Når det omsorgsfulde menneske spænder ben. Om paradokset i implementeringen af sund livsstil blandt udsatte borgere
Forfattere: Stine Frydendal Nielsen
Tidsskrift: forumforidraet (2011-03-01)

## Når det omsorgsfulde menneske spænder ben

Om paradokset i implementeringen af sund livsstil blandt udsatte borgere.

»At man, naar det i Sandhed skal lykkes én at føre et Menneske hen til et bestemt Sted, først  og  fremmest  maa  passe  paa  at  finde ham der, hvor han er og begynde der.«

Søren Kierkegaard

Ovenstående citat er nedskrevet af Søren Kierkegaard i 1859. Kierkegaard understreger, at vi først  og  fremmest må finde individet der, hvor han er, og begynde der. Det betyder, at respekten  for  mennesket  som  et  enestående  individ samt medmenneskelighed er centrale begreber, hvis man skal gøre noget for andre. Hvad Kierkegaard ikke vidste dengang, var, at netop denne formulering ville få altafgørende betydning som en af grundpillerne i det moderne sociale arbejde, som vi kender det i dag. Det moderne sociale  arbejdes  ideal  er  at  møde  mennesket der, hvor han er - at møde ham i øjenhøjde. Om end  der  altid  vil  være  en  magtforskel  i  dette møde, handler det om ikke at overbyde individet, men derimod at bane vejen for egne valg og beslutninger. Dog har tidligere forskning vist, at denne tankegang forårsager en række paradokser i det sociale arbejde på grund af de politiske retningslinjer og krav til socialarbejderen, som i lige så høj grad er afgørende for det sociale arbejde i dag (Mik-Meyer, 2002, 2004 og Villadsen, 2003, 2004). Socialarbejderen kommer til at stå i dilemmaet mellem at skulle agere som den opdragende og den omsorgsfulde.

AF STINE FRYDENDAL NIELSEN

Nærværende artikel bygger på min specialeafhandling Det sympatiske paradoks i mødet mellem system og borger (Nielsen, 2009) ved Institut for Idræt, Københavns Universitet, og er en diskussion  af  undersøgelsens  væsentligste  fund. Selve  dataindsamlings-  og  analysemetoden  vil ikke blive gennemgået yderligere, men diskussionen bygger på undersøgelsens empiriske datamateriale,  som  er  indsamlet  ved  hjælp  af  to observationer samt fem kvalitative interviews.

## NYE KRAV TIL DET SOCIALE ARBEJDE

I de senere år er sundhedspolitikken blevet væsentligt  mere  toneangivende  i  den  danske  velfærdspolitik.  Med Sund hele  livet (Regeringen, 2002) nedsatte den danske regering nogle kon- krete  målsætninger  for  den  danske  folkesundhed frem til 2010. Især problematiseredes den sociale ulighed i sundhed, som man ønskede reduceret, hvis målsætningerne for den nationale folkesundhed  skulle  nås  (Regeringen,  2002,  s. 6). Derfor fokuseredes der på at gøre en indsats over for de grupper i samfundet, hvor sygdomsrisikoen er stor. Det gjaldt blandt andet udsatte voksne , som var en af målgrupperne for regeringens sundhedsindsats.

Når der er tale om kravene til sundhedsfremmende arbejdsopgaver, bliver det først omtalte dilemma i det sociale arbejde, mellem at agere som den omsorgsfulde og forstående og samtidig være den opdragende og styrende, endnu mere udtalt (Mik-Meyer,  2002, 2004  og  Villadsen, 2003, 2004). Dette skyldes, at regeringens målsætninger  for  sundheden  fordrer  en  vis  diktering  af  de  udsattes  handlinger.  Derfor  skaber dilemmaet mellem at skulle møde borgeren på hans eget niveau, men samtidig guide ham til en sundere og mere fysisk aktiv tilværelse, nye udfordringer for mødet mellem socialarbejder og borger.  Undersøgelsen  tager  afsæt  i  initiativet Helsesport  på  Ballerup  Kommunes  Kompetencecenter. 1  Med udgangspunkt i et af de i alt syv arbejdsprøvningsprojekter på Kompetencecenteret  (omtales  som  Projektet),  koncentrerede undersøgelsen sig om mødet mellem system og borger  (Mik-Meyer  og  Villadsen,  2007).  Dette blev gjort via observationer af de fastlagte møder mellem socialarbejder og deltager, som er et eksempel  på  det  rum,  hvor  livsstilsændringer for udsatte borgere formidles, forhandles og debatteres. Ligeledes blev der foretaget interviews med  både  deltagere,  projektmedarbejdere  og ledelse på Kompetencecenteret.

