstruktioner repræsenteret en vision for dynamisk vækst, status og for innovation. Med migration og nye religiøse bevægelsers etablering i Danmark er behovet for nye hellige bygninger blevet signifikant. Artiklen analyserer to cases, hvori to religiøse  gruppers  forsøg  på  at  etablere  religiøse  bygninger  i  det  offentlige  rum  i Danmark er endt i konflikt med det omgivende samfund. I begge sager spiller planlovens muligheder for en kommunalbestyrelse til at udarbejde lokalplaner en vigtig rolle for de religiøse organisationers mulighed for inden for den danske religionsmodel at bygge, for byggeriets placering samt for byggeriets udseende.

KEYWORDS : Holy building; mosque; local politics; Sai Baba; building plan

Grænsefladerne i den danske religionsmodel bliver afmærket ved hjælp af en række politiske redskaber. En af de mere ubemærkede er kommunalbestyrelsernes mulighed  for  at  regulere  byggeri  via  lokalplaner.  Lokalplaner  er  et  vigtigt  lokalpolitisk redskab,  der  bestemmer  bygningsmiljøet  i  Danmark.  Det gælder  også  for  trossamfunds muligheder for at planlægge og etablere religiøse bygninger, og traditionerne for religiøse bygninger harmonerer ikke nødvendigvis med en vedtaget lokalplanspolitik. Lokalplaner skal ifølge Lov om planlægning (2013)  udarbejdes for alle anlæg som enten på grund af deres størrelse eller af andre grunde skønnes at ville medføre væsentlige ændringer i det bestående miljø. Allerede her eksisterer der muligheder for  udøvelse af et politisk skøn, nemlig hvorvidt en lokalplan er lovpligtig og skal gøres gældende i forhold til et planlagt byggeri eller ej. Hermed eksisterer der også et potentiale for konflikt. Religionsmodellens grænseflader bliver således klarlagt, ved accepten eller forkastelsen af etableringen af hellige bygninger.

I denne artikel vil jeg analysere to cases, hvor forskellige religiøse gruppers forsøg på at etablere religiøse bygninger i det offentlige rum i Danmark er endt i konflikt  med det omgivende samfund. I begge sager spiller planlovens muligheder for en  kommunalbestyrelse  til  at  udarbejde  lokalplaner  en  vigtig  rolle  for  de  religiøse organisationers mulighed for at bygge, for byggeriets placering samt for byggeriets udseende. En lokalplan giver kommunen ansvaret for at styre den fremtidige udvikling i et område og giver borgerne og byrådet mulighed for at vurdere konkrete tiltag i  sammenhæng med planlægningen som helhed. Planloven bestemmer, at byrådet har  pligt  til  at  lave  lokalplan,  før  der  gennemføres  større  udstykninger  eller  større bygge- og anlægsarbejder, herunder udformning af byggeri. Når byrådet har vedtaget lokalplanen endeligt og bekendtgjort den offentligt, er den bindende for de ejendomme,  der  ligger  inden  for  lokalplanens  område. 1   Hvorvidt  offentligheden  skal inddrages eller ej, når lokalplanen skal udarbejdes, er kommunalbestyrelsens vurdering. Planlovens bestemmelser om offentlighed er et eksempel på skønsprincippets anvendelse i lokalpolitikken. Heri står der blandt andet 'at  offentligheden i videst muligt omfang inddrages' (§ l, stk. 5). For lokalplaner er der stramme offentlighedsregler, men hvorvidt et projekt er så omfattende, at der skal laves lokalplaner beror i en vis udstrækning på kommunalbestyrelsens skøn. I de to cases, som analyseres her, har kommunalbestyrelserne vurderet, at der var behov for en lokalplan, men formålet med lokalplansvedtagelserne har, som vi skal se, haft forskellige udgange for de to religiøse organisationers muligheder for at etablere sig i et lokalområde.

## Religionsfrihed og hellige bygninger

Det er først og fremmest folkekirken, som har præget det religiøse bygningslandskab i Danmark, men også andre religiøse samfund har sat sit præg på det religiøse byg-

1 Jf. Bekendtgørelse af lov om planlægning af 2013.

92 Brian Arly Jacobsen

ningsmiljø. I Danmark har det siden grundlovens indførelse i 1849 været muligt for religiøse samfund at organisere sig og udøve deres religiøse praksis frit, hvis ikke det strider mod 'sædeligheden eller den offentlige orden' ( Grundloven (1953) § 67). Det er  denne  paragraf,  som  sikrer  religionsfrihed  i  Danmark.  Med  til  religionsfrihed hører religionsudøvelse og dermed retten til bygninger at udøve religionen i. Alligevel  er  minoritetsreligioners  byggeprojekter  i  f.eks.  landdistrikter,  forstæder  eller byområder ofte forbundet med konflikt. Især muslimske gruppers mosképlaner har været og er i fokus, men også andre trossamfund er udsat for offentlighedens kritiske blik. Der findes ca. 140 moskéer i Danmark, typisk i lokaler, der oprindeligt har været bygget til andre formål såsom kontor-, lager- og fabrikslokaler. 2  Men kun enkelte af disse moskéer har ydre, synlige kendetegn som viser, at denne bygning er et helligsted for muslimer. Andre religiøse minoriteter har etableret synligt religiøse bygninger  f.eks.  katolske,  ortodokse,  reformerte  og  baptistiske  kirker  og  synagoger. Religiøse symboler - herunder religiøse bygninger - har betydning i den offentlige debat og fører regelmæssigt til kontroverser.

De første kontroverser om et moskébyggeri i Danmark var i 1981, hvor Folketinget diskuterede planer for at bygge en moské i Njalsgade på Amager (Jacobsen 2008, 212-219). Samme sag gav også anledning til hed debat i 1991 og 2001. Siden 1992 har lokalplanen for området muliggjort byggeri af en moske på grunden. Byggeriet har dog ligget stille på grund af manglende finansiering, som besværliggøres af opdelingerne i  det  danske  muslimske  miljø  ud  fra  etniske,  religiøse  og  politiske  forskelle. Historien om den ikke-eksisterende moské på Njalsgade i København er karakteristisk for de debatter, der dukker op over hele landet, når muslimske organisationer præsenterer nye moskébyggeplaner (Jacobsen 2011). En undersøgelse af, hvordan en sådan konflikt udspiller sig kan afsløre betydningsfulde mønstre og processer i de forhandlinger, som religiøse grupper må føre, i bestræbelserne på at etablere religiøse institutioner i det danske samfund. Samtidig er religiøse minoriteters muligheder for at etablere religiøse bygninger en lakmustest på, hvor grænserne for den danske religionsmodel går.

