Unhooked
Forfattere: Ove Christensen
Tidsskrift: kok (1996-01-23)

## Ove Christensen

## Unhooked

Verner Moller, Jorgen Povlsen og Kurt Luders (red): Hooked. Om i:ar~vid o g astetik  i  sport  og  kropskultur. Odense 1994 (Odense Universitetsforlag).

For at der kan  jïndes kunst,  for  at der kunjindes en eller nnden a'st~tisk gqiren eller skuen, dertil  er én fisiologisk  betingelse icomg~ilgelig: rusen.

Friedrich Nietzsche

Vi lever i  en tid -eller vi  lever i  én tid,  i en ganske bestemt tid. Denne tid foreskriver en lang rnkke forhold og livsbetingelser, som de enkelte individer må tilpasse sig. Tiden giver en organiseririg af  en lang rzkke vzsentlige eksistensbetingelser  for  hvert enkelt  individ. Denne overgribende eksistensbesternmelse erfares ofte som et oversubjektivt tryk, og Inan kan derfor tale om erfaringer af  overgreb og undertrykkelse. Vi er indskrevne i  en tid, som trykker  os p5 plads, som griber os «g tilsiger os, hvor vi  skal vnre, hvordan  vi  skal vare, og hvornir vi skal vare således.

Denne erfaring af tidens overstrukturerende rolle har vzret et tema i megen kulturkritik  gennem hele dette irhundrede. Måske kan  det  ses som en  erfaring, der med stigende generalitet sztter sig igennem, efter at den oversubjektive historie ikke lzngere accepteres som en uproblematiserbar historiefilosofi, der betragter civilisationen som mediet for indl@sningcii  af  de fra Gud til historien overgivne lykkebebudelser. Når historiefilosofiens  bestemmelse af historien som den sikrede indlosning af alle men-

-  -

neskers lykke i  f~emtiden ikke Izngere accepteres, kastes  historien  tilbage p2 hin enkelte, hvorfor de overindividuelle historiske bestenimelser  vil kunne forstås  som  overgreb  inod  den  enkeltes livs-historiske rnuligheder. Tidens kontinuitet  bliver en udfordring  for den enkelte, da den enkelte ikke nodvendigvis foler  sig  vel  tilrette  i  dette tidsforlob. Der  må  udvikles  en  anden  tid -en 'egentid',  soin Helga Nowotny  kalder det -soin er frisat i forhold til  'overtiden'.

Det er interessant  at  se, hvordan  en lang  rzkke refleksioner fra  midten  af det  19. århundrede og ind i begyndelsen af  det 20. tager udgangspunkt i denne problematik.  Tilsyneladendc  trznger problematikken  omkring  en  modsætningsfuldhed  i  tidsbegreberne  sig  på. Det er endvidere interessant, at dette erfarede  modsztningsforhold  giver  sig udslag i en rationalitets- og nlodernitetskritisk tilgang  til erfaringerne  i det (sen)moderne. Fra Bergson og frem er en ofte forekommende figur 'på  jagten efter den  tabte tid' som en  'ariden tid' end  den homogene,  kontinuerlige tid. Det kan vzre den fyldte tid som en kvalitativ  tidsbesternmelse  som  modsztning til det kvantitative tidsrum, hvor tiden blot ses som en succession af kvaIitetslØse tidsenheder. Men det kan også vzre en mere mystisk inspireret nu-hed, der står uden for en abstrakt tidsfolge.

Den fyldte tid (ofte reflekteret soin en organisk tid med årstidernes skiften  og den nnre opvnkst i  mor-barn-forholdet som genkommende reference, den står saledes i et szrligt forhold til naturen og kroppen) og det fyldte nu  (ofte forstået som en ekstatisk ikke-tid, hvor deri enkelte kommunikerer med Gud, universet eller andetheden) har kunnet etableres som kritiske figurer i en problematisering af en moderne civilisationsform, ud fra en forestilling  om, at moderniteten i sin akkumulatiorisiver reducerer alt til en  abstrakt  tid,  som  netop  bliver  bestemmelsen i den  abstrakte vzrdi, der skal akkumuleres.

Modsztningsfiguren  i tidstemer mellem et kvantitativt og et kvalitativt tidsbegreb er ikke forst opstået i de modernitetskritiske diskurser, vi  finder allerede inodscetningen i de forskellige tidsopfattelser  hos  Platon  (det gnistagtige nu) og Aristoteles  (tiden som bevzgelsens tal). Figuren er endvidere stadig operativ, hvilket man bla. kan se hos en

Gilles DeIeuze.