Et  af  de  steder,  hvor  Helsesport  blev  implementeret, var  i Genbrugsbutikken,  som  er  et  beskæftigelsestilbud  under Ballerup Kommunes kompetencecenter.

Problemfeltet er blevet undersøgt med afsæt i Michel Foucaults teori om governmentality (Foucault, 1988). Denne tilgang er anvendt som analytisk strategi (Dean, 2008) og skal bidrage til  forståelse  af,  hvilket  styringsrationale,  der påvirker  sundhedsfremme  blandt  udsatte  borgere. I forlængelse heraf anvendes Erving Goffmans sociale samhandlingsteori og hans dramaturgiske  analysestrategi  (Goffman,  1997,  Hviid Jacobsen og Kristiansen, 2002) til forståelse af de  fænomener,  som  opstår  i  det  sociale  møde mellem kommunens socialfaglige medarbejder og den udsatte borger.

Artiklen diskuterer undersøgelsens fund, som er fremkommet på baggrund af spørgsmålet om, hvordan det sociale møde mellem kommunalt ansatte  og  borgeren  påvirker  implementeringen  af sundhed og fysisk  aktivitet? Spørgsmålet er undersøgt gennem følgende to underspørgsmål: 1) Hvordan anvender Ballerup Kommune styringsteknologier i initiativet Helsesport i forhold til implementering af sund livsstil og fysisk aktivitet  hos  deltagerne?  Og  2)  Hvilken  betydning kan den sociale samhandling mellem den kom- munalt ansatte og borgeren tillægges i arbejdet med  implementering  af  sund  livsstil  og  fysisk aktivitet?

## STYRINGSSTRATEGIER OG DET SOCIALE MØDE

I  det  følgende  gennemgås  den  teoretiske  indgangsvinkel, som blev brugt i undersøgelsen. På baggrund heraf følger en dybere diskussion af undersøgelsens fund.

## GOVERNMENTALITY-TILGANGEN

Foucault  definerer  governmentality  som  den særlige  moderne,  liberale  styringsmentalitet, hvor styring principielt altid må foregå ved, at styringen rettes mod individers selvstyring (Foucault,  1988,  s.  19).  Den  grundlæggende  logik er ikke at undertrykke, men at frisætte borgeren (Villadsen, 2003, s. 194). Således eksisterer der nogle bestemte sandheder i et samfund, som vi alle bør underkaste os for at kunne kalde os  selv  medborgere  (Dahlager,  2001,  s.  93),  og det  sociale  arbejde  søger  at  hjælpe  folk,  som har  svært  ved  dette.  Ifølge  Mitchell  Dean  kan styringen analyseres igennem dens praksisregimer (Dean, 2008, s. 70). Begrebet praksisregimer henviser til  de  organiserede  praksisser,  som  vi styrer andre og os selv igennem (Dean, 2008, s. 55 og 71). Kompetencecentret i Ballerup betragtes som et sådant praksisregime. At analysere et praksisregime  skal  ifølge  Dean  ske  med  udgangspunkt  i  fire  dimensioner:  1)  Styringens synlighedsfelter,  2)  med  hvilke  metoder  styres og interveneres der?, 3) videnskabeliggørelse af feltet  og  4)  skabelsen  af  individer/subjekter (Dean, 2008, s. 72-75). I analysen af styringsteknikker  på  Kompetencecentret  anvendtes  disse fire dimensioner til at belyse, hvordan de fremsatte mål for borgerne forsøges opnået.

Udøverne af magt og viden i den governmentaliserede stat befinder sig i lige så høj grad ude i decentrale enheder i lokalsamfundet som i den centrale del af statsapparatet. Governmentalitybegrebet er således »det vestlige samfunds særlige  styringsrationalitet  og  særlige  styringsinstrument« (Villadsen, 2008, s. 15).  Dermed passer  denne  tilgang  godt  til  anvendelsen  af Goffmans  sociologi,  idet  den  koncentrerer  sig om  magtudøvelse  i  decentraliserede  enheder, som Kompetencecentret i Ballerup er, og det er netop her, at mødet mellem stat og borger finder sted.

