Eugenik - elitært, usolidarisk og uetisk?
Forfattere: Stefan Mazanti, Mikael Skov Mikkelsen, Tobias Effersøe
Tidsskrift: politica (2005-01-01)

## Eugenik - elitært, usolidarisk og uetisk? Stefan Mazanti, Mikael Skov Mikkelsen og Tobias Effersøe

Da psykologiprofessor Helmuth Nyborg i efteråret 2003 i flere medier lancerede ideen om et statsligt eugenisk program. opstod der en ophidset offentlig debat om eugenikkens normative grundlag og dens muligheder som  offentlig politik. Debatten efterlod mange med det indtryk. at et eugenisk program var et elitært, usolidarisk og etisk forkasteligt projekt, der ikke var gangbart i en moderne tidsalder. Tager man udgangspunkt i den nyere anglo-amerikanske politiske filosofis metode, viser en sådan udlægning sig imidlertid uholdbar. Selv en så frem­ trædende eksponent for den egalitære tradition i moderne politisk filosofi som John Rawls leverer gode argumenter for, at eugenikken indeholder et betragteligt egalitært potentiale.

Psykologiprofessor Helmuth Nyborgs seneste udspil om, at der bør iværksættes et statsligt eugenisk program til forbedring af den gennemsnitlige intelligens i samfundet, udløste ikke så overraskende stærke og følelsesladede reaktioner i offentligheden. Forslaget skabte ikke kun polemik, fordi det giver mange mennesker associationer til nazismen, men også fordi det berører en række grundlæggende moralske forestillinger om mennesket og samfundets indretning samt spørgsmålet om, hvordan samfundet skal håndtere genteknologiens muligheder. På et mere empirisk plan har forslaget endvidere ansporet til en ivrig videnskabelig debat om den menneskelige intelligens - i særdeleshed om, hvordan den måles, og i hvilket omfang den arves.

I modsætning til meget af det, der er blevet fremført imod Nyborgs eugeniske ideer, vil argumentationen her tilstræbe at overholde de basale regler for en demokratisk debat, herunder særligt kravene om saglighed, relevans og logisk stringens. Logisk stringens er afgørende, fordi den indebærer en vis disciplin med hensyn til at eksplicitere værdiantagelser og at lade konklusioner følge af præmisserne. Inden for den anglo-amerikanske nyere politiske filosofi står kravet om logisk-analytisk stringens særlig stærkt. Netop derfor er den tradition velegnet til at analysere argumenterne i den rodede danske debat om eugenik. Vores ærinde med artiklen er således at nuancere debatten ved at anvende traditionens teori og metode til at afdække argumenternes indhold og skabe forudsætninger for at vurdere deres styrke. Vi vil særligt koncentrere os om at efterprøve den overordnede påstand om, at eugenikken hviler på et elitært, usolidarisk og etisk forkasteligt grundlag som artiklens egentlige problemstilling.

Nu hvor, debattens sidste læserbrev for længst er sendt ind, og stilheden således har sænket sıg over kamppladsen, star særligt det indtryk tilbage, at enhver med blot en anelse moralsk integritet i behold har taget afstand fra ikke kun Nyborg, men den eugeniske ide i det hele taget. Kort sagt har modstanderne af eugeniske programmer haft et vist held med at fremstille den eugeniske tanke som et elitært, usolidarisk og etisk forkasteligt projekt. Det er målet med denne artikel at udfordre denne fremstilling ved at vise, at der er gode grunde til at anskue eugenikken som en ide med et anseeligt egalitært potentiale.

## Den eugeniske teoris oprindelse og begrebsliggørelse

1 Ordet "eugenik", ", der stammer fra græsk og betyder "af god herkomst", ", blev første gang anvendt i 1883 af den engelske videnskabsmand Francis Galton, der definerede eugenik som "studiet af offentligt kontrollerede foranstaltninger, der kan forbedre eller forringe racekvaliteterne hos fremtidige generationer" (Koch, 2000: Inspireret af Darwins selektionsteorier mente Galton, at der var en grundlæggende forskel på mennesker, og at denne forskel gik i arv. Teorier om arvelighed var dog ikke noget nyt fænomen. Det opsigtsvækkende lå imidlertid deri, at der nu ikke blev skelnet mellem arveligheden af fysiske og psykiske evner, hvilket for Galton kunne forklare observationen af, at bestemte egenskaber syntes at ligge til bestemte familier. Derfra sluttede Galton, at det måtte være muligt gennem selektive valg over flere generationer at skabe en mere begavet og "duelig" menneskerace, hvad der for Galton blot var sund fornuft: "Det naturen udrettede blindt, langsomt og grusomt, kunne mennesker udrette klogt, hurtigt og venligt" (Koch, 2000: 16). Ud af disse teorier samt Gregor Mendels opdagelse af de konkrete biologiske mekanismer bag de observerede arvelighedsregler voksede med tiden en egentlig statslig eugenisk praksis. Omkring århundredeskiftet var det således almindeligt antaget i videnskabelige kredse, at staten kunne og burde iværksætte tiltag til forbedring af befolkningskvaliteten.

## Mellemkrigstidens eugeniske praksis  Danmark

Frem­ tidens Forsørgelsesvæsen, af tage de forsørgelsespligter, der tidligere påhvilede familien eller individet selv. Visionen involverede blandt andet eugenik. Den blev anset for at være en nødvendig del af en socialistisk forsørgelsespolitik, fordi man ellers ville ende med at til den lykkeligst mulige tilværelse" , indebar derfor, at samfundet måtte forhindre et menneskes forplantning, hvis der var risiko for, at efterkommerne ville "mangedoble ulykken" og derved komme til at ligge sig selv og forsørgelsesvæsenet til

Steinckes ideer blev i mellemkrigstiden ganske indflydelsesrige, og under hans

unødig byrde (Møller, 2002: 5).

af tid som socialminister og justitsminister udformedes i 1930'emne et egentligt eugenisk program indeholdende brugen af sterilisation, ægteskabsforbud og svangerskabsafbrydelser. I modsætning til den nazistiske eugenik var der i den danske politik et vist mål af humanisme til stede, idet ingen måtte opgive mere end forplantningsevnen, ligesom der blev lagt vægt på oplysning og frivillighed. Frivilligheden var dog ofte mest af kosmetisk art, idet eksempelvis "frivillig" stetion. Selv om 1930'ernes danske eugeniske program således var socialistisk og egalitært i sit sigte og hverken racistisk som i USA eller antisemitisk som i Tyskland, hvilede det ikke desto mindre på en klassifikation af menneskelige egenska-

2 des de egenskaber, der ud fra en generel betragtning var bebyrdende for individet og dermed også samfundsøkonomien. Ideen bag mellemkrigstidens social-eugenik var altså, at man kun gennem afhjælpning af disse bebyrdende egenskaber

kunne skabe forudsætningen for reel lighed mellem mennesker.