Interessant nok ser det også ud  til at vEre den mest gennemgående figur i en nyere  darisk  antologi,  neirilig  vzrket Hookerl-  om vanvid og astetik i sport og kropskultilr, soin er udgivet af Institut for Idrrei på Odense Universitet. Allerede et blik ned over titlerne i antologien giver et indtryk af, hvad der er på spil. Der tales blandt andet om 'utidige betragtninger', 'den ekstatiske bevidsthed', 'rus',  'mystik',  'det dunkle Øjeblik', 'engle', '(krops-)spil1  og  'rnarginaloplevelser' .

Antologiens mest underholdende artikel er 'Deri ekstatiske bevidsthed'  skrevet af Knud Bjarne  Gjesirlg. Det vises her, hvordan ruseri, som rationalitetens niodszti~ing, er en nodvendig betingelse for rationalitet. De hojere kulturer eller samfund  har  altid  eksisteret  sammen med forskellige former for egen-negationer; former som sztter den enkelte ud over eller ud  af  den  herskende  form. Dette frirum nØdvendiggores af eri h@j kompleksitet,  som bygger på en kreativitet hos de enkelte individer i kulturen.

Dettc forhold demonstrerer Gjesing ved  cn  række historiske eksempler og eksempler fra forskellige kulturer. Men mest  af  alt  demonstrerer  han  det  vcd hjzlp af  myresamfundene,  hvor  man kan betragte, hvordan rnyrekultui-erne, som  larigt  de mest  komplekse  i  ikkemerineskelige kultui-el.,  ikke rationelt  lades sig beskrive, hvis inan ser bort fra rusens eller 'deil ekstatiske bevidstheds' afggrende rolle. Siledes tager myrerne sig knrligt af en snyltebille, soin nder myrernes  eget afkom. Tilsyneladende har disse snyltebiller ikke noget at yde til gengzld, hvorfor deres 'Ønskede'  tilstedevzi-else ikke lader sig rationelt forklare. »Hyppigt er snyltebillerne af  en redlig,  olieskinnende  farve  og  dertil smykket  ined prangende rode og gule harduske. Under disse harduske sidder kirtler, som udsveder det sekret, der er hemmeligheden bag snylternes magt over myrerne. Myrerne suger begzrligt den  afsondrede  vzske af  harduskene. sk~iit vzsken er ganske uden rizringsinzssig værdi.. . [Afsondringerne  nii] opfattes som et farligt hallucinogen, et narkotikuln. Et eksemplar af de kvabsede Paussider skal  endog  kunne  lyse med sine plumpe folehorn og således -som ved en neonreklame -vise vej til sine tvivlsom~iie fornaelser.« Som i andre samfund går myrernes i  oplosning, hvis deniie fornojelse går for vidt. Så vil yngleri og tuen ikke blive passet, der vil ikke  blive  skaffet  tilstrzkkeligt  med mad  »og  s l ~ v e og  initiativlose  doser myrerne deres tid bort i soverummene.«

Mennesket »og myren -de to vresner på kloden. der uden sainmenligning opbygger de mest komplicerede samfund -[er samtidigt] de eneste to vaner, der har et egentligt og systematisk forbrug af rusgifte.« Dette forbrug kan ikke ude- lukkende forklares ud fra kompensatoriske forhold, da social undertrykkelse ikke forekommer hos myrerne. »Derimod kan  man  meget  vel  tznke sig,  at  den sainfundsdannende evne er forenet med hangen og evnen til beniselse i en fzlles forudsztning -nemlig en sprogligt formet bevidsthed.« Det har vist sig, at myrerne  ved  siden  af  mennesket  har  et sprog, der har en specificeringsgrad, så myrerne kan kommunikere specifikke og abstrakte st~rrelser til hinanden.

Sprogevnen er det, der retfzrdigger rusens systematiske forekomst. For med sproget rnuligg~res ikke blot kompleksitet og fzlles projekter. » P i   den ene side åbner den sproglige bevidsthed da ganske  vist  for verden -udadtil  gennem samfundsdannelse og verdenserobing, indadtil gennem de åndelige verdeners uendelighed  af fantasrner og symboler. Men på den anden side lukker sproget paradoksalt  nok ude -henviser os til i al tid  og evindelighed at eksistere i et opbruddets eksodus, der ganske vist gØr os fri af slaveriet i instinkternes Ægypten, men  so1 1 1   dog  aldrig  leder os hjem  til Det forjzttede Land. Deraf den nzsten uoverkommelige  sorg, der altid vil omgive det bevidste liv.« Dette giver rnulighed for omsorg og medlidenhed, men det giver også en kulturel bestemt  tungsindighed. »Deraf vore projekter, vor fabuleren, vor fortvivlede higen og lzilgse1 -aldrig stillet, men  kun  kortvarigt mildnet  i  den  d~dlignende n s ,  i  vor krops orgiastiske rystelser på den erotiske hengivelses  tinde,  i  narkomanens sjzlelige  sus,  nar  injektionssprØjtens stempel trykkes i  bund, i nieditationens dybe koncentration og ikke-koncentration, i  hysteriet og den grzensel~se affekt og i  bevidsthedens  momentane udsluk- kelse  i  en  kropslig  anstrengelse  eller smerte.«