## SOCIAL SAMHANDLING OG DRAMATURGISK ANALYSE

Goffman var en af de første inden for sociologien  til  at  forholde  sig  til  verden  som  en  scene. Hans  pointe  var  ikke,  at  al  menneskelig  samhandling er et skuespil, men han forsøgte snarere at forstå, hvordan vi handler, og hvorfor vi gør det.  Han  brugte  teatret  som  analytisk  metafor for dette og hentede begreber som replik, rekvisit,  optræden  og  rolle  (Hviid  Jacobsen  og  Kristiansen, 2002, s. 88). Goffman mener, at optræden eller selvfremstilling er en del af det menneskelige  handlemønster,  og  teatermetaforen skal  derfor  ikke  forstås  som  en  betegnelse  for dobbeltspil, men som en del af vores sociale natur. Denne metafor bliver således også hans teoretiske værktøj (Hviid Jacobsen og Kristiansen, 2002, s. 90). Vi agerer dermed skiftevis som optrædende og som publikum i alle sociale situationer. Goffman udarbejdede det, han kalder et dramaturgisk spil og sceneperspektiv for interaktion, og han snakker om syntaktiske regler for interageren (Goffman, 1997, s. 95). Ifølge Goffman søger vi konstant viden om, hvordan andre individer vil reagere, og hvad det eventuelle resultat af situationen bliver. Vores fremtræden i social kontekst er altså både en måde at iscenesætte os selv på og styre andres opfattelse af vo- res person, men det er ligeledes et redskab, som andre i situationen kan bruge som vejviser for videre ageren (Goffman, 1997, s. 21). Goffmans analytiske fremgangsmåde var kendetegnet ved anvendelsen af metaforer. Hans nok mest kendte  er  teatermetaforen  (Kristiansen  og  Mortensen,  2005,  s.  46).  Betragtningerne  i  forhold  til det  sociale  møde  tager  udgangspunkt  i  to  af Goffmans begreber: »samhandlingsordenen« og »rollebegrebet«. Hvor rolle er et af de begreber, Goffman fremlægger som en del af dramaturgiens  begrebsapparat,  er  samhandlingsordenen det begreb, hvormed han indfanger den orden, han  iagttager  via  sin  teateranalogi.  Samhandlingsordenen vedrører social samhandling eller blot samhandling og defineres således af Goffman:

»Social  samhandling  kan  afgrænses  snævert,  som det der udelukkende kommer til udtryk  i  sociale  situationer,  dvs.  miljøer hvor to eller flere individer fysisk befinder sig i  hinandens responsive nærvær.« (Goffman, 2004, s. 283)

Goffman betegner dette som »ansigt til ansigtsituationer«,  hvor  aktører  er  i  direkte  påvirkning  af  hinanden,  fordi  de  er  fysisk  tilstede  i samme rum. (Goffman, 2004, s. 39).

## MODSÆTNINGER OG PARADOKSER I IMPLEMENTERINGEN AF HELSESPORT

I  det  følgende  diskuteres  de  resultater,  som fremkom ved analysen af undersøgelsens empiriske materiale. Det drejer sig blandt andet om de  modsætninger,  som  kommer  til  udtryk  i  de anvendte styringsteknologier, og hvorfor de opstår,  samt  implikationerne  for  det  sundhedsfremmende arbejde i mødet mellem system og borger.

## MODSATRETTEDE STYRINGSTEKNOLOGIER

Det sociale møde er omgivet af en række forudsætninger, som vedrører lovgivningens målgrupper samt mål og midler - både i forhold til specifikke socialpolitiske indsatser, økonomiske rammer,  velfærdsbureaukratiets  opbygning  og regler  og  procedurer  for  det  sociale  arbejdes virksomhed (Elm Larsen et al., 2002, s. 188). Ved hjælp  af  governmentalityanalysen  ses  det,  at der eksisterer en række målsætninger og dertil udviklede  handleplaner  og  anbefalinger,  som der styres på baggrund af, specielt i forhold til udsatte  borgere.  Undersøgelsen  viser,  hvordan denne  styring  ikke  altid  bliver  mødt  med  lige stor begejstring, idet socialarbejderne giver udtryk  for  en  uoverensstemmelse  med,  hvordan virkeligheden er:

»Vi har jo ikke haft den helt store overordnede snak om det endnu. Andet end at vores leder  [leder  for  Kompetencecenteret],  han kommer med et 'Skal'. 'Nu skal I'. Vi har jo snakket  om  det  i  mange  år,  og  fornuften  i det, og nu kommer han så og siger, 'nu skal I'. Og det skal køre fra første januar, ikke.« (Holdleder, Projektet)

De væsentligste punkter her er mangel på sammenhæng  mellem  viden  og  magt,  hvilket  vil sige, at socialarbejderne ikke altid mener, at deres handlemuligheder i forhold til deltagerne er fagligt  begrundet.  De  mener  ikke,  deltageren får  den  fornødne  sundhedsfaglige  viden,  men spørgsmålet er her, om de også selv mangler relevant  vidensgrundlag,  således  at  de  selv  kan handle »rigtigt« i forhold til det sundhedsfremmende arbejde.

»De får måske ikke en ordentlig forklaring på,  hvorfor  det  her  er  rigtig  rigtig  godt.  Så det  virker  måske  i  virkeligheden  mere  begrænsende for dem, end det virker udviklen- de for dem. Der tror jeg godt, vi kan gribe i egen barm måske, og huske hvor vigtigt det er at få det med.« (Teamleder, Projektet)

Det er ifølge Lisa Dahlager vigtigt, at en forandringsproces også tager udgangspunkt i de velfærdsprofessionelle  (her  medarbejderne),  som skal implementere denne forandring, før forandringen kan forekomme hos deltagerne (Dahlager, 2001, s. 91-92). Det betyder, at Helsesport i lige så høj grad må rettes mod medarbejderne som mod deltagerne. Således opstår der modsatrettede holdninger til, hvad det er for subjekter, som  i  sidste  ende  skal  skabes  gennem  dette praksisregime.

Den governmentale politikudøvelse i den moderne velfærdsstat er på en gang totaliserende i forhold til hele befolkningen og dermed overgribende og kvantitativ, når den pålægger borgerne obligatorisk skolegang, nationale sundhedsprogrammer  og  skatter  og  opdeler  borgerne  i kategorier som arbejdsløse, pensionister, revalidender og så videre. På den anden side er den individualiserende, herigennem analytisk i forhold  til  individet,  når  den  interesserer  sig  for den enkelte borgers personlighed, selvopfattelse og psykiske konstellation (Mik-Meyer og Villadsen,  2007,  s.  17).  Der  er  således  to  sider  af styringen  i  den  moderne  velfærdsstat  og  dermed også styringen af sundhedspolitiske strategier for udsatte borgere. På den ene side interesserer man sig for, at der skal ydes bestemte former for sociale ydelser, og de udsatte borgere skal motiveres til indtrædelse i de rammer, som gælder for gode medborgere. Men ligeledes skal man tage forbehold for det enkelte individ, og som  det  er  blevet  sagt  tidligere  »møde  ham, hvor han er«. Dermed bliver deltagerne på Kompetencecenteret anskuet som et dobbeltobjekt, som på den ene side skal mødes uden forhånds- begreber og på den anden side indgår i en universel  kategori  med  visse  generelle  karaktertræk  (Villadsen,  2004,  s.  227).  Problematikken opstår  dermed  i  relationen  mellem  styring  og selvstyring, og der ses således dilemmaer i forhold  til  motiverne  for,  at  denne  styring  eller »tvang« mod en sundere og mere fysisk aktiv tilværelse skal finde sted, da det går mod opfattelsen om at placere sig på borgerens niveau (Villadsen, 2003, s.195). Det kan forekomme svært at affinde sig med de former for tvang, som er indvævet i det sociale arbejde. Kaspar Villadsen skriver, at de forskellige magtformer, som anvendes  i  det  sociale  arbejde,  er  kendetegnet  ved forskellige grader af tvang. Dette justeres efter deltagernes  vilje  til  besiddelse  af  selvkontrol. Det er denne tvang, som normalt kendetegner det sociale arbejde (Villadsen, 2003, s. 196), de ansatte på Projektet har svært ved at overføre til implementeringen af sundhed. Måske netop fordi de selv føler sig tvunget ind i implementeringsprocessen:

»Det, der er det største problem her, det er at vi ikke tænker, det er almindelige mennesker.  I  min  verden  er  det  her  almindelige mennesker, som der er sket et eller andet for, som gør, at de ikke kan håndtere det lige nu. Men vi sidder jo med alle de samme problemer. Du kan jo prøve at kigge på os. Vi er jo overvægtige, vi laver ikke motion, vi ryger, vi drikker cola, vi gør alt det, de også gør. Og så kommer vi her med vores finger 'Det skal du ikke  gøre'.  Så  det  bliver  jo  rigtig  interessant.« (Holdleder, Projektet)

Det er her paradokset i det sociale sundhedsarbejde kommer til syne. Medarbejderne har på den ene side en klar forståelse for de fordele, det kan have for disse individer at forbedre deres sundhedstilstand, men de har samtidig svært ved at »tvinge« dem til noget, som mange »ikkeudsatte«  (inklusiv  medarbejderne  selv)  også har svært ved. Det er denne dobbelthed, som er gennemgående i styringen af det sociale arbejde på Projektet, da der både ses et ønske om at efterleve  statslige  målsætninger,  men  også  en konflikt i forhold til den måde, dette vil intervenere med det moderne sociale arbejde, hvor det handler  om  at  møde  deltageren  med  udgangspunkt i dennes virkelighed. Når sundhed italesættes, ses der dermed et større dilemma, end når  temaet  er  arbejdsprøvning  eller  kontanthjælp.

## BAGVENDT SYMPATI

Ved hjælp af Goffmans dramaturgiske analyse af de rollemønstrer, som gør sig gældende i det sociale møde, viser det sig, at medarbejderne på Projektet opererer gennem rollerne fagperson og forælder ,  mens  deltagerne  veksler  mellem  rollerne handlekraftig og barn. Dette  skyldes  en modsatrettet  indstilling  til  selve  styringen  af initiativet  om  sund  livsstil  og  fysisk  aktivitet. Ifølge Mik-Meyer udtrykker magten i det sociale  arbejde  sig  typisk  som  opdragelse,  hjælp, støtte og omsorg (Mik-Meyer, 2002, s. 109). Der er her tale om, at hensynet til den enkelte (omsorgen) må spille sammen med generelle institutionelle målsætninger for deltageren (opdragelsen).  Dette  er  en  konfliktfyldt  kobling  for personalet  på  Projektet  i  arbejdet  med  sundhed, da det er svært at skulle opdrage samtidig med at være støttende og omsorgsfuld (Järvinen og Mik-Meyer, 2003, s. 233). Medarbejderne på Projektet vil gerne opfattes positivt af deltagerne,  men dette kommer utilsigtet til at spænde ben for en sundhedsfremmende proces.

»Jeg tror, jeg har mere tillid i gruppen, end mange af mine kollegaer har. Det siger de også til mig tit. Og det er ikke for, at jeg skal gøre mig bedre, men jeg tænker langt hen ad vejen, at det er det at være lyttende eller at  møde  dem,  hvor  de  er.  Og  lade  være  at bedømme dem (Holdleder, Projektet)

Pointen er, at personalet på grund af gode intentioner og et ønske om ikke at dømme deltagerne bremser  det  sundhedsfremmende  arbejde  ved at  indtræde i rollen som forælder ,  som  dermed også placerer deltagerne i rollen som barn ,  på trods af, at der eksistere et ønske fra deltagerne om at fremstå engageret og målrettet.

»De kan jo nok godt fornemme alle sammen hernede, at jeg har blod på tanden med at skulle være fysisk aktiv. Og nu også hvor vi har været ude og gå tur om morgenen, der har jeg jo gået med én af de ansatte. Vi tager den lange tur, og vi går hurtigt. Og der har  vi  haft  nogle  rigtig  gode  samtaler  omkring sundhed«. (Deltager, Projektet)

Deltageren vil gerne fremstå som handlekraftig , især i forhold til fysisk aktivitet, og ovenstående citat henviser til, hvordan denne rolle bliver anvendt især i samhandlingen med de ansatte. Alligevel  har  deltageren  brug  for  sympatien  og forståelsen.

»Når jeg snakker sammen med (Holdleder), der får jeg lov til at tømme hele min skraldespand. Han er en, der kan forstå mig. Ligesådan med (Teamleder). Hun forstår mig også godt.« (Deltager, Projektet)

Det er altså en rar fornemmelse at føle sig forstået og mærke medfølelse. Man kan næsten fristes til at sige, det er befriende at være barnet til tider.