## Bygningsværker som anerkendelsespolitik

Bygninger  og  bygningsværker  spiller  en  fremtrædende  rolle  i  konkurrencen  om anerkendelse mellem minoritets- og majoritetsgrupper. Nogle lokalpolitikere hilser unikke bygningsværker velkommen. Det kan f.eks. være koncertsale, hoteller eller biblioteker. Sådanne nye prominente og ekstraordinære bygninger er normalt meget synlige. Arkitektonisk dominerer de det urbane offentlige rum og har dermed mulighed for at give både bygherrer og byen anseelse. Historisk har det især været kir- ker, som har repræsenteret en bys vision for dynamisk vækst, status og innovation. Med migration og nye religiøse bevægelsers etablering i Danmark er der kommet et behov for nye hellige bygninger. De to cases analyseret i denne artikel er sagen om Dansk Islamisk Råds moskébyggeri på Nørrebro fra 2012-14 og en Sai-Baba højskole med religiøst center, som aldrig blev realiseret på Arresødal i Frederiksværk i 200102. Analysen af de to cases viser, hvor svært det er at ændre den religiøse topografi, og hvordan kontroverser over religiøse minoriteters hellige bygninger er med til at markere grænsefladerne i og for den danske religionsmodel på et lokalt plan. Det principielle spørgsmål er, hvorvidt religiøse minoriteter har frihed til at bygge deres hellige bygninger. Det er gennem analysen af byggesager i relation til religiøse bygninger, at vi kan se, hvordan grænsefladerne for den danske religionsmodel udfolder sig i praksis.

2 Religionssociolog Lene Kühle fandt i 2006 frem til at antallet af moskéer i Danmark var 115 (Kühle 2006, 66). I 2014 vurderede hun antallet til at være op mod 140, jf. 'OVERBLIK. Hvad laver muslimer i en moské?' dr.dk , 19. juni 2014.

## Danmarks religiøse topografi

Folkekirken materialiserer sig med kirkebygninger over hele landet. Det er så naturlig en del af den danske religiøse topografi, at kirkebygningen indgår som ikonografisk symbol i landets officielle byskilte. 3  Danmark består af en fintmasket sognestruktur, der i sin oprindelige form går tilbage til Svend Estridsen (1019-1074). Hans tanke var, at der ikke måtte findes en plet af Danmarks jord, som ikke var en del af et kirkeligt sogn med ret til kirkelig betjening i sognets kirke (Fenger 1989, 106). Indtil kommunalreformen i 1970 var kommunerne i høj grad sammenfaldende med sognestrukturen.  Kommunalreformen i  1970  ændrede  dette  forhold  og  antallet  af  kommuner faldt fra ca. 1.300 sognekommuner og 86 købstadskommuner til 273 primærkommuner  (Christoffersen  1998,  178-79).  Fra  1.  januar  2007  mindskede  strukturreformen antallet  af  kommuner  igen,  nu  til  98  kommuner.  Antallet  af  sogne  var  2.123  pr.  1. januar 2013 med i alt 2.354 kirker ( Danmarks Statistik 2014).  Der er altså ikke et tilnærmelsesvis  sammenfald  mellem  sognestruktur  og  kommuner  i  Danmark  i  dag. Strukturreformens konsekvenser for samarbejdet mellem folkekirke og det offentlige er først ved at vise sig nu, eksempelvis i form af diskussioner om konfirmationsundervisningens placering i folkeskolen (Jacobsen &amp; Willadsen 2013).

Efter reformationen overtog den evangelisk-lutherske kirke den tidligere sognestruktur samt kirkegods i Danmark og forvaltede den ud fra princippet om, at den danske topografi skulle være dækket af kirker. Statsmagt og kirke har i en årtusindlang periode været forenet i en ambition om at kristne det danske land og folk, og et af de væsentligste elementer i denne kristningsproces var og er materialiseringen af kristne bygninger. Kirkebygningerne var symbol på stats- og kirkemagt, men også et samlingssted  for  de  kristne  tilhøreres  religiøse  praksis,  følelser  og  udtryk  og  var dermed med til at forme disse.

- 3 Marie Vejrup Nielsen gjorde opmærksom på byskiltenes symbolik i sit foredrag ved konferencen Den danske religionsmodels grænseflade på Københavns Universitet 9. oktober 2013.

## Bygningens materialitet i et teoretisk perspektiv

Materialitet  er  på  en  og  samme  tid  en  materiel  eksistens  og  politisk  konstruktion, som  antropologen  Birgit  Meyer  og  sociologen  Dick  Houtman  skriver:  'Given  that materiality is organized through form, one should focus on how processes of social and political formation create a tangible, material world' (Meyer &amp; Houtman 2012, 6). Sociokulturelle  konstruktioner  som  eksempelvis  kirker  skal  altså  forstås  som  en verdensskabende praksis, der udtrykker den politiske og religiøse magt konkret og fysisk.  Ved  at  gøre  materialitet  og  materiel  kultur  til  centrale  begreber  i  studiet  af religion kan man generere andre empiriske spørgsmål om, hvordan religion former verden helt konkret. 'Den materielle vending' har i dette perspektiv en dobbelt betydning. 4  For det første er det et studie af hellige bygningers betydning for et religiøst samfund i en lokal kontekst, dvs. hvilke implikationer har en eventuel ændring af den  religiøse  topografi  for  den  religiøse  gruppe  og  for  lokalbefolkningen.  For  det andet er det et studie af 'den hellige bygnings' materialisering i den danske religionsmodels grænseflade, dvs. hvordan bliver det religiøse samfunds hellige sted gjort muligt (eller ej) som sociokulturel konstruktion i den danske religionsmodel.