I en fortzttet poetisk  stil beretter Gjesing om  'kulturens byrde'  eller 'den  ulykkelige  bevidsthed'. Rusen  og  den ekstatiske bevidsthed bliver de frirum, der star i modsztning til koininunikationen og rationaliteten, men som samtidig er forudsztningen for kommunikation og rationalitet. Det ene og det andet hznger her ul~seligt sammen; rationaliteten  bygger p2 irrationalitet,  og dette kan  så vise  sig p i  forskellige måder  i forskellige kulturer, men det er et ontologisk fundament for kulturernes karakter af kulturer.

Niels Kuyser Nielserz beskzeftiger sig i artiklen  'Det dunkle Øjeblik og selvet' ined forholdet mellem  'overblik' og 'Øjeblik'. Overblikket  organiserer  rationelt, medens Øjeblikket mister overblikket og gir op i nuet. Også her betinger de to modi hinanden og udgØr samtidig hinandens modsztninger. Man kan ikke bevare overblikket i  gjeblikket og Øjeblikket tabes i overblikket. »Via rummet får ting og skikkelser konturer og frenitrzder for vore Øjne. P : den anden side hviler  vores  forstielse  i  sansningens samniensmeltning med omgivelserne.« Nielsen  viser,  hvordan  denne figur  til stadighed er p i  spil  i  sportens  verden, hvor sammensmeltningen giver Øjeblikket en berusende effekt. Det bliver derfor også futilt at spØrge: 'Hvad tznkte du egentlig, da du passerede Shilton?', er et typisk sportsjournalistisk spgrgsmål efter en fodboldlandskamp, soli1 netop ikke fanger Øjeblikket, ineii forlanger en efterlods rationalisering af noget, der ikke kan indfanges rationelt. Det er med en kliche fra sportsjournalistikken 'sublimt',  æstetisk.

En anden pointe for Nielsen er, at dette Øjeblik  ikke kan opstå som villet. Vil man selvforglemmelsen,  bliver  det  uinuligt at glemme sig selv. Det handler således om at nå tilstanden uden  vilje. Dette kan nok vzre vzrd at huske på i en kultur, hvor der tilsyneladende er et kzinpe marked for selvforglemmende og ~jebliksfremkaldende  aktiviteter fra

bungyjuinp til paint bal1 haller.

En anden måde at trzde i karakter i forhold til  tiden  på er at  opleve tiden som så f~ildstzndig fyldt og meningsfortzttet, at man glemmer tiden; kommer til at stå uden for den. Det er hvad Kur-t Lurlers oplever  i  fiskerhistorien 'Laksefiskeri inellein  vanvid og zstetik'. Luders beretter på sand fiskermanér,  hvordan laksefiskeriet for ham udg@r  et i-urn  hinsides al fornuft og normalitet. Kroppen og dens krav bliver fsaværende, da alt går op i en slags ekstatisk  bevidstheds fokusering på sin nndethed: laksen. I en lang og omstzndelig  tekst  fØres  vi  ind  i  denne  verden. Men fiskerens verden bliver nu aldrig rigtig nzrvzret-ide -måske ligger den for langt fra min til at blive interessant, fascinationen udebliver, jeg bider ikke på.

I  'Mellem Ørne og engle -om inediemyter,  showsport  og  isceneszttelser' forsoger J$rge~i Povlsen at indfange en lidt  anden  figur.  Når  sportens  verden fyldes med kloninger af den fuldkomne sportsperson, opstår der måske et behov for noget andet. Hvis publikum ikke kan opleve Øjeblikke af fryd elIer sublimitet, nar Øjeblikkene er forudsatte og forudprogrammerede, inister sporten sin tiltrzkning. Men s5 kan  der opstå andre foki. Eddie the Eagle kommer for Povlsen til at stå som eksponent for et karnevalistisk element i det iscenesatte sportsshow. Hvor andetheden ofte hentes ind via en oplevelse af transcendens gennem  sportsudovernes fantastiske przstationer, bliver Eddie the Eagle en mediefigur, som kan erstatte den sublime andethed gennem sin anderledeshed. Som en  barok nar forlener Eddie dermed sporten med oplevelse af andethed.

