<!-- image -->

<!-- image -->

Dag Hundstad, Tone Hellesund, Runar Jordåen og Marthe Glad Munch-Møller (red.): Skeiv lokalhistorie. Kulturhistoriske perspektiver på sammekjønnsrelasjoner og kjønnsoverskridelser

Lützen, Karin Cohr

Published in: Historisk Tidsskrift

DOI: 10.18261/ht.102.2.10

Publication date: 2023

Document Version Også kaldet Forlagets PDF

## Citation for published version (APA):

Lützen, K. C. (2023). Dag Hundstad, Tone Hellesund, Runar Jordåen og Marthe Glad Munch-Møller (red.): Skeiv lokalhistorie. Kulturhistoriske perspektiver på sammekjønnsrelasjoner og kjønnsoverskridelser. Historisk Tidsskrift , 102 (2), 173-176. https://doi.org/10.18261/ht.102.2.10

## General rights

Copyright and moral rights for the publications made accessible in the public portal are retained by the authors and/or other copyright owners and it is a condition of accessing publications that users recognise and abide by the legal requirements associated with these rights.

- Users may download and print one copy of any publication from the public portal for the purpose of private study or research.
- You may not further distribute the material or use it for any profit-making activity or commercial gain.
- You may freely distribute the URL identifying the publication in the public portal.

## Take down policy

If you believe that this document breaches copyright please contact rucforsk@kb.dk providing details, and we will remove access to the work immediately and investigate your claim.

book-review

10

Bokmelding

## Historisk tidsskrift

BOKMELDING

## Dag H un ds ta d , Tone H elle s un d , Runa r Jo rd åen og Ma r the Gla d Munch-Mølle r ( r e d .)

Skeiv lokalhistorie. Kulturhistoriske perspektiver på sammekjønnsrelasjoner og kjønnsoverskridelser.

Skrifter fra Norsk lokalhistorisk institutt ved Nasjonalbiblioteket nr. 48. Oslo 2022. 512 sider.

## Karin Cohr Lützen

Lektor emerita i historie, Roskilde Universitet lutz@ruc.dk

I 2022 var det 50 år siden, at straffelovsparagraffen, som i Norge forbød seksuel omgang mellem mænd, blevophævet. For at markere det havde Nasjonalbiblioteket, Nasjonalmuseet og Skeivt arkiv ved Universitetsbiblioteket i Bergen taget initiativ til en national markering - et Skeivt kulturår. Fejringen omfattede både formidling af og diskussion om skeiv kultur, kunst og historie, og den foreliggende antologi er forskningens bidrag.

Udtrykket «skeiv» er en norsk oversættelse af det engelske ord «queer», og i hverken Sverige eller Danmark er det lykkedes at finde en lignende oversættelse. Det er fra 1990, at ordet «queer» har vundet indpas i forskning vedrørende homoseksualitet. Det kom fra AIDS-aktivisterne, hvis slagord var: «We are here, we are queer, get used to it!» Det ord, som hidtil havde været et skældsord, blev nu anvendt offensivt af mennesker, som var alt andet end ciskønnede heteroseksuelle. Derfor omfatter ordet ikke blot homoseksualitet, som nu kaldes «same-sex», men også alle former for kønsoverskridelser, det, som før var blevet benævnt transseksualitet og transvestisme. Skeiv historie, skriver redaktørerne bag denne antologi, «er et forskningsfelt som er opptatt af sammekjønnsrelasjoner og overskridelser av normene for mannlighet og kvinnelighet og av samfunnets reaksjoner på disse relasjonene og overskridelsene.»

Det er bemærkelsesværdigt, at redaktørerne af antologien har valgt, at det netop skulle være lokalhistorie, forfatterne skulle skrive om. Den internationale forskning i «queer» historie har især været optaget af, hvordan sammekønsrelationer og kønsoverskridelser kunne udspille sig i de store byer. Det var i metropoler som Berlin, Paris og New York, at der først opstod en subkultur, hvor kvinder og mænd, der havde andre lyster end de fleste, kunne mødesog moresig. Den modernistiske fortælling om urbanitet har lige siden de første sociologer fremhævet, at «Stadtluft macht frei», altså at det var i storbyerne, man kunne leve frit. Utilpassede mennesker kunne forlade landsbyen med de snærende normer, hvor alle vidste alt om alle, og endelig trække vejret i den store by.