Den tyske religionssociolog Martin Baumann har udviklet en hypotese om offentlige  steder  som  metaforiske  steder  (Baumann  2009).  Det  offentlige  rum  analyseres som et metaforisk sted, som er indskrevet med meninger og betydninger defineret af sociale grupper. Det offentlige rum er dermed ikke et neutralt sted, det er derimod et udtryk for (i dette tilfælde religiøse) gruppers vundne rettigheder og eventuelle krav fra konkurrerende sociale grupper. Kristne kirker og tårnes hidtil ubestridte monopol på at dominere det offentlige rum er der blevet sat spørgsmålstegn ved på grund af den fremspirende pluralitet af religioner i Europa, primært som resultat af immigration. Sociale processer såsom differentiering, magt, ulighed eller kollektiv handling sker, ifølge den hollandske arkitekt John Habraken, gennem de materielle former, som vi designer, bruger og markerer (Habraken 1998, 226-227). Steder er, kort fortalt,  fyldt  op  med  mennesker,  praksis,  objekter  og  repræsentationer.  I  overensstemmelse  med  det  analytiske  perspektiv  på  offentlige  rum,  har  nye  semantiske spillere,  dvs.  nye  religiøse  grupper  i  Danmark,  krævet  rettigheder  til  deltagelse, mens andre politiske grupper har afvist en sådan ret til adgang. I det følgende vil jeg beskrive  forløbet  i  de  to  cases  og  afslutningsvis  diskutere,  hvilken  betydning  den topografiske tilgang har for studiet af helligsteder.

- 4 Brugen  af  rumlige  metaforer  som  analytiske  begreber  har  medført,  at  der  tales  om  en  ny  vending  i human- og samfundsvidenskaberne; en såkaldt 'topografisk' eller 'materiel vending' (Østergaard 2006). Begrebet  religiøs  topografi  er  inspireret  af  antropologen  Kirsten  Hastrups  teori  om  'den  topografiske vending'.  Topografiske  metaforer  illustrerer,  at  menneske  og  kultur  altid  er  placeret  i  et  landskab,  et landskab der ikke kan og ikke skal tænkes bort.

## Omstridte hellige bygninger

Konflikter  over  planlægning  og  konstruktion  af  hellige  bygninger  er  et  fænomen, som udspiller sig over hele Europa, og har gjort det i årtier (Cesari 2005, 1015-1024). Eksempelvis  sagen  om  moskébyggeriet  i  den  italienske  by  Lodi  i  Lombardiet  fra 2000. Her blev et planlagt byggeri stoppet som følge af lokal modstand, der involverede  demonstrationer,  underskriftindsamlinger  og  symbolsk  forurening  af  moskébyggegrunden med svineblod. Ifølge islamforskerne Chantal Saint-Blancat og Ottavia Schmidt di Friedberg er sagen blevet det italienske svar på, hvad tørklædet symboliserer i fransk politik (Saint-Blancat &amp; Friedberg 2005, 1083-1104). Ifølge den tyske islamforsker Matthias Rohe, gør samme mønster sig gældende i moskébyggesager i Køln,  Berlin,  Frankfurt  og  München,  hvor  moskébyggerier-  og  planer  har  medført protester fra en atypisk koalition af stærkt højreorienterede, små grupper af kristne fundamentalister  og  tidligere  venstreorienterede  personligheder  (Rohe  2012,  252). Rohe konkluderer, at i den offentlige debat har disse sager erstattet det muslimske tørklæde som det centrale stridspunkt i konflikter mellem muslimer og forskellige andre grupper i det tyske samfund. Konflikter over moskébyggerier i andre europæiske  byer  viser,  at  det  sjældent  kun  handler  om  byggetilladelser,  når  muslimer  vil bygge moskéer. 5

Der  har  været  voldsomme  diskussioner  om  byggeplanerne  for  en  moské  på Njalsgade, siden Forsvarsministeriet underskrev en lejeaftale om grunden med den Ærværdige Islamiske Komité i 1981, og det samme konfliktmønster har vi set med moskébyggeplaner i Aarhus, på Nørrebro og Haderslev (Jacobsen 2009; 2011). 6  Der var  fra  regeringens  side  i  1981  en  erkendelse  af,  at  migrantarbejderne  skulle  have mulighed for at etablere et helligsted, og de fik en statslig aftale om billig leje af en central grund i København (Jacobsen 2011). Den første lokalplan for området indeholdt en plan for et moskébyggeri og ved høringen medførte det næsten 250 indsigelser  (ibid.,  48).  Det  var  det  højeste  antal  indsigelser,  kommunen  indtil  da  havde modtaget i en lokalplanhøringsrunde, for normalt lå lokalplansindsigelser på 10-15 stk. 7   En  underskriftsindsamling  blev  arrangeret  mod  opførelsen  af  en  moské,  og mere end 6000 skrev under ifølge Berlingske Tidende (21. juli 1991). Aviserne modtog generelt mange læserbreve om moskébyggeriet, og politikerne diskuterede byggeriet offentligt. På trods af protesterne valgte Borgerrepræsentationen i 1992 med et stort flertal at vedtage en lokalplan, som reserverede grunden på Njalsgade til byggeriet af en moské (Jacobsen 2011). Hærværk mod moskéer eller moskébyggegrunde er sam-

- 5 Jf.  særudgaven ' Mosque Conflicts  in  European  Cities'  i Journal  of  Ethnic  and  Migration  Studies 31  (6), November 2005 (Cesari 2005).

6 Haderslevsagen  indeholder  de  samme  elementer  som  de  øvrige  moskébyggesager  -  en  lokalt  baseret modstand som bliver landspolitisk jf. 'DF vil lave folkeafstemning, Skal Haderslev have en moske? Det vil Dansk Folkeparti give borgerne mulighed for at stemme om' Lokalavisen Haderslev (27. februar 2014); 'Beskæmmede kirkefolk opfordrer byråd til at tillade moské' Kristeligt Dagblad ( 13. februar 2014); 'Pengemangel sætter mosképrojekter i stå' Kristeligt Dagblad (23. januar 2014).