Ambivalensen for medarbejderne ved at skulle optræde som fagperson i forhold til implementeringen af sund livsstil og fysisk aktivitet, var Handlekraftig PARADOKSET

-

det  gennemgående  element  i  undersøgelsens analyse.  Dette  kan  siges  at  bunde  i  et  meget sympatisk  menneskeligt  træk,  nemlig  det  omsorgsfulde  og  empatiske  menneskes  overtag  i forhold  til  det  formynderiske  og  opdragende. Men det kommer også af en eventuel irritation over, at medarbejderne selv er underlagt en formynderisk tanke. Dette sundhedstiltag kræver netop, at de ligeledes selv tager stilling til deres egen sundhed. I den sundhedsorienterede optik har medarbejderne derfor meget svært ved ikke at forsøge at placere sig på deltagernes niveau. I bogen Kærlighed og opdragelse i socialaktiveringen (1999)  foreslår  Mik-Meyer,  at  den  modsigelse, som opstår i de ansatte og deltagernes rollespil, skal forstås i forhold til de mekanismer, som gør sig  gældende  i  henhold  til  positioneringer,  som modtager eller giver (s. 95). Det er en model, som Mik-Meyer anvender til at vise medarbejderes og deltageres indbyrdes afhængighedsforhold. Den kan derfor bruges til at synliggøre, hvordan disse to gruppers rollespil »...modarbejder begge parters  eksplicitte  ønske  om  en  ligeværdig  dialog, men opretholder  og  afspejler  dikotomien  hjælper-hjælpeløs,  som  er  et  af  kerneområderne  i langtidsledighedskulturen« (Mik-Meyer, 1999, s. 96).  Giver-modtager-modellen er oprindeligt be- Projektel skrevet af Marcel Mauss (1925) i forbindelse med gaveudveksling og kan ifølge Mik-Meyer kort beskrives  med begreberne generøsitet, selviskhed og forpligtelse. På Projektet er pointen, at personalets stræben efter at være den omsorgsfulde, den forstående og den sympatiske styrker deltagerens rolle som barnet. I  forsøget på at nærme sig  hinanden  udvikles  Projektmedarbejderens overlegne situation i stedet, mens den underlegne deltager bliver mere underlegen. Järvinen og Mik-Meyer pointerer, at denne utilsigtede asymmetri  kan  stamme  fra  den  uoverensstemmelse, som  ofte  eksisterer  i  forhold  til,  hvad  formålet med opholdet på et aktiveringsprojekt er (2003, s. 238). Det sociale arbejde på Projektet er i denne  optik  behandlingsfikseret,  og  derfor  opstår medlidenheden  og  medfølelsen  i  forbindelse med  behandlingen  af  deltagernes  sundhedstilstand. Dette er netop hovedårsagen til asymmetrien i forholdet mellem socialarbejder og deltager og grunden til, at den paradoksale sympati opstår  i  det  sundhedsfremmende  møde mellem system og udsat borger.

## IMPLEMENTERINGSPARADOKSET

Undersøgelsen viste, hvordan personalet og deltagerne veksler mellem forskellige roller i deres interaktion  med  hinanden.  Medarbejdere  og deltageres  forhold  til  deres  roller,  og  rollernes gensidige påvirkning, kan afbildes som på figur 1 på forrige side.

Figur 1. Aktørerne på Projektet og forholdet til deres roller (Kilde: Egen tilvirkning)

Det sundhedsfremmende arbejde på Kompetencecenteret adskiller sig fra det normale sociale arbejde. Det gennemgående paradoks i nærværende artikel er, at den modsatrettede tilgang til styring betyder, at sympatien overtager det sociale arbejdes opdragende funktion, og dermed skabes der en større ulighed i det sociale møde, når temaet er sundhed og fysisk aktivitet. Deltagerne fastholdes i rollen som barn og modarbejdes i deres bestræbelser på at være handlekraftige .  Dette  adskiller  fundene  i  denne  undersøgelse fra den viden, vi i øvrigt har om det sociale arbejde.  I  undersøgelsen  af  Kompetencecenteret  er  der  bestemte  ønsker  fra  medarbejderne om, hvilken rolle de helst vil spille. Som Figur 1 viser, er der en gensidig påvirkning mellem forælderen og barnet. Forælder -rollen  kan  således siges at opstå i en frustration over medarbejdernes  egen  manglende  selvstyring  i  forhold  til sundhed.