## Efterkri�tiden og det nazistiske spøgelse

Mellemkrigstidens danske eugeniske program blev af samtiden ikke opfattet som kontroversielt og samlede bred opbakning i den daværende Rigsdag (Møller, 2002: 12). Nazısmens sammenblanding at eugenisk videnskab og politisk deologı under Anden Verdenskrig ændrede dog den generelle holdning til statsligt styret eugenik markant. I stedet for at være en naturlig del af socialpolitikken, blev den statslige eugenik i offentligheden efterhånden betragtet som en moralsk "farlig" ide ikke fordi den eugeniske ide i sig selv var problematisk, men fordi den havde vist sig at kunne medføre frygtelige konsekvenser i hænderne på de forkerte. Mod slutningen af 1950'erne ændrede det eugeniske program sig derfor i retning af et mere individuelt baseret program med stærkere betoning af frivillighed. Forskningen gik fra at omhandle hele individet som objekt til mere specifik sygdomsbekæmpelse ved hjælp af DNA-analyser og kromosomforskning. Retorikken ændredes, så begreber som "race" og "nation" efterhånden blev erstattet med "den menneskelige race" og "menneskeheden", og "arvehygiejne" kom i stedet til at hedde "genetisk rådgivning" (Koch, 2000: 229).

3 Mens denne ændring i begrebsanvendelsen var et udtryk for en reel forandring i den eugeniske praksis, forblev de overordnede målsætninger stort set uændrede. I hele perioden fra Steincke og op til 1990'erne har den sociale orientering, det vil sige forpligtigelsen til at sikre en genetisk "sund" befolkning, således spillet den væsentligste rolle i moderne eugenik. Først i 1990'erne blev analogien om det organiske samfund som begrundelse for eugeniske tiltag endeligt opgivet, ogi dag sætter "god" eugenik entydigt hensynet til individet højere end hensynet til samfundsøkonomien (Koch, 2000: 242). At denne historisk set nye opfattelse har slået rod kom, som vi nu skal se, voldsomt til udtryk i den seneste danske eugenikdebat. Inden da kan man dog foreløbigt konstatere, at historien - på nær den nazistiske misforståelse - ikke kan give belæg for en udlægning af eugenikken som et elitært eller usolidarisk projekt. I en dansk sammenhæng kan man endda sige tværtimod. At en sådan opfattelse i dag alligevel er fremherskende, viser os, at nazis-

## Den seneste danske eugenik-debat

Jyllands-Posten, På trods af de mange gode argumenter for den danske eugeniks egalitære forhistorie, blev det eugenikkens grimme ansigt, der fik lov at dominere i den debat, pro27.09.2003 hævdede han: "Vi kommer ikke uden om at diskutere, om vi skal have et avlsprogram, hvor vi selektivt støtter, at højt begavede mennesker får flere børn, og [hvor vi] belønner mindre begavede for ikke at formere sig". Nyborgs eugeni- ske grundsynspunkt var med andre ord At intelligensen her anses for at være det mest hensigtsmæssige eugeniske krite­ rium, er en videnskabelig præmis, men ikke afgørende for hans synspunkt. Målet var således ikke at fremme intelligensen, men derimod, som han selv udtrykte det senere i samme interview, at "øge den samlede menneskelige lykke".

De fleste er formentlig villige til at acceptere ideen om at sikre menneskers lykke eller velfærd, men folk splittes, når det kommer til metode og de fordelings­ mæssige aspekter. I disse spørgsmål kan der sondres mellem to grundpositioner, som begge har dybe rødder i den vestlige filosofihistorie, nemlig utilitarisme og egalitarisme. Kort sagt beskæftiger utilitarismen sig med, hvordan man opnår den størst mulige sum af Velfærd er altså her en aggregeret størrelse og måles i forhold til samfundet som helhed. For utilitaristen vil det relevante spørgsmål i eugenik-debatten derfor være, hvorvidt eugenikken kan øge samfundets samlede velfærd. Egalitarismen derimod,  betragter ikke velfærd, men som absolut mål. Egalitaristen ville derfor først og fremmest spørge om, hvorvidt eugenikken kan bidrage til et mere lige samfund, og her betone den individuelle ulighed som det egentlige problem (Holtug et al., 1997: kap. 3 og 4).

Vi kan med Nyborgs udtalelser konstatere,  at han bevæger sig inden for en utilitaristisk tradition, hvor det bedst mulige udfald er det, som indeholder den største samlede mængde velfærd (Holtug et al.,  1997: 83). Efter Nyborgs opfat­ telse kan et eugenisk program have en række positive individuelle virkninger, som vi i et velfærdssamfund som det danske hverken moralsk eller økonomisk kan se bort fra.  Eugenikken indeholder altså her ikke et elitært sigte, men  derimod en forestilling om,  at  værdien af  den  samlede sum af velfærd har forrang. Denne åbenlyse utilitaristiske grundtone til trods, fik Nyborgs forslag en meget negativ og til tider fordømmende modtagelse. Det skyldtes ikke blot, at utilitarismen på visse områder synes at være gået af mode, men også, at mange debattører fik asso­ ciationer til eugenikkens problematiske  fortid. Således udtalte den sundheds­ politiske ordfører for Socialdemokraterne, Sofie Hæs  torp Andersen, i dagen efter Nyborg, at: "Det grænser til fascisme at forestille sig, at man kan fremavle mere intelligente og lykkelige mennesker", og videre, "  ...  at hans [Helmuth Nyborgs] forslag om at øge lykken i kommende generationer vil inde­ bære, at vi overskrider alt for mange Dansk politik handler om at skabe lige muligheder for det enkelte menneske (  ...  ) - ikke om at fremavle bedre mennesker" (  vores kursivering).