- 7 Ifølge fuldmægtig Klavs Bjerring fra Planstyrelsen, jf. BT 19. marts 1991.

men  med  demonstrationer  også  en  del  af  modstandernes  måde  at  manifestere  en antimuslimsk fysikalitet. Et eksempel på hærværk er aktionen som den højreradikale organisation Danish Defence League gennemførte på Njalsgadegrunden i 2011, hvor de begravede et svin, der ifølge organisationen skulle 'forurene' grunden, så den ikke kunne benyttes til at bygge en moské. 8

## Sai Baba og Arresødal

Arresødal er en ejendom i Frederiksværk oprindeligt opført i 1788 i nyklassicistisk  stil.  Det  var  omdrejningspunktet  i  en  konflikt,  der  i  2001-02  fik  borgere  og kommunalpolitikere  i  Frederiksværk  på  barrikaderne.  Årsagen  var,  at  Sai  Bababevægelsen havde planer om at købe bygningen Arresødal af Kommunedata for at indrette en international højskole og religiøst center på stedet. Sai Baba-bevægelsens første leder Sathya Sai Baba (1926-2011) var, ifølge babaisterne, en reinkarnation af en fortidig Sai Baba ved navnet Shirdi Sai Baba (1838-1918) (Srinivas 2008, 23-48). Shirdi Sai Baba blev kendt som asket og forsøgte at forene forskellige religiøse opfattelser. Han bosatte sig, ifølge legenden, i en moské, som han sidenhen aldrig forlod. Denne Sai  Baba  hævdede  også  at  være  en  inkarnation  af  Dattatreya,  en  semi-mytologisk brahmin, som blev betragtet som en avatarisk form af Vishnu. Sathya Sai Baba havde, ifølge den helgenlegende som han selv og hans følgere fortæller, været udsat for uforklarlige  begivenheder  siden  hans  barndom.  Som  13-årig  blev  han  bidt  af  en skorpion og var bevidstløs i flere uger efter. Da han vågnede fra sin koma, erklærede han, at han var inkarnationen af Sai Baba. Siden voksede gruppen af disciple til millioner verden over ( ibid., 334-345). I Danmark har bevægelsen kun få tilhørere, ca. 70 ifølge formanden for Sai Baba Landsforeningen i Danmark, Stig Meincke. 9

Ekstra Bladet var den første avis, der skrev om Sai Babas planer med Arresødal, og allerede i den første artikel blev indholdet for modstanden mod Sai Baba italesat af 1. viceborgmester i Frederiksværk, Henry Larsen, som ville prøve at forhindre salget: 'Jeg  ved  ikke,  om  guru-sekten  er  skyldig  eller  uskyldig  i,  hvad  den  anklages  for [artiklen nævner, at Sai Baba 'udnytter drenge og unge mænd seksuelt']. Men tvivlen bør komme Frederiksværk og dets borgere til gode. Derfor foreslår jeg, at kommunen  byder  over  og  køber  Arresødal,  så  vi  ved,  hvem  vi  får  indenfor  dørene.' ( Ekstra Bladet 1. okt. 2001). Modstanden mod Sai Babas planer om at etablere en højskole og et mødested for babaister fra hele Europa var altså udtalt helt fra starten, ikke  mindst  på  grundlag  af  anklager  om,  at  Sai  Baba  'udnytter  drenge  og  unge mænd seksuelt'. Om anklagerne mod Sai Baba var sande eller ej, eller om anklagen mod guruen også inkluderede en pædofil praksis, som gjaldt alle babaister inklusiv de danske, var i denne sammenhæng ligegyldig. 10  Anklagen mod Sai Baba var nok og smittede tilsyneladende af på resten af bevægelsens tilhørere. Det var dog først efter, at Danmarks Radio (DR) bragte en dokumentar om bevægelsen, at modstanden vandt større opbakning.

8 Jf. 'Højrefløj opruster: Begraver svin på moskegrund', Ekstra Bladet (18. november 2011). Eksempler på hærværk mod moskéer: 'Nakskov får besøg af højreekstremister', TV2-Øst ( 8. december 2011); 'Racistiske svin foran Aarhus moske i nat', P77 , (29. januar 2012).

9 Jf. 'Dansk Sai Baba-tilbeder: Hans død betyder intet', Politiken ( 24. april 2011). I en artikel om bevægelsen fra 1999 nævnes det, at Sai Baba har tiltrukket 500 faste medlemmer i Danmark (Pade 1999, 323). Det er generelt svært at finde pålidelig information om medlemstallet i nye religiøse bevægelser.

Pressen dækkede begivenhederne ivrigt, og 30. januar 2002 viste DR dokumentarudsendelsen Forført tilrettelagt  af  journalist  Øjvind  Kyrø.  Den  handlede  om  Sai Baba - om rygterne om at han havde sex med mindreårige, bedrageri, bagvaskelse, falske mirakler, magt og penge. Det var netop rygterne om Sai Babas seksuelle misbrug  af  mindreårige,  som  blev  udgangspunktet  for  DR's  planlagte  nyhedsføljeton. Den startede med et indslag i morgenens P3 radioavis med et interview med journalisten bag programmet. Udsendelsen blev vist i den bedste sendetid onsdag aften, og efter programmet blev tv-avisen indledt med følgende proklamation af nyhedsværten Reimer Bo: 'Overhovedet for den religiøse bevægelse [Sai Baba] beskyldes nu for omfattende  seksuelt  misbrug  af  sine  tilhængere'  (DR  TV-Avisen  30.  januar  2002). Indslaget i tv-avisen var dagens tophistorie, og i et længere indslag blev lederen af den  europæiske  Sai  Baba-bevægelse  interviewet.  Dagen  efter  blev  der  fulgt  op  på udsendelsen med 'nye' oplysninger i radioen og gæster i DR's 19-direkte . Historien blev iscenesat som relevant for politikerne. Frederiksværks borgmester, den socialdemokratiske Helge Friis blev spurgt om sin holdning til bevægelsen og udtalte til Ritzau ,  at  kommunen  hele  tiden  havde  været  skeptisk  med  hensyn  til  Sai  Bababevægelsens indtog på Arresødal, men at kommunen ikke havde lovhjemmel til at afvise en uønsket køber, uanset om der var tale om Sai Baba, rockere eller nazister:

'Derfor kan jeg kun appellere til befolkningen om at reagere og stille sig selv det spørgsmål, om man virkelig ønsker en bevægelse med de anklager ind i vores område. Jeg har opbrugt mine muligheder som borgmester, men som menneske har jeg lov til at sige, at den slags ønsker jeg langt, langt væk både fra Frederiksværk og fra Danmark' ( Ritzaus Bureau , 30. januar 2002).

