Uformåen
Forfattere: Gunnar Blå
Tidsskrift: passage (2001-12-01)

## GUNNAR BLÅ

## Uformåen

Det  var ikke godt, at jeg kom ud af sengen den morgen. Alt var forkert.  Hovedpi­ nen var forkert. Kaffen smagte dårligt. Hvis man er heldig at lave en rigtig god kop kaffe om måneden, må man være tilfreds. Hvorfor skal alting være så svært? Jeg kan ikke huske, hvordan vejret var, måske var det slet ikke noget vejr.

Da hovedpinepillen var begyndt  at virke,  begyndte jeg som  sædvanligt  at undre kert på? Nej, der var bare ingen, som ville ringe til mig. Jeg var ikke sådan en, som man ringede til den dag. Jeg fik  lyst til at ringe til nogen selv, men kunne .ikke finde

mig over  telefonen.  Hvorfor var der ingen som ringede? Var røret måske lagt for­ på nogen, som man ringede  . til den dag.

Netop  som jeg  sad og  grublede  ved telefonen ringede .den. Jeg lod tre signaler

komme igennem før jeg tog røret og svarede:

- Hvem ved?

En idiotisk måde at svare i ·telefonen.

Det var en kvinde som ringede, jeg burde måske ikke sige kvinde, for der. findes jo så mange kvinder. Det var en røst i telefonen,  som ringede, og røsten var lys ?g skøn at lytte til. Den sagde,  som om det var . en kvinde, som talte:

-Jeg hedder Diana. Må jeg kik'  forbi? Jeg har måske nåed at vise dig.

Så stille det blev  derefter. Det løb koldt gennem min pik.

- Narj, jeg vil ikk' ha' nåed,  og ring ikk'  igen!  skreg jeg og smed røret på.

Telefonen  betragtede mig tavst med sine blå og hvide farver. Jeg kan godt  lide

farver. Den ringede igen. Denne gang svarede jeg efter det første signal:

-Ja, ja, så kom da op, hvis du absolut ska'. Men regn ikke mæ, at det bli'r hyg'ligt. Det blir' det næsten aldrig.

Spejlet fortalte mig, at min krop ikke havde noget tøj på, og at den havde erektion. Jeg  så, hvordan den iklædte sig en brun badekåbe af frotte og et par brune sutsko i fløjl.  Siden satte den sig i sofaen og  ventede. Jeg kunne se,  at den lagde både be­ nene og armene over kors, og at blikket stirrede tomt lige ind i spejlet.

Da det ringede på døren sprang kroppen op af sofaen og løb ud i entreen. Der­ efter kunne jeg ikke se den mere. Men jeg fornemmede, at den satte sikkerhedskæ­ den på og åbnede døren. Der stod en kvinde derude,  jeg skulle måske ikke  kalde hende kvinde,  der findes jo så mange.  Men  der  var  en tobenet skabning der,  med hoved og arme og antydninger af b ry ster. Jeg vrissede:

- Nå,  er det dig?

Imidlertid kunne jeg slet ikke genkende hende.  Hun smilede med hele  ansigtet

som en sol,  som  det  hedder.  Derpå lukkede  jeg  døren,  tog  kæden  af og lukkede hende ind i lejligheden. Da hun passerede mig, strejfede hendes hofte mit pikhoved gennem alt tøjet,  og jeg bed tænderne sammen, så det jog i kæberne.

Jeg vendte mig om og betragtede hende bagfra. Hun havde knæhøje brune støv­ ler og skotskternet kjole i rødlige farver. Mellem støvlerne og kjolefolden sås et par centimeter rød uldstrømpe. På overkroppen havde hun en strikket  brun trøje og en håndtaske  over  venstre  skulder. Jeg  var  så  liderlig,  at  jeg  fik  sure  opstød,  som jeg forsøgte at camouflere med et  voldsomt men meningsløst hosteanfald. Hun vendte sig  om og  smilede.  Smuk  var hun,  hendes  ansigt  strålede  blegt  og  rødkindet,  ind­ rammet af mørkt pageklippet hår. "Skøge, luder, tøjte ...  " svor jeg for mig selv. Men hun bare smilede.

Siden  satte  hun  sig  i  sofaen  med  benene  bredt  adskilt,  albuerne  støttet  mod knæene og  hovedet  i  hænderne.  Hun så på mig  så forunderligt  glad,  som  om  jeg gjorde  hende lykkelig  blot  ved at vise  mig for  hende. Jeg  følte  mig  nødsaget til at smile tilbage, men det  var formodentlig den slags smil  en dødsdømt  smiler til sin bøddel.