En indvending som  denne hører til  i den egalitaristiske  tradition,  idet  eugenikken her betragtes som en trussel mod idealet om, at alle bør stilles lige og have lige muligheder. Ud over at være illustrative for tonen i debatten, rejser udtalelserne endvidere spørgsmålet om, hvor meget fascisme der egentlig gemte sig i Nyborgs efterhånden mange udtalelser til forskellige medier. Hvor langt ville Nyborg lade staten gå? Hvilke grænser var han villig til at overskride? Nyborg introducerer i føromtalte interview  det hovedsynspunkt, at samfundets stigende kompleksitet kombineret med et påstået generelt fald i intelligensniveauet kræver et eugenisk svar. Han vil ikke lægge sig fast på en konkret metode, men ønsker blot at påpege et efter hans mening accelererende samfundsproblem. Konkret bliver han dog med forslaget om et statsligt frivilligt program, hvor staten skal belønne højt begavede (Nyborgs måde at sige "bedre stillede" på) for at få børn, og de lavt begavede (Nyborgs måde at sige "dårligt stillede" på) for ikke at få børn. Men hvad hvis de dårligt stillede ikke opfører sig rationelt trods klækkelig økonomisk kompensation for deres bidrag til samfundets samlede velfærd? Herer der for Nyborg ingen tvivl:

Hvis en alvorlig syg­ dom er arvelig, eller hvis intelligensdefekten er meget stor, bør moderen ikke have lov til at forfølge et egoistisk ønske om at få børn" (Jyllands-Posten, "Et statsligt program er formynderisk, og jeg bryder mig ikke om at staten skal være storebror. Omvendt kan et individuelt program føre jungleloven med sig. Jeg mener at det vigtigste hensyn må være lykken i næste generation. Og det er meget uheldigt hvis en kvinde ved at påberåbe sig det hellige moderskab kan føde et multihandicappet barn, og derned påføre sit

I sidste ende er det altså den fælles fremtidige velfærd, der får førsteprioritet. Svaret på de ovenstäende spørgsmål er altså, at individet i yderste konsekvens må tåle at blive kategoriseret som "uønsket" i fremtiden og opgive sin forplantningsevne til fordel for det fælles bedste.

Selv de, der er tilbøjelige til at give Hæstorp Andersen ret, kommer ikke uden om, at den almindelige opfattelse af Nyborg-debatten som mange humanisters opgør med en enkelt moralsk depraveret radikalist, ikke holder til en nærmere efterprøvning. Det synes i stedet mere retvisende at beskrive situationen som en enlig utilitarist mod en masse andre. De "andre" kan have deres velbegrundede indvendinger mod Nyborgs ideer, men ikke desto mindre er det væsentligt at holde fast i, at der i det store og hele er tale om en velkendt debat mellem utilitarister og egalitarister. Der er filosofisk set således ikke noget fantastisk nyt eller kontroversielt ved Nyborg, men det faktum har han med sine kontroversielle intelligensteorier givetvis selv været med til at overskygge.

4 En sådan forestilling kan ganske berettiget kritiseres for ikke at tage behørigt hensyn til individets rettigheder, hvilket også var den primære substantielle indvending i den efterfølgende debat. Spørgsmålet er nemlig, om diskriminering mellem "ønskede" og "uønskede" egenskaber kan berettiges moralsk med henvisning til øget samlet velfærd. Egalitaristen ville naturligvis hævde, at det "gode" samfund ikke skal tilstræbe at øge borgernes samlede velfærd, men derimod - som også Sofie Hæstorp Andersen argumenterer for - ligheden mellem dem (Holtug et en særlig indsats, og ikke eugenisk "udelukkelse" , over for de dårligt stillede.

## Hviler den eugeniske tanke på et usolidarisk og etisk forkasteligt grundlag?

Navnlig fordi den rent utilitaristiske variant af eugenikken synes så "nem" at kritisere, som vi har set oventor, er det væsentligt at holde tast 1, at eugenık kan være mange ting. Professoren fra Arhus repræsenterer således kun én blandt flere forskellige forestillinger om, hvad eugenik er, og hvordan den kan tænkes gennemført, og naturligvis findes der andre etiske begrundelser for eugenik end én, der udspringer af utilitarismen. Derfor vil vii det følgende vende det hele lidt på hovedet og undersøge eugenikkens egalitære potentiale. Den overordnede strategi i vores argumentation vil være at se, hvor langt vi kan nå ved at gendrive den egalitaristiske kritik af eugenikken på dens egne præmisser. Men inden da skal vi

5 I stedet for at begrænse sig til en utilitaristisk præget definition af den eugeniske tanke, er det vigtigt at fastholde eugenikken i sin grundbetydning. Med reference tilbage til den historiske gennemgangs påpegning af, at den eugeniske praksis har udviklet sig i en individcentreret retning, vil vi foreslå, at eugenik defineres konkret noget om, hvordan denne manipulation skal foregå, hvem der skal foretage den og på hvem, hvilke arveanlæg der er tale om, eller hvad "forbedret livskvalitet" indebærer. Således forstået er der tale om eugenik, når blot den menneskelige reproduktion er forbundet med en bevidst selektionshandling, det vil sige foregår ikke-tilfældigt eller ikke-instinktivt, om man vil. At reproduktionen foregår ikke-tilfældigt, betyder i darwinistisk forstand, at sammensætningen af menneskelige arveanlæg ikke følger principperne for den naturlige selektion, men derimod i større eller mindre omfang omgår dem. Med en metafor kan man sige, at eugenik således i sin mest rudimentære forstand er en måde, hvorpå antallet af (individer i) evolutionære blindgyder begrænses. Man kunne også med reference til Galton sige, at eugenikken giver mulighed for en mere humanøkonomisk

gøre et nødvendigt ophold ved nogle mere definitoriske spørgsmål om, hvad eugenik er, og hvad den kan bruges til.

selektionsproces.