Kirkeminister Tove Fergo fra Venstre blev også inddraget og måtte tage øjeblikkelig stilling til Sai Baba-bevægelsens status som godkendt trossamfund i Danmark: 'Hvis jeg havde været kirkeminister dengang [Sai Baba blev godkendt som trossamfund], ville jeg ikke have anerkendt Sai Baba-bevægelsen. Det er min opfattelse, at man forvaltede meget liberalt. Min linie er nok mere strammerlinien', udtalte Tove Fergo til Ritzaus  Bureau (31.  januar  2002). 11   Sai  Baba  kom  på  avisernes  forsider,  og som  følge  af  rygterne  om  Sai  Babas  seksuelle  misbrug  blev  spørgsmålet  om  Arresødal som et sted, hvor Sai Baba kunne udføre sine aktiviteter, en større sag i avi- serne.  I  avis-  og  tv-indslag  blev  borgmester  Helge  Friis  konfronteret  med  rygterne om bevægelsens guru. 12  I alliance med den lokale formand for ældrerådet, den tidligere  modstandsmand  og  folketingsmedlem  for  DKP  og  Fælles  Kurs,  Jørgen  Tved blev der oprettede en folkekomité mod Sai Baba-bevægelsens tilstedeværelse i Frederiksværk. 13  Der blev også organiseret en underskriftsindsamling, som 3.877 borgere skrev  under  på. 14   Den  lokale  sognepræst  arrangerede  et  møde,  hvor  næsten  100 mennesker kom for at høre en tidligere Sai-Baba tilhænger, nu kristen, Mette Grovermann, fortælle om sin tid i bevægelsen, og en storm af læserbreve blev bragt i de lokale aviser. 15  Der var også planlagt et protestmøde med deltagelse af kirkeminister Tove Fergo og leder af Dialogcenteret Johannes Aagaard (1928-2007), men det blev ikke til noget, da Sai Baba-bevægelsen inden da trak købet af Arresødal tilbage. 16  De massive protester materialiserede sig som underskrifter mod Sai Baba, læserbreve i aviser og protester i redaktionelle artikler. En manifest modstand, som talsmanden for Sai Baba i Danmark, Jørgen Trygved (1938-2006), tidligere direktør for Superfos, opfattede  som  en  hetz,  der  umuliggjorde  Sai  Baba-bevægelsens  tilstedeværelse  i byen:  'Der  har  været  så  meget  hetz  omkring  projektet,  at  vi  har  været  nødt  til  at overveje, om vi kan være bekendt at invitere udenlandske undervisere og elever til Frederiksværk' ( Kristeligt Dagblad 3. april 2002). Protestbevægelsen i Frederiksværk formåede dermed at vinde den politiske dagsordenen i kommunen, således at det umuliggjorde Sai Baba-bevægelsens tilstedeværelse i byen og dermed legitimerede den politiske handlen i byrådet.

10 Anklager om pædofili, udnyttelse, bedrag, hjernevask osv. følger et ensartet mønster,  som rettes mod mange nye religiøse bevægelser. For det meste er anklagerne falske og en måde at italesætte en modstand på overfor nye religiøse bevægelser (Hill, Hickman &amp; McLendon 2001). Sai Baba blev aldrig dømt for anklagerne, om end tidligere medlemmer af bevægelsen fortsat anklager ham for pædofili.

11 Bevægelsen blev godkendt som trossamfund under navnet Sathya Sai Baba i 1996 i henhold til Lov om ægteskabs indgåelse og opløsning (Familiestyrelsen/samliv/trossamfund.dk 2014).

Med en lynaktion  i  byrådet  lykkedes  det  med  stor  majoritet  (kun  én  ud  af  15 stemte imod), at lave lokalplanen om, så det ikke længere var muligt at bruge stedet til højskole. 17  Hermed faldt grundlaget for Sai Baba-bevægelsens formål med at drive stedet bort. Kommunen købte herefter stedet, lavede igen lokalplanen om, og solgte slottet  videre med et tab på en million kr. 18  Men pengene var givet godt ud, ifølge borgmesteren, for kommunen opnåede '… at holde en indisk sekt ude af Frederiksværk' ( Politiken 25. november 2002). Jørgen Trygved udtalte til Ritzau , at:

Vi har set i øjnene, at vi må etablere os et andet sted. Vi kan ikke være bekendt at invitere udenlandske gæster hertil og risikere, at de bliver mødt med fjendtlighed. Der er in-

- 12 Der blev skrevet et større antal artikler om sagen i både lokale og landsdækkende aviser jf. f.eks. 'Balladen  om  Sai  Baba', Berlingske (9.  januar  2002);  'Borgmester  opfordrer  borgerne  til  at  reagere  mod  Sai Baba', Ritzaus  Bureau (30.  januar  2002);  'Sai  Baba  anklages  for  mafia-lignende  virksomhed', Kristeligt Dagblad (12. februar 2002) og 'En mio. kr. for at holde Sai Baba væk', Politiken (25. november 2002).
- 13 Jf. f.eks. 'Borgmester vil forsøge at samle lokal modstand', Ritzaus Bureau (31. januar 2002); 'Modstand mod Sai Baba sekt', Jyllands-Posten (1.februar 2002); '1600 siger nej til Sai Baba', Kristeligt Dagblad (20. marts 2002).
- 14 Jf. 'Palækøb: Kommune køber omstridt slot', Jyllands-Posten (18. april 2002).
- 15 'Tvivlen om Sai Baba', Kristeligt Dagblad ,( 9. februar 2002; 18. marts 2002); 'En mio. kr. for at holde Sai Baba væk', Politiken (25. november 2002).
- 16 Jf. 'Minister ville ikke have anerkendt Sai Baba som trossamfund', Ritzaus Bureau (31. januar 2002).
- 17 Jf. 'Kommune vil købe Arresødal', Ritzaus Bureau (3. oktober 2001).
- 18 Jf. 'Frederiksværk vil købe og sælge slot', Jyllands-Posten (5.  april 2002) og 'Palækøb: Kommune køber omstridt slot', Jyllands-Posten (18. april 2002).

gen bitterhed, kun en nøgtern vurdering af, hvad der er muligt og ikke muligt' ( Ritzaus Bureau , 2. april 2002).