-Javel  ja?  sagde jeg kækt,  imens uroen  gnavede i min mave. Hun sagde ingen­ ting,  smilede bare så gnistrende skønt. Jeg var stadigvæk liderlig, pikken kunne ty­ deligt ses  gennem  morgenkåben,  det  var  åbenlyst,  at hun  havde  set den,  men det ragede mig ikke.  Hun fniste  og lænede sig tilbage,  så  kjolen  gled  et  stykke  op  og blottede mere rødt lår. Da kom jeg til at tænke på, at hun formentlig havde en kusse der et eller andet sted mellem benene, og at den var et udmærket sted at plante min besværende kødfinger.

Jeg  satte  mig  omgående  ved  siden  af hende  og  begyndte  at  gramse  på  hendes bryster gennem den brune lammeuldstrøje, mens jeg mumlede, at jeg elskede hende. Hun havde meget pæne bryster,  runde og faste med hårde  vorter. Jeg gnubbede og trykkede for  at hun skulle blive glad og lade mig komme til  mellem benene.  Hun så  mig  dybt  i øjnene  og  smilede  med  hele  ansigtet. Hvis  hun  bare  ville  holde  op med at smile! Jeg væmmedes ved det. Jeg stak hånden op under kjolen og mærkede kussen gennem strømpernes våde uld.  Det føltes  varmt og skønt der. Jeg tog støv­ lerne,  strømperne og  trusserne af hende, alt imens hun nikkede og  smilede  velvil­ ligt.

Det der smil drev mig til vanvid.  Jeg satte mig på knæ mellem hendes ben og for­ søgte i stedet at koncentrere mig om kussen. Den var svullen og  stor  og  skrække­ ligt behåret.  Fra  hullet  flød en træg  strøm af hvidligt slim,  et rædselsfuldt syn som fik  det til at  vende  sig i maven på mig.  Men jeg trykkede ansigtet  op i kødet bare for at være fri for at se hendes ansigt. Slimet smagte godt, som vaniliecreme, og jeg gled rundt med tungen og næsen blandt hinder og kilder og slikkede i mig.  Indi­ mellem rykkede  det lidt i hendes krop,  hvilket  tydede på,  at hun  godt kunne lide det.

Til slut tog jeg badekåben af og styrede pikken mod revnen med hånden. Netop da  jeg begyndte at gnubbe pikhovedet mod kilderen, kastede jeg et hurtigt blik mod hendes ansigt. Hun smilede endnu bredere end før, det var et englesmil, så ømt, så kærligt og uskyldsrent, at pikken begyndte at blive slap i min hånd. Jeg sænkede øje­ blikkeligt  blikket mod  kussen  igen og gned pikken hårdere mod hendes kød. Men nu  var  det  som om kussen selv  smilede mod  mig. Så idiotisk.  Pikken  blev  stadig slappere. Hun spredte benene så meget hun kunne, så jeg trods alt fik stukket den ind. Med fingrenes hjælp fik jeg pikhovedet ind, så jeg kunne begynde at bolle for­ sigtigt.  Knap  var  jeg  begyndt  at  bolle,  før  pikken  gled  ud  igen,  endnu  mere  ind­ skrumpen  end før.

Hadet næsten  blændede mig. Jeg måtte forhindre mig selv i at give  hende et slag lige  på  næsen. Jeg  satte  mig  op  ved siden af hende på sofaen og forsøgte at smile. Men hendes smil besejrede mit. Nu så hun trøstende ud. Hun  klappede mig til og med på  kinden. Men hun holdt op,  da jeg bed efter hende.

Hun tog sin trøje og den lidt nussede  hvide bh af og lod mig kærtegne sine b ry ­ ster. Derefter lagde hun uendeligt forsigtigt sin bløde varme hånd over min penis og kælede ømt for den. Jeg  var rædselsslagen.

-Søde lille ... hviskede hun og kælede og klemte på den. Hendes negle rispede forsigtigt  under pungen. Til slut bøjede hun sig frem og åndede  varmt på pikhove­ det, inden hun omsluttede det med sin mund og begyndte at sutte på det. Jeg mær­ kede  hendes  tunge  og  gummer,  men  det  lykkedes  hende  at holde  tænderne  væk. Koldsveden brød frem på min ryg,  og det susede i ørerne.  Sure opstød fik mig til at skære ansigt. Det var så forfærdeligt, atjeg ønskede, jeg aldrig var blevet født. Men jeg  var bange for  at bede hende om at holde op.

Angsten gjorde, at pikken kr ym pede endnu mere  .. Det så ud som om hUJJ. suttede på en tandstik. Men hun kiggede af og .til op på mig med himmelsk tålmodighed og smilede, som om hun rent faktisk godt kunne lide at sutte på min tandstik. Jeg smi­ lede  tilbage,  så  godt jeg  kunne,  samtidigt  med at jeg  væmmedes  ved  hende.  For­ tvivlet gik jeg i gang med at  gnubbe hendes  røvballer. og stikke fingrene ind i hen­ des lodne og slimede kusse og røv for at gøre mig ophidset igen. Det var ækelt og sjovt,  men hjalp ikke.