Ud over at understrege, at eugenik-begrebet skal forstås bredt, er det en anden væsentlig pointe, at Nyborg-debattens rodede præmisser alt for ofte har stået i

At forstå begrebet "eugenik" så bredt, som det her foreslås, rummer en række fordele. For det første genindtager eugenikken sin naturlige plads i den løbende og mere generelle debat om, hvordan vi skal håndtere den nye bioteknologis muligheder. For det andet, og mest væsentligt, rummer definitionen den fordel, at den indfanger prænatal diagnostik, kunstig befrugtning, provokeret abort og lignende "almindelige" hospitalsydelser som det, de rettelig er - eugenik. Set i det lys bliver spørgsmålet om eugenik til et spørgsmål om teknisk/etisk grænsedragning ud fra konkrete tilfælde, og ikke - som det så ofte bliver gjort til - et spørgsmål om for eller imod. Endelig kan man pege på, at definitionen ikke angiver eugenikkens formăl som et problem, der skal løses, men derimod som et potentiale, der kan udnyttes. Som det fremgik i det historiske afsnit, var Steinckes (nu uacceptable) variant af eugenikken netop præget af problemopfattelsen. Godt nok er terren "forbedret livskvalitet" ikke robust over for historiske ændringer i menneskesyn, men spørgsmålet er, om man i det hele taget kan undgå det. For ikke igen at vade ud i hele den begrebsmæssige og empiriske forplumring, som Nyborg-debatten er havnet i på dette punkt, vil vi nøjes med at forstå forbedret livskvalitet i denne specifikke sammenhæng som afhjælpning af genetiske defekter på områder, hvis normalfunktion er en nødvendig betingelse for individets selvrealisering. Altså på godt dansk en fjernelse af nitterne i det naturlige lotteri.

vejen for den saglige grundighed. En meningsfyldt diskussion af eugenikkens etiske status må nødvendigvis holde de normative og empiriske aspekter af problem- stillingen adskilt. En sådan adskillelse har i den foreliggende debat sjældent været opretholdt, og derfor har argumentationen mod den eugeniske ide alt for ofte kon­ centreret sig om et empirisk spørgsmål, nemlig hvorvidt matematisk-sproglig in­ telligens er et anvendeligt kriterium for et eugenisk program eller ej. Igen er vi nødt til at påpege, at eugenikken bør diskuteres i et bredere perspektiv, idet denne form for intel1igens jo blot er en blandt en række egenskaber ved mennesket, der har betydning for dets livskvalitet. At intelligens muligvis er en uanvendelig måle­ stok for livskvalitet kan være en ganske rimelig indvending, blot ikke mod den eugeniske tanke som sådan.

Med disse indledende manøvrer har vi forankret den eugeniske ide i en noget bredere og mere analytisk stringent ramme, end det har været tilfældet med Ny­ borg-debatten.  Vi har således bedre forudsætninger for  at  diskutere de typiske indvendinger mod den eugeniske tanke, hvilket vi vil vende os mod i det følgende.

## Statsmode/len og det nazistiske spøgelse

Hovedindvendingen mod den eugeniske tankegang har en stærk historisk refe­ rence, først og fremmest til nazismens eugeniske programmer før og under Anden Verdenskrig. Som det antydes ovenfor, var det særlige ved den nazistiske variant af  eugenikken, at den bemyndigede staten til at forhindre bestemte samfundsgrup­ pers reproduktion, herunder ligefrem at aflive "uønskede" individer. Denne åben­ lyst perverterede praksis har for tid og evighed belastet den eugeniske ide, så holocaust og eugenik næsten opfattes synonymt. Et eugenisk program efter stats­ modellen - hvor staten har hovedrollen, hvor eugenikken gennemføres ved hjælp af tvangsmidler,. og hvor metoden er at forhindre samfundsmæssigt uønskede in­ divider i at reproducere sig - finder derfor i dag kun yderst begrænset politisk støtte. Tanken om, at staten aktivt blander sig i, hvem der må få børn, er ganske enkelt uspiselig for de fleste, fordi det ville bryde med de almindelige borger­ rettigheder og den rodfæstede opfattelse af, at staten er til for borgernes sky  Id og ikke omvendt. Selv moderate fortalere for eugenikkens muligheder afviser således en statsmodel med henvisning til, at forældrenes selvbestemmelsesret skal respek­ teres. Som eksempel kan nævnes filosoffen Thomas Søbirk Petersen, der mener, at eugenik er etisk acceptabelt på det personlige plan, hvor forældre kan vælge egenskaber hos deres kommende børn. Men hvis staten vil blande sig i, hvem der har ret til at blive født, begynder det ifølge Søbirk Petersen "at lugte af nazisme" (Jyllands-Posten, 29  .09  .03  ).

På trods af denne noget nær kategoriske afvisning af statsmodellen er det i dag et faktum, at mentalt udviklingshæmmede holdes under et intenst offentligt opsyn og i vidt omfang afboldes fra at få børn. Skulle et barn ikke kunne undfanges på normal vis, vil et ønske om kunstig befrugtning fra sådanne par formentlig ikke blive imødekommet. Uagtet at der ikke er tale om direkte tvang, og uanset om det bagvedliggende hensyn er det ufødte barns tarv, er dette brud på princippet en ;normalt" fungerende

ikke uvæsentlig indrømmelse af, at en aktiv statslig indblanding i individets re­ produktion ikke er så fjern en tanke endda. Endnu et instruktivt eksempel  på denne inkonsistens - eller hulhed om man vil - finder man hos , par, der søger tilladelse til at adoptere. Sådanne par skal leve op til en række so- ciale og psykologiske krav fastsat af myndighederne, og hvis ikke kravene opfyl­ des, afslås ansøgningen. Selv om det ud fra en almindelig betragtning forekommer helt rimeligt, må man samtidigt konstatere, at det er i direkte modstrid med prin­ cippet om forældrenes selvbestemmelse. Et sidste ret håndfast eksempel på en bredt accepteret statslig eugenisk praksis er lovens forbud mod giftermål mellem nærtbeslægtede. Dilemmaet er igen, at voksnes ret til at gifte sig og få børn, med hvem man vil, kan være i konflikt med andre rettigheder - for eksempel børnenes. Når rettigheder er i konflikt, må der prioriteres, og eksemplerne viser os, at en alment accepteret prioritering i en række tilfælde ender i noget, der bedst kan be­ skrives som statslig eugenisk tvang. Sammenfattende må vi sige, at indvendin­ gerne mod et statsligt eugenisk program er udbredte, men på visse områder ganske inkonsistente. Man kan med andre ord ikke uden forbehold fastholde, at et stats­ ligt eugenisk program er etisk forkasteligt, medmindre man samtidig kræver en række radikale ændringer i samfundsindretningen som den er i dag.