Resultatet var, at den danske religionsmodels grænseflade blev bestemt af lokal protest og kommunalbestyrelsens plan om vedtagelse af en særlig lokalplan, der forhindrede Sai Baba i at etablere et religiøst sted for bevægelsen. Den offentlige forestilling om, hvad det hellige sted skulle og kunne indeholde, fungerede strukturerende for oplevelsen af det kommende religiøse center . Hermed blev lokalplanen det lokalpolitiske  redskab,  som  udgrænsede  en  religiøs  minoritets  mulighed  for  at  etablere  et religiøst center, og mediernes repræsentation og lokale protester blev den benzin på bålet, som fik sagen til at udvikle sig. Kommunalbestyrelsen forbød ikke direkte Sai Baba-bevægelsen at købe Arresødal, men bidrog offentligt og ved hjælp af lokalplaner til, at bevægelsen ikke fik etableret et sted for deres aktiviteter. Dermed kan det diskuteres om det offentliges (byrådets) neutralitet i lokalplanssagen var til stede i kommunens sagsbehandling.

## Moskéen i Rovsingsgade

Debatten  om  moskébyggeriet  begyndte  i  marts  2012,  hvor  grunden  blev  købt  af Dansk Islamisk Råd. 19  Debatten har derfor hovedsaligt fundet sted efter moskébyggeriets  begyndelse,  og  det  har  betydet,  at  debatten  primært  drejede  sig  om,  hvad moskéens funktion kom til at være, dens finansieringsgrundlag, og hvilken betydning den ville få for muslimer i København og Danmark.

Moskébyggeriet  på  Rovsingsgade  er  en  ombygning  af  en  allerede  eksisterende erhvervsejendom.  Selve  moskéen  er  i  vestfløjen,  mens  der  i  den  østvendte  del  af bygningen er indrettet et kulturhus. Det samlede bygningskompleks indeholder bl.a. mødelokaler, restaurant, fitnessrum, dagcenter for ældre, legeland til børn og kontorhotel for foreninger - i alt 6.800 kvadratmeter. Set udefra er det en hvid, let, minimalistisk  dobbeltbygning  i  enkel  skandinavisk  stil,  som  næsten  kunne  være  et  almindeligt kontorhus, men den lave kuppel, minaret og de bueformede vinduer afslører, 'at her åbner om kort tid Danmarks første 'rigtige' moské', som Politiken skrev. 20 Den officielle åbning af moskéen, Hamad Bin Khalifa Civilisation Center,  foregik i juni 2014.

I det officielle høringsmateriale beskrives byggeriet som 'en arkitektur der danner  bro  mellem  nordisk  minimalisme  og  Mellemøstens  islamiske  hvidkalkede  moskébyggerier.' ( Vingelodden 1 2012). I høringsmaterialet beskrives det også, hvordan moskéen kommer til at adskille sig fra traditionelle moskéer, idet der ikke vil blive kaldt til bøn fra den 20 meter høje minaret. Tårnet er 'alene et visuelt tegn på byg- ningens  anvendelse  som  muslimsk  kulturhus  med  tilhørende  moské'  ( idem ).  I  høringsmaterialet gengives det, hvordan Den Københavnske Fond betinger sig, at der ikke vil 'forekomme bønnekald og der vil blive udarbejdet en servitut herom som tinglyses på ejendommen' ( idem ).  Det  vil  sige, at  minareten mister sin traditionelle funktion som bønnekaldstårn og transformeres til et skulpturelt symbol på moskéen i en dansk kontekst. Minareter har i mange år været en vigtig del af symbolkampen mellem  muslimer  og  antimuslimske  kræfter  ikke  bare  i  Danmark,  men  i  hele  den vestlige verden (Saint-Blancat &amp; Friedberg 2005, 1083-1104; Jacobsen 2009). Det har bl.a.  ført  til  et  minaretforbud  i  Schweiz  i  2009,  efter  en  folkeafstemning  afgjorde spørgsmålet  (Baumann  &amp;  Tunger-Zanetti  2011,  152).  Umiddelbart  herefter  stillede Dansk  Folkeparti  et  beslutningsforslag  i  Folketinget  om  'afholdelse  af  vejledende folkeafstemning om forbud mod minareter' (Beslutningsforslag nr. B 104, 19. oktober 2010). Minareten og kuplen, repræsenterer vigtige arkitektoniske aspekter af moskéen, og dermed er lokalplanens tilladelse til Danmarks første minaret samtidig også en symbolsk anerkendelse af muslimers ret til hellige bygninger til religionsudøvelse i Danmark.

19 Officielt er det Den Københavnske Fond, som ejer byggegrunden og står som underskriver af byggeansøgninger. Fonden er oprettet under Dansk Islamisk Råd i 2008.

20 Jf. 'Stormoske er skudt op i al stilhed', Politiken (5. august 2013).

Dansk Islamisk Råd er en paraplyorganisation, som blev stiftet af ca. 30 muslimske foreninger i 2000. Den har ifølge flere avisers beskrivelser tilsammen ca. 25.000 medlemmer over hele landet. 21  Der er typisk tale om et udvidet medlemsbegreb, som inkluderer  brugere  af  moskéer,  familiemedlemskaber  etc.  (Jacobsen  2013:  173-81). Dansk Islamisk Råd samler danske muslimer på tværs af etniske skel. Foreningen var med til at danne The Federation of Islamic Organizations in Europe , som har forbindelser til Det Muslimske Broderskab og politiske ledere i golfstaterne (Vidino 2005). Det har fået iagttagere til at regne Dansk Islamisk Råd for en konservativ organisation. 22  Det afviser talsmanden for moskéen Mohamed Al Maimouni dog, ifølge Politiken : 'Vi er moderate. Vi mener, Islam skal tilpasse sig det sted, man er, det er ikke det samme i Danmark som i Egypten. Vi er danske muslimer, og vi fokuserer på at være aktive, gode medborgere, som bidrager til samfundet' ( Politiken 5. august 2013).

Det er ofte finansiering af moskébyggerier, som har sat en stopper for byggeplaner, men i Rovsinggades tilfælde havde Qatars afgåede emir, Hamad bin Khalifa alThani,  sikret  finansieringen.  Emiren  har  betalt  de  150  millioner  kroner,  byggeriet koster.  Finansieringsgrundlaget  har  været  stærkt  omdiskuteret  og  er  af  medier  og politikere fremhævet som et problematisk element ved byggeriet. 23

Moskéen blev i den offentlige debat af kritikere først og fremmest associeret med en  tolkning  af  islam,  der  potentielt  fremmer  muslimsk  ekstremisme,  islamisme  og terrorisme, dvs. en sikkerhedspolitik diskurs, sekundært som en bygning der inde- holder angreb på vestlige frihedsidealer på baggrund af en konservativ fortolkning af islam.