Sluttelig lænede jeg mig tilbage og forsøgte at lade som om jeg var død. Jeg følte ikke engang noget i pikken mere, til trods for at hendes hoved stadig lå på min mave og  hendes  hår  kildede  lårene.  Skrækken  gjorde  mig  så  tom.  Hvis jeg  bare  kunne

komme ud på toilettet og kaste op,  ville det føles meget bedre.

Efter en rum tid, hvor jeg muligvis sov eller var bevidstløs af andre årsager, mær­ kede jeg, at hun var holdt op med at sutte. Jeg åbnede forvirret øjnene og så, at hun sad  ved  siden  af  mig  og  smilede  og  kiggede  på mig. Det virkede  faktisk,  som om hun elskede mig. Jeg forsøgte desperat at smile. Hvis hun bare ville klæde sig på og gå sin vej. Men hun gav sig ikke. Hun lænede sig frem for at kysse mig, og jeg ryk­ kede skrækslagen hovedet tilbage. At kysses var at gå for  langt.

Jeg forsøgte at skjule mit køn med hænderne. Det var  da jeg opdagede, at noget var  galt  dernede.  Pikken  var  væk. Jeg  ledte  og  ledte,  men  kunne  ikke finde noget

ud over hår,  og noget som  virkede som et hul.

-Ja, jeg ved ikk'  hva'  der skete,  men den krømped'  og krømped' og til sidst var

- det som om den lissom krøb ind i kroppen på dig, sagde hun venligt. Du er vel ikk' ked af det?

-Jeg føler  ingenting,  slet ingenting,  snerrede  jeg. Jeg  var  aldeles tør  i  munden, havde hjertebanken og frøs.

Hun stak sin venstre  lillefinger ind i munden og fugtede den med spyt. Derefter lod hun den blødt glide ind i hullet efter pikken. Det var faktisk  skønt. Hun førte fingeren frem og tilbage, og jeg fornemmede noget som lignede en erektion.  Som om underlivet begyndte at fyldes med blod og svulmede.  Hun skiftede til langefin­ geren, og jeg hørte mig selv stønne:

-Ja, søster, det er ikk' så dårligt. Skideskønt faktisk. Rigtig skideskønt.

Derpå tog hun både langefingeren og pegefingeren, og det blev bare skønnere og skønnere. Samtidig begyndte det at føles lidt underligt i indvoldene. En slags tryk indefra, omtrent som en forstoppelse.

Hun stødte fingrene hurtigere  og  hurtigere,  alt  imens  hullet  svulmede  og  blev større. Pludselig holdt hun op,  rejste sig  og  gik  ud  i  badeværelset. Jeg  gispede  og stønnede og følte mig hjælpeløs.

- Gå ikke!  råbte jeg fortvivlet.

Hun kom tilbage med et stort smil og en flaske badeolie, som hun hældte ud over mit underliv  og sin højre hånd. Derefter stak hun hele hånden ind i hullet og be­ gyndte  at støde. Det  var  forrygende  skønt.  Faktisk  skønnere  end noget jeg  ellers havde været ude for. Hvis jeg bare havde vidst, at fistfucking var så skønt, ville jeg have haft det sjovere i mine dage.

Smerten fra indvoldene voksede med mit nye kønsorgan. Gennem min salighed hørte jeg en urolig indre røst som spekulerede på, om jeg ikke snart ville gå i styk­ ker. Men nydelsen var så mægtig, at jeg ikke lyttede. Det fortsatte sådan et stykke tid. Siden hørte jeg hende spørge:

- Har du et hongklæde eller nåed som vi ka' læg' under? Sofaen blir' så blodig ... Da åbnede jeg øjnene og kiggede ned over kroppen. Maven og lårene var  over­ skyllede med blod.
- Kig efter i badeværelset,  sagde jeg  og forsøgte at rejse mig. Men det var som om hele indvoldspakken var  ved at falde ud gennem mit underliv,  så jeg  satte mig ned igen. Hvordan kunne det blive så forkert? Hvilken dag! Da hun kom tilbage fra badeværelset med et orange håndklæde, sagde jeg:
- -Jeg klarer det her selv, du ka' gå.

Hendes strålende smil forandredes ikke. Hun klædte sig på og gik. Inden hun luk­ kede døren vendte hun sig  om og så på mig. Hvordan skal jeg kunne beskrive det ansigtsudtryk?  Som om hele kosmos pludselig fyldtes med godhed og åbnedes og omfavnede menneskene med sin uendelige kærlighed.

Døren blev lukket,  og hun  var  væk. Jeg  foldede håndklædet omkring  mit blø­ dende, værkende underliv og lagde mig ned på sofaen. Jeg så i spejlet, at mit ansigt smilede.

Fra Klumpigheten och andra historier, Vertigo  Forlag,  1999

På dansk ved Camilla Skovbjerg Paldam og  Jan Bii.cklund