De store  iscenes~ettelser  af  OL-åbningshbj  tidligheder kan  ligeledes opleves  soin  eksempler  p2  en  andethed  i sportens verden. Decouflés  isceneslettelse af åbningshfljtidligheden i Albertville  1992 bliver for Povlsen et eksempel på en sublim oplevelse. »I Albertville gik der en  lige og konsekvent linje fra åbningshojtidelighedens avantgardistiske  og  nybrydende,  rnen  stilmi~ssigt stringente blanding af kunstneriske virkemidler, og til sportskonkurrencernes sublime  niveauer.«  I  modsztning  til denne ses abningen i Lillehammer som et forfald, hvor det folkelige og hyggen erstatter  det  sublime.  Det er samtidig tankevzkkende.  at medens Albertvillelegene kunne finde plads til  en Eddie the Eagle, så betod  skzrpede udtagelseskrav i Lillehammer en frasortering af 'tumberne'.  Povlsen ser her en sammenh ~ n g mellem det sublime og det skzve på den ene side, og det folkelige og ensrettende p i   den anden.

Ungdomskulturer  og  kropskulturer hØrer sammen. Da vores kultur generelt er  en  ungdomskultur udvides også kropskulturernes  felt. Dette e r  nogle af temaerne i de sidste to artikler i Hooked. Jens F. Jensen beskriver i 'Spillemaskiner (krops-)spil &amp; High Tech Paranoia', hvad der sker i forholdet mellem spillemaskiner og deres unge brugere, som prirnzrt  er drenge. Ikke overraskende ses tilts~kningen  af  spillemaskiner  at vzre mere og andet end fordummende spil(d)  af  tid. Gennem  spillene opstår der en mulighed for at havne sig p i   det system, som opleves soin styrende for isEr drcnge. Maskinernes spil er bygget op som sin2 iiarrativer, hvor en dannelse i spillenes verden gennein en helts skabadser direkte kan overfflres til spillerne, men videre kan spilleme overfØre en fnistration  over deres kulturelle indplacerethed som afmægtige gennem at slå maskinen  og i  videre forstand  s12  den kapital, der ligger bag spillemaskinerne. Spillemziskinerne udgor et helt reperto- ire i  moderfaringer.

Moderfaringer og direkte modfornuft bliver  også det centrale for Christiurz . J~~ntzen og Veriler M@ller i  'Marginaloplevelser og t~rskelvzrdiei-. Til installering af begrebet vanvidsidr~t'. Gennem en række differentieringer i begrebet vanvidsidrxt vises det her, hvordan overskridelser i  forskellige iscenescettelser kan sætte en modfornuft, der er anderledes end den dagligdags. I postinoderniteten opleves tiden soin ineningsles, men ved at udfordre rneningslesheden i vanvittige gØreniil som marathon, tiiatlon, pcelesidning, bjergklatring, bungyjump, faldskzrmsudspring  osv. kan der etableres rum ined alt for ineget inening;  hyperinening  kunne  man  kalde det, hvilket forfatterne dog ikke gor.

Ved at knytte an til forskellige forestilliiiger om individuelle overskridelser kastes der kritisk  lys ind over meningslosheden i  den nuvzrende kultur. Værditflmnirigen  lader  sig  saledes  erfare gennem det excessive, gennem overdrivelsen. Dette bliver samtidig en kritik af den demokratiske og folkep~dagogiske idrzt, som blot ses som en forlængelse

af det inoderne projekt.

Artiklen  er på sine steder den  mest udfordrende og tankevzkkende og den at siette sin el eneste der eksplicit fors~ger problematik ind i  en forestilling om paradigmatisk  skift.