## Den kvasi-statslige model og de besværlige "dårlige liv"

Lad os forlade det polemiske hjørne og et øjeblik imødekomme indvendingen om, at en ren statslig model, der indebærer direkte tvang, er en ubetinget dårlig ide. I stedet for at opgive statsmodellen helt, kan man i stedet forestille sig en model, hvor statsmagten udpeger nogle uønskede egenskaber, men hvor deltagelsen i pro­ grammet er frivillig, eventuelt mod subsidier. Som vi så tidligere, er det et forslag, Nyborg selv fremførte. Selv om denne kvasi-statslige model klarer frisag, for så vidt angår tvangsaspektet, er der stadig det problem, at staten og ikke individet overlades afgørelsen af, hvilke egenskaber der er uønskede. Bekymringen er, at en sådan udvælgelse per definition vil være totalitær og stigmatiserende, og det vil kollidere med det socialliberale menneskesyn, ifølge hvilket alle  mennesker er  lige værdifulde. Også selve udvælgelsen vil udgøre et problem, idet det formentligt vil være vanskeligt på demokratisk vis at blive enige om, hvilke egenskaber der er uønskede.

Nyborg foreslog lav intelligens som eugenisk kriterium, men det forslag udlø­ ste som bekendt en voldsom empirisk diskussion om, hvorvidt inte11igens er arve­ lig, og om det overhovedet har noget at gøre med livskvalitet. At intelligens er en problematisk størrelse, er dog ikke ensbetydende med, at man ikke kan pege på en række arvelige egenskaber, der på det individuelle og samfundsmæssige plan må betegnes som uønskede. Et  par oplagte eksempler på arvelige somatiske sygdomme er forhøjet kolesterol (familiær hyperkolesterolæmi), cystisk fibrose og brystkræft. Af psykiske sygdomme med en dominant arvelighed kan man fremhæve skizo­ freni og maniodepressivitet (Lorentzen et al., 1999). Problemet er nu, at selv om man på et abstrakt plan kan blive enige om, at disse sygdomme er uønskede, og selv om deres "forebyggelse" ville være baseret på et individuelt valg, så vil vores egalitære sindelag forbyde os på det konkrete plan at dele mennesker op i "gode" og "dårlige" liv, så længe vi taler om mennesker, der er født. Her har vi at gøre med en af  gørende pointe, fordi det reelt er her, at den generelle holdning til eugenik er allennest dobbelttydig. Således sorteres der i dag på den ene side raskt væk mel­ lem potentielt "gode" og "dårlige" liv, når en gravid kvinde vælger provokeret abort efter såkaldt "eugenisk indikation", mens den samme klassifikation er utæn­ kelig, hvis det gælder ''rigtige" (fødte) mennesker. 6 Sat på spidsen tøver man altså ikke med at slå ''dårlige" fostre ihjel, men man anser det for uacceptabelt at med­ virke til at begrænse et "dårligt" livs udbredelse, når først det er sat i verden.

Der synes således her at være forskel i folks etiske univers på det, vi vil kalde obstruktiv og konstruktiv eugenik. Mens obstruktiv eugenik retter sig mod be­ grænsningen af uønskede egenskabers spredning fra nulevende (fødte) individer, retter den konstruktive eugenik sig mod begrænsningen af uønskede egenskaber hos kommende (  undfangede, men ufødte) individer. Den af  gørende forskel er altså, at den konstruktive eugenik ikke sigter mod at kontrollere  (obstruere) arvelig­ heden mellem generationer, men i stedet mod at rette "fejlene" (konstruere) inden de sker.  Populært sagt går  man efter at udrydde  smittekilden og ikke  smittebæreren. Denne forskel  i metode rummer tilsyneladende forklaringen på, hvorfor  kategorierne ''gode" og "dårlige" liv accepteres i nogle sammenhænge, men ikke i andre.

Hvis vi accepterer afvisningen af den obstruktive eugenik og anerkender, at kun individet kan udpege og vælge uønskede egenskaber, er vi nødsaget til ende­ ligt at forkaste ideen om en statslig model. I stedet kunne man så forestille sig en markedsorienteret model, hvor staten stiller teknologi og rådgivning til rådighed, men hvor det er op til det enkelte forældrepar at af  gøre, hvilke egenskaber ved deres kommende barn, som ved hjælp af adgangen til svangerskabsafb ry delse, der skal selekteres imod. 7 Hvis man inddrager den nyeste bioteknologi, kunne man endda forestille sig, at der blev manipuleret med arveanlæggene under gravidite­ ten, 8 således at man  "slipper for" først at  opdage  en genetisk defekt  eller  en kromosomfejl, der koder for eksempelvis Downs syndrom (mongolisme), og der­ efter overveje provokeret abort. På den måde kunne man "ramme rigtigt" første gang, hvilket alt andet lige ville gøre selektionen mere økonomisk eller skånsom, om man vil. Når vi i det følgende vil omtale "konstruktiv eugenik", vil det være i denne sidste betydning, idet det netop er den tekniske kunnen, der åbner perspek­ tiverne for en reelt individuelt frisættende eugenisk praksis. Der er altså tale om et eugenisk program, der bygger på frivillighed og selvbestemmelse, og hvor kun potentielle liv bliver sorteret efter et individuelt eugenisk kriterium. Spørgsmålet er da: Hvis denne form for eugenik giver mulighed for at forbedre  fremtidige gene­ rationers livskvalitet, hvad skulle så tale imod?