## KONKLUSION OG PERSPEKTIVER

Resultatet af koblingen mellem governmentality og  dramaturgien  har  vist,  at  mødet  mellem  system og udsat borger både influeres af modsatrettede  styringsteknologier,  og  at  resultatet  af dette bliver et asymmetrisk rollespil i den sociale samhandling.  Dette  betyder,  at  implementeringen af fysisk aktivitet hæmmes. Når fysisk aktivitet  skal  implementeres  i  mødet  mellem  medarbejder og deltager, fastholdes deltagerne derfor i rollen som barn, fordi medarbejderne knytter sig til  rollen  som forælder .  Dette  kan  kobles  til  det faktum, at kommune og ledelse tager medarbejdernes  sundhedsfaglige  baggrundsviden  for  gi- vet, og man har ikke sørget for efteruddannelse i dette. Man glemmer således, at det ikke blot er deltagerens  selvstyring,  som  skal  fremelskes, men at det også er de ansattes. Medarbejderne er altså blevet sprunget over i implementeringsprocessen,  hvilket  har  betydning  for  påvirkningen af deltagernes forandringsproces.

## EN FRUGTBAR IMPLEMENTERINGSPROCES

En  måde  at  sætte  perspektiv  på  de  barrierer, som artiklen viste i forhold til at implementere fysisk aktivitet hos udsatte borgere, kunne være at undersøge implementering som proces. Med dette skabes viden om, hvordan både forståelse og forankring af det implementerende arbejde ville kunne fremmes og derigennem gavne det sundhedsfremmende  og  forbyggende  arbejde blandt  kommunernes  udsatte  borgere.  Dette kunne gøres ved hjælp af Bracht, Kingsbury og Rissels fem-trinsmodel  (1999) for  sundhedsfremmende arbejdsprocesser. Denne model kan belyse den måde, hvorpå begrebet implementering anvendes af de ansatte i Ballerup Kommune og nuancere den holdning, de har til implementering, ligesom den kan komme med forslag til strukturering og forandring. Det kan være en vigtig faktor i forhold til, hvordan styringen udspiller  sig,  således  at  Helsesport  kan  blive  en integreret del af Kompetencecenterets arbejdsgang. Ligeledes kan det være en hjælp til at forstå, hvordan implementeringsarbejdet må foregå i forhold til mødet mellem ansat og borger.

Bracht,  Kingsbury  og  Rissels  fem-trinsmodel for sundhedsfremmende arbejdsprocesser er et redskab til at forstå styringsstrategien på Kompetencecenteret  og  dennes  implikationer  for det  sociale  møde.  Der  formes  hele  tiden  nye partnerskaber  i  forhold  til  sundhedsfremme mellem  samfundsmedlemmer,  sundhedssektoren,  de  forskellige  sundhedsydelser  og  nye  in-

4

3

Implementering

Vedligeholdelse

5

Revurdering Lokalsamfunds- analyse stanser som erhvervsliv og religiøse grupper, og derfor argumenterer forfatterne for vigtigheden af  borgerinddragelse  og  empowerment  (Bracht et al., 1999, s. 84). Sundhedsfremme er en dynamisk  proces,  som  afhænger  af  en  række  begivenheder og strategier, som ikke bare involverer individer, men også individers ejerskabsfølelse i forhold  til  processen  (s.  86),  og  på  alle  modellens  stadier  anbefales  borgerinvolvering.  Modellen skal ligeledes ses som en dynamisk proces,  og  derfor  vil  der  være  eventuelle  overlap mellem de fem stadier (s. 90).

Figur  2.  Fem-trinsmodel  for  sundhedsfremmende  arbejdsprocesser (Kilde: Bracht et al., 1999)

De fem stadier beskriver, hvordan man bedst foretager implementeringsarbejde i lokale samfund. Ved at anvende denne model ville Ballerup Kommune kunne få indsigt i de dele af implementeringsprocessen, hvor der opstår mangler og svagheder (Bracht et al., 1999, s. 92-102). Modellen kunne være et middel til at komme de barrierer til livs, som denne undersøgelse viste hos især medarbejderne i forhold til implemen- tering af fysisk aktivitet. Nærværende undersøgelse har vist en tendens til, at man mangler at få  denne dimension med. I stedet for at forstå implementeringen af sundhed og fysisk aktivitet som noget, der skal forankres helt dybt ned i kulturen i Ballerup Kommune, ser man det som noget, der kun vedrører de implicerede borgere. Det glemmes således, at indlejringen af en forandringsproces  må  starte  hos  medarbejderne selv, før den kan formidles videre.