21 Se f.eks. 'Dansk stormoské vil lave tv for terrorstyret kanal' Jyllands-Posten (5. september 2013).

22 Jf.  f.eks.  Pernille  Bramming  i Weekendavisen 'Den  sande  islam'  10.  august  2013);  Bjørn  Bredals  leder  i Politiken 'Det er glædeligt, at Danmark omsider får en markant moske' (7. august 2013) og islamforsker Torben Rugberg Rasmussen i Politiken ' Stormoske er skudt op i al stilhed' (4. august 2013).

23 Jf.  f.eks.  'Dansk  Folkeparti vil granske ny stormoskes finanser', JyskeVestkysten (6.  august  2013);  'Stor ståhej om penge til stormoske', Jyllands-Posten (9.  oktober 2013), og  'Stormoské åbner under politiske protester', Berlingske (6. januar 2014).

Moskeens angivelige konservative islamtolkning fik både kommunal- og landspolitikere  til  at  klassificere  moskéen  som  et  sted,  der  kunne  blive  et  arnested  for radikalisering af muslimer. I første omgang var det Københavns Borgerrepræsentationsmedlemmer, som udtalte sig til medierne. Det socialdemokratiske medlem Lars Aslan Rasmussen udtalte til Berlingske ,  at  'bag moskeen i Rovsingsgade er kræfter, som er endnu værre end det iranske præstestyre… [og at] Den slags gaver fra Qatar er ikke gratis, og jeg er bekymret for, at muslimer i Danmark risikerer at blive radikaliseret og skubbet endnu længere væk fra det samfund, som de skal være en del af' ('Stormoské i Nordvest bekymrer politisk', Berlingske 5. august 2013). I samme avis anførte Flemming Steen Munch, Venstres gruppeformand i Borgerrepræsentationen, betænkelighed ved oplysningerne om finansieringskilden: 'Det er klart, at det sætter nogle  tanker  i  gang,  når  Qatar,  hvor  islam  praktiseres  så  rabiat,  poster  så  mange penge i en moské i Danmark. Man kan frygte for radikalisering, og der bør holdes nøje øje med, hvad der kommer til at foregå i moskeen' ( idem ).  Forløbet fik Dansk Folkepartis Borgerrepræsentationsmedlem Karin Storgaard til at kræve en redegørelse for byggeriet af Københavns Kommune. Hendes spørgsmål til Teknik- og Miljøforvaltningen  (TMF)  var  bl.a.  om  'TMF  har  været  vidende  om,  at  det  er  regimet  i Qatar,  der  har  betalt  denne  moske,  samt  at  Dansk  Islamisk  Råd,  som  hylder  den rabiate  egyptiske  Iman  al-Qaradawi,  der  står  bag.'  (Teknik-  og  Miljøforvaltningen 2013). Storgaard ville endvidere gerne vide, hvilke muligheder Borgerrepræsentationen havde 'for at gøre opmærksom på at det er under falske forudsætninger, der er sagt ja' ( idem ).  Redegørelsen blev krævet på baggrund af oplysninger i en artikel i Ekstra Bladet den 11. august 2013 med titlen 'Det muslimske broderskabs forlængede arm: Imam i ny moske hylder ekstremist'. Notatet på én side blev sendt til Karin Storgaard den 3. september 2013, men indeholdt ingen omtale af Ekstra Bladets oplysninger. TMF slog fast at:

Motiverne og baggrunden for grundejerens ønske er forvaltningen uvedkommende, ligesom det heller ikke er et plan- eller byggesagsanliggende på hvilken måde en bebyggelse finansieres. Det er derfor sagsbehandlingen irrelevant at søge oplyst hvordan og hvem, der finansierer opførelse af en bebyggelse ( ibid ).

Resultatet  af  forvaltningens  sagsbehandling  var,  at  Teknik-  og  Miljøforvaltningen ikke fandt grundlag for at foretage sig yderligere i den anledning. Hermed blev lokalplanens  neutralitet  sikret  af  forvaltningens  sagsbehandlere,  som  dermed  blev religionsfrihedens grænsesættere i den aktuelle sag.

## Helligsteder på grænsefladen

De to cases analyseret i artiklen viser, hvordan forskellige lokale politiske myndigheder  benytter  lokalplaner  til  at  grænsesætte  religiøse  samfunds  bygninger  i  det offentlige  rum.  Dermed  bliver  lokalplaner  til  et  af  redskaberne  for  markeringen  af religionsudøvelsens og dermed religionsfrihedens grænseflader i den danske religionsmodel.  Religiøse  organisationers  byggeri  i  Danmark  bestemmes  i  vid  udstrækning af lokalplaner. Lokalplanerne vedtages i byråd inden for rammerne af planlovens bestemmelser og skal i princippet ikke diskriminere på reguleringsplanet. Det vil sige, at religiøse minoriteter skal behandles på samme måde som andre foreninger, institutioner og virksomheder.

De to eksempler viser, at lokalplaner kan benyttes som politisk redskab til at begrænse religionsudøvelse, og til at argumentere for en gældende lokalplansvedtagelses  gennemførelse.  I  det  første  eksempel  med  Sai  Baba-bevægelsens  forsøg  på  at etablere et religiøst center i Frederiksværk blev lokalplanen brugt af kommunalpolitikerne til at forhindre bevægelsen i at gennemføre deres planer for etablering af en højskole  og  et  uddannelsescenter.  Lokalplanens  neutralitet  blev  i  dette  tilfælde  tilsidesat, da det var byrådets udtrykkelige hensigt, med borgmester Helge Friis i spidsen, at forhindre bevægelsen i at etablere sig i byen. 24  For moskébyggeriet på Nørrebro i København var det anderledes, idet bygningen var under opførelse, og en lokalplan var ændret som følge af bygherrens visioner for byggeriet. Et flertal i Borgerrepræsentationen  afviste  at  lade  moskéens  finansieringskilde  have  indflydelse  på lokalplansprocessen.  Resultatet  var  byggeriet  af  den  første  moské  i  Københavns Kommune. Bygningen er på en og samme tid et symbol på muslimers fysiske tilstedeværelse på Nørrebro og i Danmark og en anerkendelse af muslimers ret til religionsudøvelse  i  Danmark.  Hermed  er  lokalplanen  et  redskab  til  virkeliggørelse  af grundlovens  princip  om  religiøse  samfunds  mulighed  for  at  udøve  deres  religiøse praksis frit.