## Truslen  fra det perfekte menneske i det sterile samfund

En række indsigelser mod den eugeniske tanke har mindre at gøre med nazisme eller modeldiskussioner, men henter derimod inspiration fra en generel biotekno­ logisk skepsis. Indsigelserne går primært på det "unaturlige" i at manipulere med menneskets arveanlæg og på modstand mod det, der angiveligt skulle være resul­ tatet - det perfekte menneske. Det er for os det mest relevante, idet det rummer påstanden om, at eugenikkens mål skal findes et eller andet sted mellem at skabe "smukke, kloge og perfekte mennesker" (Jyllands-Posten, 28.10.03), "avle pro­ blemerne væk" (Jyllands-Posten, 29.10.03) eller at "undertrykke de svage" (Jyl­ lands-Posten, 30.10.03). Formanden for Etisk Råd, Ole Hartling, opsummerede rammende denne opfattelse i Jyllands-Posten, 28.09.03:  "Der har altid i vores samfund været plads til svage mennesker og skæve eksistenser, og vi skal for alt i verden ikke stræbe efter en verden, som kun tilgodeser de rige, smukke og succesrige. Det er for mig en smukkere tanke at indrette samfundet, så der er plads til alle, end at indrette mennesker på en måde, så de passer til samfundet"

En variant af argumentet om det perfekte menneske går på, at eugenikken ikke ville have levnet plads til kunstnere som eksempelvis Van Gogh (psykisk syg) eller Toulouse-Lautrec (dværg). Logikken synes her at hvile på en positiv sammenhæng mellem kunstnerisk talent og afvigelse fra normen. Selv om det forbliver ren spekulation, er det vores påstand, at et kunstnerisk talent under normale forhold alt andet lige vil have bedre muligheder for udfoldelse end ét, der er tvunget til at operere under afvigende forhold. Ganske vist kunne man forestille sig, at et eugenisk program ville have selekteret mod de to nævnte malere, men hvad med alle de potentielle Picasso'er ("normal") eller Klimt'er ("normal"), man ville gå glip af, hvis man altid lod den naturlige selektion gå sin skæve gang? Sammenfattende synes bekymringen for, at et eugenisk program vil føre et sterilt, umenneskeligt og usolidarisk samfund med sig, at være svagt begrundet. Opfattelsen savner nuancer og bunder i en manglende forståelse for, at omkostningerne ved ikke at udnytte den konstruktive eugenik kan blive større end gevinsten - uanset, hvad gevinsten måtte være.

I lyset af det historiske afsnit og den ovenstående diskussion af eugenikkens rolle i dagens Danmark forekommer denne udtalelse at være temmelig unuanceret og verdensfjern. For det første er eugenik en realitet. For det andet udrydder den (konstruktive eugenik) ikke nogen eller tager deres "plads", men retter så at sige en fejl, inden den sker. Og for det tredje synes begrebet "skæve eksistenser" at hvile på en noget usolidarisk romantiseren over, hvad det vil sige at blive født med svære handicaps. Det er i hvert fald begrænset, hvad samfundsindretningen kan gøre ved det nyfødte barns rygmarvsbrok - eller for den sags skyld alle de andre lidelser, der gennem prænatal diagnostik konstateres på tusindvis af fostre hvert år. Sidst men ikke mindst må man anholde den myte, at eugenik i en dansk sammenhæng sigter efter en verden, der kun er for "de rige, smukke og succesrige" Som ovenfor påvist har eugenik i Danmark historisk set været alt andet end elitær. Senere hen, da eugenikken i sin konstruktive udgave antog en mere individcentreret form, kan den vel bedst betegnes som neutral. Udtalelsen er altså et udtryk for uvidenhed og overfladiskhed, idet den ligeledes ignorerer rækken af klare etiske problemer en sådan kategorisk afvisning løber ind i.

## Hvad ville John Rawls mene om et eugenisk program?

Med den overordnede konstatering af, at eugenikken kan forsvares etisk og også har en stærk egalitær forhistorie, vil vi afslutningsvis undersøge mulighederne for at indplacere den eugeniske ide i den amerikanske filosof John Rawls' dition i moderne politisk filosofi er en rawlsiansk tilgang en oplagt måde at følge

retfærdighedsteori. Som den vel nok mest kendte eksponent for den egalitære traanalysen op på, fordi det giver mulighed for at underbygge vores hidtidige analyse på lidt mere formaliseret vis. Således vil vi betragte Rawls som den autoritative kilde i afgørelsen af, hvor langt eugenikkens egalitære potentiale egentlig rækker.

Det intuitive argument: differensprincippet

[i af 10 11 I sit hovedværk A Theory of Justice angiver John Rawls tre principper for, hvordan et retfærdigt samfund bør indrettes. Det mest generelle, og for os mest relevante princip er det såkaldte differensprincip. Differensprincippet siger, at social er stillet bedst muligt (Holtug et al., 1997: 109). Sagt med lidt andre ord betyder dette, at et samfund kun kan betragtes som retfærdigt, hvis de dårligst stillede ikke dog ikke nødvendigvis at være lige - uligheden skal blot kunne begrundes med, at de dårligst stillede ikke kan stilles bedre i en anden fordeling. Rawls' begrundelse for differensprincippet er intuitiv og bygger på antagelsen om, at al ulighed i fordelingen af primære goder skyldes faktorer, som det enkelte menneske ikke selv er konkret, at mennesket ikke har indflydelse på de fysiske og sociale omstændigheder, det fødes ind i - udfaldet af det naturlige og sociale lotteri kunne man også sige (Holtug et al., 1997: 54) - og ingen kan derfor siges at have gjort sig "fortjent" til deres position i samfundet. Uligheder er med andre ord ufortjente, og

Figur 1.

af Anvendes differensprincippet på den eugeniske problemstilling, må vi spørge: Er konstruktivt eugenisk program, stillet bedst muligt? Begrænser vi os til det naturlige lotteri, er svaret et entydigt nej. Når vi kan begrænse eller muligvis endda helt forhindre negative udfald i det naturlige lotteri, byder differensprincippet os at gøre det. Hvis vi  afstår herfra, har  vi  nemlig  opretholdt  en  ulige  fordeling  af goderne, der ikke stiller  de dårligst stillede bedst muligt. Ifølge differensprincippet er et samfund uden et eugenisk program altså et uretfærdigt samfund. En mere hånd­ gribelig fremstilling af den konstruktive eugeniks egalitære potentiale fås ved at kigge på et "retfærdighedsdiagram" som dette nedenfor, hvor indifferenskurver angiver fordelinger af primære sociale goder mellem personerne X 1 (''godt stillet") og X ("dårligt stillet") (eksemplet bygger på Rawls, 1999: 66).

