Et hidtil ukendt brev fra Kierkegaard til den kendte »Hr. Kold i Fredensborg«
Forfattere: Niels Jørgen Cappelørn
Tidsskrift: kierkegaardiana (1974-06-08)

## Et hidtil  ukendt brev fra Kierkegaard til  den  kendte  »Hr. K old i Fredensborg«

## af NIELS JØRGEN CAPPELØRN

Den 3. dec.  1970 kunne antikvarboghandler E. Grønholt Pedersen i sit katalog Interessante  &amp;  Sjældne  Bøger udbyde  noget  så  sjældent  som  et  hidtil  ukendt brev fra Søren Kierkegaard til  »Hr. Kold i Fredensborg«.

Brevet, der har nr.  114 i det omtalte katalog, består af ét ark (18X 19  cm), er i kvart og i øverste venstre hjørne prydet med et stik af Frederiksborg Slot.

Det har være foldet  én gang og bærer på bagsiden følgende påskrift:

»Til  Hr.  Kold i  Fredensborg:

Hermed en Æske mærket K.«

Dette  sammenholdt  med  brevets  indhold  viser,  at  det  sammenfoldede  ark har  ledsaget  en  æske  med  et  par  kaffekopper,  der  skulle  tjene  til  erstatning for  det par, Kierkegaard havde været så uheldig at  slå itu under et besøg hos bemeldte hr.  Cold.1   Brevet,  der  nu  findes i privat  eje,  er  af  følgende indhold:

»d.  30.  Sept.  1845

## Høistærede!

Ved  al  min  Efterforsken  var  jeg,  som  sagt,  kun  kommet  til  det  for  den Ituslagne  og  Tabte  eller  Tabte  og  Ituslagne  smigrende  Resultat,  at  dens Mage ikke var at finde. Heldigviis var den, hvad jeg nu veed, ogsaa i Deres Husholdning  udmærket  som  eneste  i  sit  Slags.  Hvorledes  heldigviis?  Jo, ellers  antager  man  rigtignok,  at  det  er  det  tungeste Tab  at  miste  hvad  der var  eneste  i  sit  Slags,  men  med  Kaffekopper  troer  jeg  man  gjør  en  Und­ tagelse  og  finder  det  Trøstende,  at  den  tabte  var  eneste  i  sit  Slags,  finder

det ellers  allertungeste Tab  for  allerlettest:  at miste  en  mageløs.  -

Saa lad da det herved medfølgende Par indtræde i det tabtes Sted og paa

samme Vilkaar:  at der,  naar  det tabes,  ikke er  stort tabt.

S.  Kierkegaard.«

Strax da brevet blev udbudt til salg, var det den almindelige opfattelse såvel hos  antikvarboghandleren  som  i  dagspressen,2   at  adressaten  var  en  os  ganske ubekendt  person.  Det  er  imidlertid  ikke  tilfældet.  Ole  Cold  var,  som  ejer  af Store  Kro  i  Fredensborg,  endog  overordentligt  velkendt  af  det  19.  årh.s  bor­ gerskab  i  København,  da  Store  Kro  og  egnen  deromkring var  et  yndet  feriested  i  midten  af  forrige  årh.

Ole  Johansen  Cold,  født  1781  i  Kongsberg  i Norge,  var  andet  led  på  den kognatiske  gren  af  slægten  Cold,  der  kan  føres  tilbage  til  stamfaderen,  Osloborgmesteren  Anders  Nielsen  (Cold),  født  ca.  155O .3   I  en  ung  alder  bosatte han  sig  i  København,  hvor han  en  kortere  årrække  fungerede  som  skrædder­ mester, indtil han i  1811  indgik ægteskab med enken efter kroholder Christian Frederik  Egebeck  på  Store  Kro.4   Efter  nogle  få  års  forløb  døde  Colds  noget ældre kone,  og han  giftede  sig  igen  med  en  håndværkerdatter  fra  Helsingør, Elisabeth Antoinette  Spleiss.  Cold  viste  sig  snart  at  være  en  dygtig  og  driftig gæstgiver,  der  udvidede  kroens  bygninger  og  gav  den  en  anselse,  der  gjorde den  til  et  yndet  opholssted  for  Københavns  bedre  borgerskab.  Han  kunne således ved sin død  1859 efterlade en solid og velanset krovirksomhed til  sine arvinger.

