Introduktion
Forfattere: Signe Blaabjerg Christoffersen, Ditte Maria Brasso Sørensen, Emil Husted
Tidsskrift: politik (2015-05-11)

## introduktion

Signe Blaabjerg Christoffersen, Ditte Maria Brasso Sørensen &amp; Emil Husted

Temaredaktører

Danskernes engagement i politiske partier har de seneste årtier været faldende. Da Socialdemokraterne og Venstre var  på  deres  højeste  i  1950'erne,  kunne  begge  partier bryste sig af imponerende medlemstal på hhv. 286.000 og 200.000. I dag er billedet dog væsentligt anderledes. Ved en opgørelse foretaget i 2012 var begge partiers medlemstal faldet til ca. 45.000. Det svarer til et medlemstab på næsten 85 procent for Socialdemokraternes vedkommende (Kosiara-Pedersen &amp; Hansen 2012). I dag er det således  mindre  end  4  %  af  alle  danskere,  der  er  medlemmer  af  et  politisk  parti  (Folketinget  2015).  Samme tendens gør sig gældende for fagbevægelsen, der traditionelt set har udgjort en betydningsfuld platform for danskernes politiske engagement. Eksempelvis mistede LO i årene 1995-2010 en fjerdedel af forbundets medlemmer, hvilket er en udvikling, der langt fra opvejes af den øgede tilslutning til såkaldte 'gule' fagforeninger (Ibsen et al. 2012).

Vender vi blikket mod stemmeprocenten ved folketings- og kommunalvalg er denne fortsat høj. Dog synes det efterhånden at kræve en målrettet PR-kampagne at hive danskerne til stemmeurnerne. Ved det seneste kommunal - og regionsrådsvalg gik Indenrigsministeriet, regionerne og kommunerne derfor sammen om kampagnen 'Tænk  dig  om,  før  du  IKKE  stemmer' i  et  forsøg  på  at knække den faldende stemmeprocent, der ved kommunalvalget  i  2009  var  den  laveste  i  35  år.  Efterfølgende kunne  en  rapport  fra  Københavns  Universitet  konkludere, at de mange TV-indslag, kampagner på sociale medier og SMS-opfordringer sandsynligvis var medvirkende til, at valgdeltagelsen steg fra 65,8 procent i 2009 til 71,9 procent i 2013 (Bhatti et al. 2015: 4).

Noget  kunne  således  tyde  på,  at  danskerne  er  blevet mindre aktive i forhold til konventionelle former for politisk  deltagelse.  Spørgsmålet  er  dog,  hvorvidt  faldet i  deltagelse  er  et  tegn  på  afmagt  og  ligegyldighed  i  befolkningen,  eller  om  borgere  i  dag  blot  benytter  sig  af alternative former for demokratisk deltagelse? Fremvæksten af globale folkebevægelser som f.eks. Det Arabiske Forår,  Indignados,  Anonymous og Occupy Wall Street samt utraditionelle partier som f.eks. Podemos i Spanien, Syriza i Grækenland, Movimento Cingue Stelle i Italien og Alternativet i Danmark kunne pege i retning af sidstnævnte,  hvormed  spændingen  mellem  parlamentarisk og  ekstra-parlamentarisk  deltagelse  revitaliseres  (Angus 2001;  Graeber  2013;  Maeckebergh  2009;  West  2013). Hvis nye former for deltagelse søger at genoplive og genskabe det parlamentariske system ved samtidig at operere både indenfor og udenfor det, hvordan skal vi så forstå demokratisk deltagelse i dag? Kan og bør denne form for deltagelse anspores? Og hvad vil dette eventuelt betyde for det liberale demokrati og muligheden for demokratisering internationalt?

Alle artikler i dette temanummer viser, at parlamentariske  og  ekstra-parlamentariske  former  for  deltagelse er  tæt  sammenfiltrede - og måske med rette. Måske er der  ingen  iboende modsætning mellem det repræsentative demokrati og alternative former for deltagelse? Den første artikel i temanummeret sætter scenen for den efterfølgende  diskussion  af  forskellige  former  for  politisk deltagelse samt potentielle spændinger og modsætninger mellem disse. Palle Svensson åbner temanummeret med spørgsmålet om, hvor meget borgere deltager i moderne, indirekte  demokratier.  Svensson  sætter  fokus  på  den danske  forskning  på  området  og  efterspørger  et  mere systematisk og ajourført engagement med den politiske deltagelse  i  Danmark,  der  ligger  udenfor  de  velbelyste kerneaktiviteter.