Form og hældning på nyttefunktionerne OP og OP bestemmes af udfaldet i det naturlige lotteri, og det fremgår umiddelbart, at differensprincippet foreskriver punktet som den mest retfærdige fordeling af samfundets goder En tilvækst i X 's godeandel (ulighed) foran a vil øge "retfærdigheden", men fortsætter væk­ sten (uligheden) ud over a, vil retfærdigheden mindskes.

2

Hvis man med eugenikken begrænser antallet af negative udfald i det naturlige lotteri, vil OP-kurvens forudsætning - ændres tilsvarende, for eksempel som vist i figuren fra OP 1 til OP 2 · I hvert fald vil ændrin­ gen medføre, at OP-kurven vil nærme sig den fordelingsmæssige idealsituation repræsenteret ved 45 ° -linjen, og derved vil "retfærdigheden" forøges. I Rawls' optik er der med andre ord ingen umiddelbar god grund til, i retfærdighedens tje­ neste, ikke at benytte sig af eugenikkens muligheder. Et synspunkt Rawls endda antyder i en formulering, der ret beset ikke lader Helmuth Nyborg meget tilbage at ønske: "Over tid bør samfundet således tage skridt til i det mindste at bevare det generelle niveau af naturlige evner og til at hindre spredningen af alvorlige defek­ ter" (Rawls, 1999: 92. Vores oversættelse).

## Kontraktargumentet: Bag uvidenhedens slør

Ud over det intuitive argument, der jo grundlæggende hviler på en normativ præ­ mis om, at "ufortjente" uligheder bør udlignes, rummer Rawls' teori også mulig­ hed for at anvende et mere konstrueret argument for et eugenisk program. Argu­ mentet tager udgangspunkt i Rawls' forestilling om en hypotetisk valgsituation, hvor frie, lige og rationelle individer bliver enige om, hvilke retfærdighedsprincipper der bør gælde for institutionerne i deres samfund. I den oprindelige position befinder disse individer sig endvidere bag en tilstand hvori det enkelte individ er berøvet informationer om forde­ lingen af sociale og naturlige goder og dermed om, hvilken position i samfundet det indtager. Individerne kan altså ikke bruge deres viden til at foreslå principper, der vil favorisere dem selv, og på den måde repræsenterer uvidenhedens slør et ideal om upartiskhed (Holtug et al., 1997:  125f.).

Rawls anvender forestillingen om den oprindelige position til at udlede de  prin­ cipper, han mener, bør gælde for et retfærdigt samfund, herunder altså også diffe­ rensprincippet. Spørgsmålet er for os: Ville individerne i den oprindelige position enes om et konstruktivt eugenisk program, 12 eller ville de forkaste ideen? Hvis vi med Rawls antager, at personerne bag uvidenhedens slør anvender strategien, ville de højst sandsynligt vælge et eugenisk program af en eller anden art. Men også selv om de skulle vælge en anden strategi, ville resultatet være det i i samme. Grunden er den ganske enkle, at det ville være i modstrid med rationalitetspræmissen at fravælge muligheden for at "afskaffe" de mest ugunstige fordelinger af de naturlige goder. Et konstruktivt eugenisk program ville blive betragtet som grunde til at enes om et eugenisk program. Hvis truslen om at ende som svært handicappet kunne fjernes med et eugenisk program, ville rationelle individer gribe chancen. Det er i hvert fald svært at få øje på en grund til, at de ikke skulle.

## Konklusion

i professor Helmuth Nyborgs forslag om et eugenisk program i Danmark. Debatten har været kendetegnet ved, at meget få opinionsdannere har sympatiseret med Nyborgs ideer, og af, at den eugeniske tanke generelt er blevet opfattet som et elitært, usolidarisk og etisk forkasteligt projekt. Med udgangspunkt i den angloamerikanske filosofis rationelle metode har vi imidlertid vist, at denne fremstilling ofte har været baseret på uklare ræsonnementer og en sammenblanding af normative og empiriske aspekter af problemstillingen. Det har været et afgørende mål i denne artikel at korrigere disse forhold for derigennem at bidrage til et mere klart billede af, hvad eugenik er, og hvilke muligheder eugenikken har for at blive omsat til offentlig politik. Med analysen af eugenikkens historie og dens aktuelle status, har denne artikel således påpeget, at den eugeniske praksis har et solidt egalitært fundament, at den i vidt omfang er en accepteret og efterspurgt del af den moderne virkelighed, vi befinder os i, samt at konsekvenserne ved at fravælge den ikke kun ville være urimelige, men ligefrem etisk problematiske. På det teoretiske plan har vi med en rawlsiansk analyse desuden argumenteret for, at et retfærdigt samfund bør have en eugenisk politik, der kan begrænse mængden af "uheld" i det naturlige lotteri. Samlet set mener vi således at have vist, at eugenikken hverken historisk eller aktuelt kan beskrives som elitær, usolidarisk eller uetisk.