## LITTERATURLISTE

Bracht, N., Kingsbury, L., &amp; Rissel, C. (1999). »A five stage community model for health promotion - empowerment and partnership strategies« , I: N. Bracht (1999). Health promotion at the community level 2 - new advances . London: SAGE.

Dahlager, L. (2001). »I forebyggelsens magt« , Distinktion, 3.

Dean, M. (2008). » Governmentality - magt og styring i det moderne samfund«. København: Forlaget Samfundslitteratur.

Elm Larsen, J., Mortensen, N. &amp; Frølund Thomsen, J. P ., (2002). »Magtens mange facetter i mødet mellem system og klient«, I: M. Järvinen, J. Elm Larsen &amp; N. Mortensen (2002) Det magtfulde møde mellem system og klient . Magtudredningen. Århus: Aarhus Universitetsforlag.

Foucault, M. (1988). »Technologies of the self«. I: L.H. Martin, et al. (red.) Technologies of the self: A  seminar  with  Michel  Foucault. Amherst: The University of Massachusetts Press.

Goffman, E. (1997). »Self-Presentation«, I: Lemert, C. &amp; Branaman, A. (1997) The Goffman Reader . Massachusetts: Blackwell Publishers.

Goffman, E. (2004). Social samhandling og mikrosociologi. En tekstsamling . København: Hans Reitzel.

Hviid Jacobsen, M. &amp; Kristiansen, S. (2002). Erving Goffman - Sociologien om det elementære livs sociale former . København: Hans Reitzel.

Järvinen, M. &amp; Mik-Meyer, N. (2003). At skabe en klient - institutionelle identiteter i socialt arbejde. København: Hans Reitzel.

Kristiansen, S. &amp; Mortensen, N. (2005). »Sociologiske  analyser  af  hverdagslivet«.  I: A.  Esmark, C.  Bagge  Laustsen  &amp;  N.  Åkerstrøm  Andersen (2005). Socialkonstruktivistiske  analysestrategier. Roskilde: Roskilde Universitetsforlag.

Mauss, M. (1970 (1925)). The gift. London: Cohen &amp; West.

Mik-Meyer, N. (1999). Kærlighed og opdragelse i socialaktiveringen . København: Nordisk Forlag.

Mik-Meyer,  N.  (2002).  »Omsorgens  herredømme«, I: M. Järvinen, J. Elm Larsen &amp; N. Mortensen, (2002) Det magtfulde møde mellem system og klient . Magtudredningen. Århus: Aarhus Universitetsforlag.

Mik-Meyer,  N.  (2004). Dømt til  personlig  udvikling. Identitetsarbejde i revalidering . København: Hans Reitzel.

Mik-Meyer, N &amp; K. Villadsen (2007). Magtens former - Sociologiske blikke på statens møde med borgeren . København: Hans Reitzel.

Nielsen,  S.  F.  (2009). Det  sympatiske  paradoks  i mødet mellem system og udsatte borgere - indflydelsen på implementering af sund livsstil med særlig fokus på fysisk aktivitet , Speciale udarbejdet ved Institut for Idræt, Københavns Universitet.

Regeringen, Indenrigs- og Sundhedsministeriet (2002). Sund hele livet - de nationale mål og strategier for folkesundheden 2002-2010 . København: Schultz Grafisk.

Villadsen,  K.  (2003).  »Det  sociale  arbejde  som befrielse«. I: M. Järvinen &amp; N. Mik-Meyer (red.) At skabe en klient - institutionelle identiteter i socialt arbejde . København: Hans Reitzel.

Villadsen, K. (2004). Det sociale arbejdes genealogi - om kampen for at gøre fattige og udstødte til frie mennesker . København: Hans Reitzel.

Villadsen, K. (2008). »Governmentality - at analysere  den  moderne  magts  former«.  Forord  til den danske udgave af Dean, M. Governmentality - Magt og styring i det moderne samfund . København: Forlaget Sociologi.

## NOTER

1. Idegrundlaget  til  Helsesport  er,  at  Ballerup  Kommune skal styrke og supplere sin vejledningsindsats over for de ledige, for dermed at forbedre beskæftigelsen blandt kontanthjælpsmodtagere. Dette skal ske gennem en systematisk sundhedsindsats, der skal sætte fokus på sund livsstil i hverdagen.