Emil Husteds artikel tilbyder et sådant engagement, når han med udgangspunkt i Ernesto Laclau og Chantal  Mouffes  diskursteori  præsenterer  en  ny  typologi  for organiseringen af alternativ politisk deltagelse. To casestudier af henholdsvis Occupy-bevægelsen og Alternativet illustrerer typologiens relevans og peger samtidig på indbyggede modsætninger, udfordringer og muligheder. Husted  henleder  bl.a.  vores  opmærksomhed  på  de  udfordringer,  der  er  forbundet  med  at  være  en  alternativ organisering og samtidig en del af det parliamentariske system.  I  temanummerets  tredje  artikel  fokuserer  Acar Kutay på en anden udfordring, nemlig den udfordring der er forbundet med, at civilsamfundet i stigende grad promoveres økonomisk indenfor EU. Kutay viser, at eksisterende normative standarder ikke er kalibreret til en politisk virkelighed karakteriseret af teknokratisk styre og nye  former  for  management.  Afslutningsvist  diskuterer han, hvordan vi i dag kan tilgå spørgsmål om økonomisk støtte af civilsamfundet kritisk.

Michael  Böss'  normative  bidrag  argumenterer  for, at  det  repræsentative  demokrati  udgør  den  ideelle  demokratiske  deltagelsesform  suppleret  af  deliberation  og deltagelse på et lokalt plan. Alene udgør deliberation og deltagelse  imidlertid  ikke  et  holdbart  alternativ  til  det repræsentative  system,  hvilket  debatter  om  danskernes deltagelse,  engagement  og  effektivitet  tjener  til  at  illustrere. Böss' tilslutning til det repræsentative system går igen i det interview med Uffe Elbæk, som afslutter temanummeret. Interviewet skitserer det alternative projekt, men forsøger samtidig at forholde sig kritisk til det ved inddragelse  af  de  øvrige  artikler  i  temanummeret.  Det bliver gennem interviewet tydeligt, hvordan Alternativet i et forsøg på at etablere sig som alternativ samtidig assimileres til et eksisterende parlamentarisk system. Hermed opstår nye udfordringer i relation til, hvordan deltagelse og deliberation bedst finder sted indenfor repræsentative rammer.

Samlet set illustrerer bidragsyderne på glimrende vis, hvordan politisk deltagelse ikke kun kan forstås indenfor en konventionel parlamentarisk ramme. Igennem temanummerets fem artikler vises det, hvordan demokratisk deltagelse nogle gange spirer og udvikles i opposition til det  parlamentariske  system  -  men  også  derfor  i  stadig sammenhæng med dette. Hvorvidt demokratiet er i krise og har brug for redning, og hvorvidt en sådan redning afhænger af noget alternativt, må være op til læseren at vurdere.

## referencer

Angus,  I.  (2001). Emergent  publics:  An  essay  on  social  movements  and democracy . Winnipeg: Arbeiter Publishing.

Bhatti, Y., Dahlgaard, J.O., Hansen, J.H. &amp; Hansen, K.M. (2015). Mobiliseringsinitiativer ved KV13. København: CVAP Working Paper Series, Institut for Statskundskab, Københavns Universitet.

Folketinget (2015) 'Om de politiske partier', http://www.ft.dk/Demokrati/Partier/Om%20de%20politiske%20partier.aspx, 25-03-2015

Graeber, D. (2013). The democracy project: A history, a crisis, a movement . London: Allen Lane.

Ibsen, F., Høgedahl, L. &amp; Scheuer, S. (2012). Kollektiv handling: Faglig organisering og skift af fagforening. Frederiksberg: Nyt fra Samfundsvidenskaberne.

Kosiara-Pedersen, K. &amp; Hansen, K.M. (2012). Danske partimedlemmer 2012. Dokumentations-rapport fra projektet, Moderne Partimedlemskab. København: Center for Valg og Partier, Institut for Statskundskab, Københavns Universitet.

Maeckelbergh, M. (2009). The will of the many: How the alterglobalization movement is changing the face of democracy . London: Pluto Press. West, D. (2013). Social movements in global politics . Cambridge: Polity Press.