Angående Kierkegaards  kendskab  til  og  omtale  af  Cold  udtaler  Grønholt Pedersen:  »Han  eksisterer  ikke  i  noget  register,  og  i  betragtning  af,  at  Søren Kierkegaards liv er endevendt fra vuggen til graven, er det højst besynderligt, at  han  ikke skal  være  nævnt  noget sted«5  -  men  han  er  nævnt,  og det endda flere  gange.  Allerede  under  sit  ophold  i  Gilleleje  i  sommeren  1835  synes Kierkegaard at have truffet på Cold.  Han omtaler således lidet rosende en vis »K... på Fredensborg«, der som folk i almindelighed »ikke kunne blive kjede af at rende omkring saa geskjæftige for at paavise de romantiske Situationer«.6

Atter  i  1839  omtales  Cold  indirekte i  dagbøgerne;  denne gang  fordi  Kier­ kegaard  har  bidt  mærke  i  en  inskription: »allicit  atque  terret«,  som  stod »skrevet paa  en Kakkelovn  hos Kold i  Fredensborg«,  en  sentens der  i opteg­ nelsen Pap. II A 442, dateret  »d.  22  Mai  39«, udmøntes på Hamann.  I  noten til  denne optegnelse gives følgende urigtige oplysninger om Cold:  »Kroholder i  Rogaardshuse  (Asminderød  Sogn)  lige  ved  Fredensborg«.  Betegnelsen  Rogaardshuse  går  helt  tilbage  til  slutningen  af  det  17.  årh.  Da  Christian  V  i 1678 fik godset Østrup tilbage,  lod  han  det indrette til  jagtslot  og besluttede, at  den  opdyrkelige  del  af  jorden,  den  del  som  lå  mellem  Esrom  Sø  og  Store Kro,  skulle  gives  til  tre  husmænd.  Det  er  disse  tre  husmandssteder  med  til­ hørende  jorder,  som  fik  betegnelsen  Rogaardshuse,  der  således  ikke  hørte  til Asminderød sogn men ind under Østrup.  I  1734  blev  de  tre  husmænd smidt på porten,  idet  kroværten  på  Store  Kro  ved  kgl.  bevilling  fik  de  2/3  af  om­ rådet  lagt  til  kroen  som  et  landbrug.  Dette  jordareal  vedblev  at  følge  kroen og stadfæstedes i arvefæsteskødet i  1801;  det var således fast ejendom, da Cold i  1811  købte kroen. Han kan derfor ikke siges at være »Kroholder i Rogaards­ huse«  men  derimod  som  kroholder  på  Store  Kro  at  være  ejer  af  en  del  af Rogaardshuse i Fredensborg.

2 Cf. B.T. 1970  (4.  dec.)  og Kristeligt  Dagblad 1970  (12.  og  13.  dec.).

3 Cf.  Jørgen  Cold Nogle  Oplysninger  om  den  fra  Norge  stammende  Slægt  Cold. Kbhv. 1930;  p.  6.

4  Disse  og  de  følgende  oplysninger  om  Colds liv er  meddelt  af lokalhistorikeren  Kaj Strandberg,  først  mundtligt  siden på tryk i hans jubilæumsskrift Store  Kro  gennem 250  Aar. Fredensborg  1973;  p.  29-32.