Der er i Hooked ikke blot tale oin en gcntagelse af en modernistisk rationalitetskritik, inen en indskrivning af denne i  et  såkaldt postinoderne  erkendelsesnim. Der tales nok om et modstandspotentiale,  om  en  inodfornuf[,  om  en kropsk~iltur i modsztiiing  til  en  endiniensionaliseret  fornuft osv.,  inen disse aes  ikke som  ievolutionvre i  den  forstand,  at  de  vil  vise  ud  nf (nu)tideri. Tværtimod ses disse inod-forhold at VEre indeholdt i  tiden, soni en slags overlevelsesrum eller frihedsrum, der eksisterer i  et parallelt  erfaringsunivers. Frihed ses således ikke i en figur med historisk indlGsning, hvor den herskende rationalitet ~i@dvendigvis m2 afskaffes, for at friheden kali muligg@res.  De frie rum er altid-allerede  mulige, og de koinmer til at udgore en slags refugiuili i  det (aller)seii(este)inoderne. De eksisterer bla. i  sport og kropskulturer, men også i det vanvittige og det æstetiske.

Der er heller ikke tale om, at  'frigOrelsen'  ses soin et i  sig selv homogent kollektivt projekt. At satte sig selv fri for en  tid bliver mere et individuelt alternativ  eller  en  livsstil  hos  bestemte grupper. Igen kan man i forhold til den modernistiske civilisationskritik  bemxrke afstanden til  sivel revolutionsforestillingerne som historiefilosofiske indskrivninger. Endelig kan inan se en forskel ved, at det hos forfatterne i Hooked ikke opfattes  som et tabu at beskxftige sig med positiveringer af fri  ruminene. Med den fraværende historiefilosofiske overbygning er det blevet muligt at beskzftige sig med, hvilke konkrete inuligheder der eksisterer ved siden af  den kvaliietsl@se,  kontinuerte  tid.  Alt  i  alt kan man her tale 0111 en befriende og afdraniatiseret form for kulturkritik, des ikke  n~dvendigvis  m5 affardige  den herskende  kultur  i  sin  totalitet,  inden den kan pitage sig eii beskrivelse af en inodstand, en modfornuft, en modtilvrerelsesforiii, eii inoderfnring,  eller hvad iiian nu vzlger at kalde det.

Man kan s5 undre sig over den placering, soin astetikken, og her isrer det sublime, far  tildelt  i  denne  kulturkritik. Den xstetiske erfaringslorm har netop i den modernistiske kritik haft rollen soni et frirum -ved siden af filosofien, inen samtidig privilegeret i forhold til filosofien -der  kan  artikulercs kritik fra, da den zstetiske erfaringsfoim ikke lod sig indordne under den herskende rationalitet:  samtidig  has  kunsten  altid  vxret bundet til  det sanselige, hvorfor rationalitetens reduktion af fornuften har varet umiddelbar nixrkbar.

Mari kan måske ogs5 undres over det forhold, at disse postmoderne kulturkritikere har brug for en dualisirie: mellem det ene og det andet. Er det mon  npdveiidigt at installere en andethed soin en kritisk artikulation af det ene for at tematisere dét,  so111 en del af forfatterne benrevner det postinoderne? Det er vel i forlxiigelse af artiklerne et sp0rgsrni1, om ikke netop denne dualistiske figur (det ene over for det andet; det falske over for det sande; kultur over for natur: tiden  som udstrzkning over for tiden som intensilet  osv.)  er knyttet  til  en stnrk kulturkritik, soiri kan st5 i  et absolut rnodsretningsforhold  til den (nu)vzrende kultur. Miske kunne inon forestille sig, at afdramatiseringen  g i   lidt  Irengere, og at inan kunne teinatisere kulturelle forhold uden ilt indskrive dem i en kritisk  dualisme, men dermed satse p5 forholdenes egenart i den valgte temati- sering. Der kunne s5 iniske blive tale om en kulturanalyse  i  stedet foi- kulturkritik? Men, kunne der modsat sporges, er dette overhovedet Ønskeligt?

Jeg har her forsagt at lase en saiiilende problenlatik ud af antologien. Derved er der ikke ydet de enkelte artikler retfnrdighed, og den f6rste artikel  'Den arme syndes -utidige  bemrerkniriger  om tidens  sunde  fosriuft'  af  Lars-Henrik Schrnidt falder helt uden for probleinatikken. Artiklerne er meget forskellige og gir ikke nØdvendigvis op i en enhed. Der  gives  inange interessante  bud  p i forskellige forståelser af kropskulturer.

De fleste af artiklerne kunne have talt en redaktioiielt behandling, som havde skiret dem til i forhold til deres indhold. Nxsten alle artikleine dyrker deres egen skrift, og hvis  der er nogen, der er hookcd. er det de forskellige forfattere, der tilsyneladende har f5et et sted, hvor de har kunnet f5 lov til at skrive s i   meget de ville. Mange af artiklerne har fiet lov til at blive for lange til at kunne få Izseren pfirogen. Jeg blev ikke hooked.