Lokalplansvedtagelser i kommuner kan altså virke to veje. Kommuner kan enten udgrænse  religionsudøvelse  som  i  Frederiksværks  tilfælde,  eller  kommuner  kan nægte at tage stilling til religionsindholdet for et lovligt trossamfund på baggrund af et argument om, at lokalplanen sikrer neutralitet og kun forholder sig til bygningens fysiske fremtoning, bygningsvedtægter m.m. Hermed er lokalplanen et vigtigt politisk  redskab i udviklingen af den danske religiøse topografi, etableringen af helligsteder og muligheden for fri religionsudøvelse. Det er derfor nødvendigt med detaljerede studier af den politiske og forvaltningsmæssige beslutningsproces, når religiøse samfund ansøger om byggetilladelser, kræver ændringer af lokalplaner og interagerer med lokalbefolkningen i forbindelse med byggeplaner.

24 Jf. 'En mio. kr. for at holde Sai Baba væk', Politiken (25. november 2002).

## LITTERATUR

Baumann, Andreas 2009 ' Temples, Cupolas, Minarets: Public Space as Contested Terrain in Contemporary Switzerland', Religio 17 (2), 141-153. Baumann, Andreas &amp; Andreas Tunger-Zanetti 2011 ' Wenn Religionen Häuser bauen. Sakralbauten, Kontroversen und öffentlicher Raum in der Schweizer Demokratie', in: Martin Baumann &amp; Frank Neubert, eds., Religionspolitik - Öffentlichkeit Wissenschaft: Studien zur Neuformierung von Religion in der Gegenwart , Pano, Zürich, 151-188. Bekendtgørelse af lov om planlægning 2013 Bekendtgørelse af lov om planlægning, LBK nr. 587 af 27/05/2013. Cesari, Jocelyne 2005 ' Mosque Conflicts in European Cities: Introduction,' Journal of Ethnic and Migration Studies 31 (6), November 2005, 1015-1024. DISR 2013 Pressemeddelelse: Vedrørende: Fejlcitering af Dansk Islamisk Råd (DISR) , Dansk Islamisk Råd, 06.09.2013, http://www.disr.info/vedrorende-fejlcitering-af-dansk-islamisk-rad-disr-omkring-2/?lang=da Fenger, Ole 1989 Kirker rejses alle vegne 1050-1250. Gyldendal og Politikens Danmarks Historie, Bd. 4, Gyldendal, København. Flyvbjerg, Bent 1991 Rationalitet og magt, bind 1 - Det konkretes videnskab , Akademisk Forlag, Aarhus. Gieryn, Thomas F. 2000 ' A Space for Place in Sociology,' Annual Review of Sociology 2000 (26), 463-96. Habraken, John N. 1998 The Structure of the Ordinary, Cambridge, London: MIT Press Hill, Harvey, John Hickman &amp; Joel McLendon 2001 ' Cults and Sects and Doomsday Groups, Oh My: Media Treatment of Religion on the Eve of the Millennium,' Review of Religious Research 43 (1), 24-38. Hvidovre Turistinformation 2013 ' Nusrat Djahan Moské,' http://www.oplev.hvidovre.dk/rundt-i-byen/kirkerne-og-moskeen/nusratdjahan-moske.aspx (set 13. 12. 2013). Jacobsen, Brian A. 2013 ' Muslimske grupper i Aarhus' in: L. Ahlin et al., eds., Religion i Aarhus 2013: En kortlægning af religion og spiritualitet, Center for Samtidsreligion, Aarhus Universitet, 174-181. 2011 ' Kampen om stormoskéerne i København - religionssociologisk belyst', Kritik 201, 45-55. 2009 ' Muslims on the Political Agenda ', Nordic Journal of Religion and Society 22 (1), 15-35. Jacobsen, Brian A. &amp; Willadsen, Katrine 2013 'Konfirmander giver kommunalpolitiske konflikter', Kronik, Kristeligt Dagblad, 09.09.2013. Kold. Vibeke 1997 ' En diskussion af casestudiets mulighed for at udvikle teorier om kønsarbejdsdeling og lige-stilling samt strategier for forandring af kønsrelationer', in: Center for Kvinde- og Kønsforskning/Varia 1. Lov om planlægning 2013 Lov om planlægning . Lægaard, Sune 2010 ' Religiøse symboler, religionsfrihed og det offentlige rum: 'Stormoskeer' i København?' Tidsskriftet Politik 13, 6-14. Morgan, David 2010 ' Introduction: 'The Matter of Belief'' in: idem, ed., Religion and material culture: the matter of belief,

104 Brian Arly Jacobsen Routledge, New York, 1-20. Munk, Karen Pallesgaard 2008 'Når tilliden går tabt,' magasinet Humaniora. 3:08, september 2008, 23. årgang, Forskningsrådet for Kultur og Kommunikation, 18-22. Pade, Mikkel 1999 ' Sathya Sai Baba' in: idem, Nye religiøse bevægelser i Danmark, Gyldendal, København, 322-341. Rohe, Matthias 2012 ' Germany', Yearbook of Muslims in Europe 4, 245-268. Srinivas, Smriti 2008 In the Presence of Sai Baba: Body, City, and Memory in a Global Religious Movement, Numen Book Series, Volume 118, Brill, Leiden. Teknik- og Miljøforvaltningen 2013 Notat vedr. Moskébyggeri på Rovsingsgade/Vingelodden , Sagsnr. 2013-0180594, Teknik- og Miljøforvaltningen Københavns Kommune. Vidino, Lorenzo 2005 ' The Muslim Brotherhood's Conquest of Europe', Middle East Quarterly, Winter 2005, 25-34. Vingelodden 1 2012 Opførelse af minaret på matr. nr. 6204 , Udenbys Klædebo Kvarter. Naboorientering vedrørende dispensation fra lokalplan nr. 276 Rovsingsgade Marts 2012. Østergaard, Jesper 2006 ' 'Sted' og 'rum' som analytiske begreber i religionsvidenskaben', Totem. Tidsskrift ved Afdeling for Religionsvidenskab, Aarhus Universitet, 5-56.

Brian Arly Jacobsen, adjunkt, ph.d. Institut for Tværkulturelle og Regionale Studier, Københavns Universitet