## Noter

2. Den praktiske klassifikation af egenskaberne kan måske problematiseres moralsk, men en rangordning af menneskelige egenskaber er ikke som sådan kontroversiel set ud fra et egalitaristisk synspunkt. Se herom Holtug et al. (1997: 34).
4. Man opnår ikke i sig selv garanti for beskyttelse af individets rettigheder ved at udskifte utilitarisme med egalitarisme som grundlag for et eugenisk program. Man kan forestille sig, at der kan opnas større lighed ved at krænke, hvad der normalt opfattes som centrale rettigheder - eksempelvis retten til reproduktion.
3. Målet for eugenik er næppe i sig selv problematisk, al den stund det drejer sig om at forbedre de menneskelige livsvilkår, men diskussionen og afvejningen af, hvordan det i praksis skal håndteres, er straks mere kompliceret.
5. i clement af ofenlig kondol, i Galons detntion (şamu Moler, 02, gif den orehol e

debat om eugenik må man dog konstatere, at begrebet også anvendes i tilfælde, hvor staten ikke blander sig på anden måde end ved at stille (bio)teknologien til rådighed for borgerne. Den klassiske forskel mellem eugenik og ikke-eugenik baserer sig således udelukkende på graden af teknologisk kunnen og er derfor i vores øjne arbitrær. Det må endvidere bemærkes, at den oventor foresläede definition ıkke placerer sıg entydigt 1 forhold til den almindelige sondring mellem "positiv" og "negativ" eugenik, der sigter mod henholdsvis at forbedre og opretholde menneskets normalfunktion. Vi har af to grunde valgt ikke at benytte denne sondring: For det første er begrebet "normalfunktion" en usikker, historisk givet størrelse; for det andet indfanger sondringen ikke det, vi anser for at være det analytiske omdrejningspunkt i eugenik-debatten nemlig ikke hvad eugenikken gør, men derimod hvordan den gør det. Denne problemstilling berører vi mere indgående i introduktionen af begreberne "obstruktiv" og "konstruktiv" eugenik nedenfor.

- Faktisk støder man her ind i en ny etisk problemstilling: Hvis staten ikke må blande sig aktivt i individets reproduktion, hvordan kan det så forsvares, at staten i kraft af sit teknologiske monopol og tilhørende etiske præferencer skal bestemme, hvilke egenskaber der skal selekteres for eller imod? Hvis vi i overensstemmelse med eksempelvis formanden for Etisk Råd, Ole Hartling, accepterer afvisningen af konstruktiv eugenik, og anerkender, at kun individet kan udpege og vælge "uønskede" egenskaber, er vi, som vi har argumenteret for, nødsaget til endegyldigt at forkaste ideen om en statslig model. Men dette princip gør det vanskeligt samtidigt at forsvare et andet af eugenik-skeptikernes principper, nemlig at det er en politisk (statslig) opgave at sætte grænser for bioteknologiens anvendelse. Ja, faktisk bliver tanken om et etisk råd svær at forsvare. Det er således ikke logisk sammenhængende på den ene side at hævde, at staten ikke må blande sig i menneskets reproduktion, og på den anden side fastholde, at det er statens opgave at normere borgernes adgang til reproduktive teknologier. Endvidere er det paradoksalt, at fastholdelsen af forældrenes ubetingede selvbestemmelsesret reelt må betragtes som en tilslutning til Robert Nozicks selvejerskabstese (Holtug et al., 1997: 201), hvorfor vi alligevel vil ende hos eugenikken - nu blot i dens fuldt liberaliserede (anarkiske) form. Grunden er, at den menneskelige reproduktion - overladt til selvbestemmelsen - vil følge i hælene på teknologiske fremskridt, som den altid har gjort det, og vil ikke, som det antydes i det anti-statslige princip, loyalt lade den naturlige selektion bevare kontrollen.
- Dette paradoks viser endnu engang, at den normale opfattelse af, hvornår der er tale om eugenik, og hvornår der ikke er, er arbitrær. Det er i hvert fald ikke indlysende, at grænsen skal gå ved 12. graviditetsuge (den normale grænse for provokeret abort).
- www.etiskraad.dk Helt konkret skal man forestille sig, at man ved brug af genetisk diagnose på et givent foster kan screene for en række uønskede egenskaber og efterfølgende ved brug af genterapi rette defekter, der eventuelt måtte være konstateret. At teknikken er til rådighed i dag, kan man forvisse sig
- inspirere af den franske filosof Michel Focaults (1995) begreb om bipolitik. I den optik kan eugenikken ses som den endelige raffinering af velfærdsstatens bipolitiske magtstrategi, hvor individets præferencer for et godt helbred og statens interesse i menneskets produktive kapaciteter smelter umærkeligt sammen. Imidlertid ligger det uden for denne artikels rammer at forfølge denne alternative tilgang, idet Focault som bekendt hører til i den kontinentale politiske filosofis lejr, og ikke i den anglo-amerikanske. Derfor skal vi ikke her forfølge hans alternative tilgang videre end blot påpege, at den synes at være et mere egnet grundlag for en normativ kritik af eugenikken.
11. Retfærdighed ses altså her som fordelingsmæssig lighed, hvilket er det bærende element i den egalitære position.
10. Sociale primære goder er eksempelvis borgerlige frihedsrettigheder, mens naturlige primære goder eksempelvis er et godt helbred eller mere personlige egenskaber såsom intelligens, arbejdsomhed, handlekraft eller kreativitet.
12. At der er tale om et konstruktivt eugenisk program, betyder som før nævnt, at individerne bag uvidenhedens slør ingen risiko har for ikke at blive født.
13. Maximin-strategien går ud på, at man vælger at gøre det, der stiller én bedst i den værst tænkelige situation. Se endvidere Holtug et al. (1997: 131) for nærmere forklaring.

## Litteratur

Focault, Michel (1995). Overvåkning og straff, Oslo: Gyldendal Norsk Forlag.

- Holtug, Nils et al. (1997). Det retfærdige samfund, København: Nyt Nordisk Forlag Arnold Busck
- Koch, Lene (2000). Racehygiejne i Danmark 1920-56, København: Gyldendal.
- Lorentzen, Ib et al. (1999). Medicinsk Kompendium, bind 1, 15. udgave, København: Nyt Nordisk Forlag Amold Busck A/S.
- Rawls, John (1999). A Theory of Justice, Cambridge, MA &amp; London: Belknap.
- Møller, Jes Fabricius (2002). "Socialistisk Eugenik", Arbejderhistorie, nr. 1, pp. 1-15.