Hjemland 24. juni 1912 - 11. maj 2002
Forfattere: Lise Serritslev Petersen
Tidsskrift: passage (2002-09-01)

## Lise Serritslev Petersen

Hjemland 24. juni 1912 - 11. maj 2002

Sanserne skal sove deres æblesøvn i jord, søvnen drømme osmotisk i vand.

I vestenvinden suler, i østenvinden råger, i søndenvinden sejlere, i nordenvinden lærker.

Sydpå skinnede fjorden om vinteren, fuglene var sårløse silhuetter, men porøse, monader uden image; over fjordland cirklende svæv og transparens, over flodland fjersæt  tende udvikling opad.

Der var et hjemland, nærvær, som indvirkede i landskabet vækstvæv, og i rodfæstet stigning: mælkeversefødder.

Under hjertet groede amfibier, fostre, de bevægede deres skuldre som vinger og lyttede til meteorer, de fløj i månenætter og fødtes.

Fortællersken syede fjerklædninger til sine børn. Under poppeltræet så sjælfuglen staden glimte, under birketræet så hun fortællersken sy. Mens julen var vinter og påsken forår, strandede sjælfuglen på salt og forvandledes.  Mens sjælfuglen forvandledes, begærede massen at korsfæste fortællersken, som syede fjerklædninger.

Der var et fjordland indvirket med flodland, fortællersken sammenføjede flodtid, flodløb, og dannede et hjemland, et vækstmønster strømmende, et nonchalant kardiogram versus viljen til uniform.

Narcissus  strandet  blev  suspenderet  i  ræsonnans,  opløst  sjæl,  forstandsspil smeltet; så ville hun lære af sin moder at se.

Narcissus opløst var sjælfugl plagende: sy mit svagsind fast til håbet, sy min  krysterånd  fast til troen, frels min  pinesjæl  fra  'det  Ord Evighed'.

## Hjemland

Undervejs i forvandling så sjælfuglen Jerusalem, hvor massen fejrede påsken i ekstremer. 'Hund!' råbte de hundrede gange hundrede og mente Jesus.

Undervejs i forvandling så sjælfuglen landsbyen, hvor massen fejrede påsken i ekstremer. 'Hunde!' råbte de hundrede gange hundrede og mente fugle.

Der var et fjordland indvirket med flodland, tveland cyklisk helet hver årstid; fortællersken skrev græsskrift, strømmende kursiv, fortællinger om tænkende strå.

At se landskabet trods landsbyen, påsken trods Narcissus, tveland sammenføjet cyklisk hver årstid, landskab trods landsby.

Fortællersken,  som  indvirkede  i  landskabet  sit  åndedræt,  indfoldede omkring sig landskabet en aften.

Fortællersken svøbt i sit landskab udåndede, så ophørte hjemlandet.

2

Kørte mig en tur på landet Standsede pludselig op.  Vendte mig om Her er sket noget. Her sker intet nu Nu sker der noget stort. En mejetærsker! Stille igen. Så kører vi