5 Cf. B.T.

6 Cf. Pap. I  A   6 4   p.  37.

Sidste  gang  Kierkegaard  omtaler  Cold  er  i  forbindelse  med  den  tur  han foretog  til  Fredensborg  lørdag  den  26.  okt.  1848  drevet  af  en  »uforklarlig Anelse«  om at han dér måtte træffe Regines familie og således få lejlighed til at gøre et forsøg på at nå til  forligelse med hendes far, etatsråd Terkil  Olsen. Da  Kierkegaard  ankommer  til  Fredensborg,  tager  han  som  en  helt  naturlig ting  ind  på  Store  Kro,  går  sin  sædvanlige  tur  ned  gennem  Skipperalléen  til Skipperhuset  ved  Esrom  Sø,  og  da  han  ikke  som  forventet  træffer  etatsråd Olsen går han »op til Koids igjen, sad og spiste -  da gaaer der en Mand forbi Det  var  Etatsraad  Olsen«.7   Kierkegaard  følger  efter  ham  ned  i gaard  forsøger  tilnærmelse,  men  etatsråden  afslår  og  iler  bort  med  tårer  i øjnene,  dog  nåer  Kierkegaard  at  få  udtalt  sin  dom  over  ham:  »nu  gjør  jeg

Vinduet: Skipperalléen,  hvor  den voldsomme scene udspiller sig imellem dem:  Kierke­ Dem ansvarlig, at De ikke vil høre mig«.8

Filologen  Israel  Levin,  der  en  overgang  var  Kierkegaards  sekretær,  har  i sine  erindringer  om  Kierkegaard  givet  en  levende  skildring  af  sin  deltagelse i  en  køretur  til  Fredensborg,9   en  skildring der  giver  yderst  interessante  oplys­ ninger i denne sammenhæng. Det fremgår heraf, at Kierkegaard ikke blot var en hyppig, men også en velanset gæst på Store Kro. Levin fortæller:  »Vi kom til Fredensborg. Kudsken  skyndte  sig  ind  i  Gæstgivergaarden  og  sagde  blot:

7 Cf.  ibid.  IX   A  262  p.  149.

8 Cf.  ibid.

9 Cf. Erindringer  om  Søren  Kierkegaard. Ved  Steen  Johansen.  Kbhv.  1955;  p.  37.

»Magisteren«.  Alt  kom  i  Bevægelse.  Kierkegaard  traadte  ind  og  sagde  blot med sin spæde Stemme:  »God-mor-gen«1 0  og gik saa ud i Skoven. Naar vi da kommer  tilbage,  fik  vi  Suppe  og  Kylling  eller  And.  Saa  tog  Kierkegaard

10 Rdl.  og sagde:  »Her min lille Pige, Du er nok saa god at betale alle««.

Sammenholdes nu disse løsrevne omtaler af Gold med det fremkomne brev, tegner  der  sig  et  interessant  billede  af  forholdet  mellem  Kierkegaard  og  Ole Cold -   eller  set  under  en  større  synsvinkel,  giver  det  et  konkret  exempel  på Kierkegaards forhold til  »menig Mand«.  Kierkegaards første indtryk  af  Cold er  så  afgjort  negativt;  men  brevet,  der  i  sin  tone  er  usædvanlig  for  Kierke­ gaards breve, vidner om, at der peu å peu er opstået et dybere forhold imellem dem,  ofte  præget  af  en  vis  gemytlighed.  Kierkegaard  ville  næppe  have  ladet sin eminente evne til at finde det morsomme i selv den mest trivielle hverdags­ situation  spille  i  brevet,  såfremt  han  ikke på  forhånd  vidste,  at  det  ville finde resonans  hos  modtageren.  Brevets  næsten  filosofiske  form  lader  også  ane,  at de to undertiden har ført mere dybsindige samtaler.

Som  et  kuriosum  kan  brevets  nøje  fremhævelse  af,  at  såvel  de  ituslagne som de tilsendte kopper er »eneste i sit Slags«, sammenholdes med Levins op­ lysning  om  at  Kierkegaard  »vel  havde  50  Par  Kopper,  men  kun  et  af  hver Slags«1 1   og  give  det  indtryk,  at  Kierkegaard  havde  en  vis  svaghed  for  mage­ løse  kopper!

10  Cf.  Rikard  Magnussens  kommentar  til  denne  oplysning  om  Kierkegaards  spæde  stemme i Søren  Kierkegaard  set  udefra. Kbhv.  1942;  p.  164.

11 Cf. Erindringer  om  Søren  Kierkegaard p.  35.