Bind 102, nr. 2-2023, s. 173-176 ISSN online: 1504-2944

Denne opfattelse har været konsensus blandt historikere og sociologer, der beskæftigede sig med queer emner, men den er i de seneste 20 år blevet udfordret. Det var den amerikanske kulturforsker Judith/Jack Halberstam, som i 2005 fandt på udtrykket «metronormativity». Det betegner den tænkemåde, at byer er bedre for LGBTQ-mennesker end landområder, der opfattes som homofobiske. I de seneste tyve år har flere forskere beskæftiget sig med queer menneskers livsudfoldelse på landet, og i Norge er man nået længere på dette område end i de øvrige skandinaviske lande. Norsk lokalhistorisk institutt indledte et samarbejde med Skeivt arkiv, og den 31. oktober 2019 blev seminaret «Skeiv lokalhistorie - hvordan og hvorfor?» afholdt på Nasjonalbiblioteket. I forlængelse af dette blev arbejdet med en antologi påbegyndt, og den overordnede konklusion må være, at det ikke kan formuleres så enkelt, at skeivhet trives bedst i storbyerne. Her får vi flere eksempler på, at det kan komme til udtryk i lokalsamfund, uden at det automatisk fører til undertrykkelse.

Antologien består af 16 kapitler baseret på aktuel forskning fra Norge, Island, Sverige og Finland. Et vigtigt tema i bogen er spørgsmålet om, hvordan skeivhet er blevet forstået og praktiseret i forskellige lokalsamfund. Her tolkes lokalsamfund bredere end blot bygder, for det kan være et lokalmiljø som for eksempel et skib. Meget af den hidtidige forskning i queer emner har beskæftiget sig med organisering i frigørelsesbevægelser, med retssystemets kriminalisering af visse seksuelle handlinger eller med lægevidenskabens diagnosticering af skeiv adfærd. Det skyldes nok så meget, at det har været kilder til disse områder, som har været tilgængelige.

Flere af bidragyderne til denne antologi deltager i forskningsprojektet «Queerdom - Ordinary lives and marginal intimacies in rural regions. Contrasting cultural histories of queer domesticities in Norway, ca. 1842-1972» (de to årstal er valgt, fordi kriminalloven af 1842 fjernede dødsstraffen for «Omgjængelse, som er imod Naturen» til fordel for strafarbejde, mens paragraffen, som forbød sex mellem mænd, helt blev afskaffet i 1972). Forskningsprojektet, som er finansieret af Norges forskningsråd, er bemærkelsesværdigt, fordi det ønsker at lægge større vægt på det rurale end på det urbane, mere på folkelige forestillinger end på ekspertdiskurser og mere på hjemmeliv og personlige relationer end på aktivisme og organisationsliv. Det samme er i fokus i denne antologi.

Bogen er opdelt i fem dele, og del et har overskriften «Tradisjonsstoff og muntlig kildemateriale». Det første kapitel er af metodisk og overordnet karakter, og med titlen «Bygdesladder, parforhold og småbyhomofile i mellom- og etterkrigstiden» diskuterer Hans Wiggo Kristiansen, hvordan mundtlige kilder kan kaste lys over moderne skeiv lokalhistorie samt muligheder og udfordringer med denne kildetype. Íris Ellenberger og Hafdís Erla Hafsteinsdóttir skriver i kapitlet «Horny ladies, mannish women, and cross-dressing sailors» om skeiv historie på Island i 1700- og 1800-tallet med udgangspunkt i traditionsmateriale om usædvanlige kvinder. Dernæst præsenterer Sigrid Bø og Jarnfrid Kjøk sagn, eventyr, ballader og stev i kapitlet «Skeive i norsk folkediktning». Her fremanalyserer de motiver, der direkte eller indirekte kan tolkes som udtryk for afvigelse fra sædvanlig opfattelse af kønsadfærd og seksuel adfærd. I 'Skeivhet til sjøs» ønsker Gry Bang-Andersen og Bård Gram Økland at fremdrage norsk søfart som en arena for at studere skeivhet i perioden 1950-1980. Deres bidrag bygger på kvalitative interviews med fem tidligere sømænd fra Bergen-området.

Bogens del to har overskriften «Romantiske vennskap og homoseksualitet». Det første kapitel er skrevet af Runar Jordåen og har titlen «'Et tilfælde af homosexualitet hos en kvinde' . Handtering af kvinneleg likekjønna seksualitet i eit bygdesamfunn og i psykiatrien.» Deterenglimrende indføring i forskningen i seksuelle forhold mellem kvinder og i, hvordan retsvæsen og psykiatri har forholdt sig til det. Dernæst analyserer Runar Jordåen to sager, hvoraf den ene omhandler en bondeenke i Helgeland, som i 1844 blev anmeldt for at have

begået «omgjengelse mot naturen» med to af sine tjenestepiger. Tilsyneladende vidste folk i bygden alt om det, men til slut mente sognepræsten, at der måtte sættes en stopper for hendes vederstyggelige levned. Sagen gik til Højesteret, og hun blev idømt et års strafarbejde. Men en snes år senere begyndte psykiatere i flere lande at interessere sig for sådanne fænomener og at offentliggøre artikler i videnskabelige tidsskrifter om det. Begrebet homoseksualitet blev udviklet, og fokus blev flyttet fra den lovstridige handling til de besynderlige følelser. Den norske læge Carl Looft kunne i 1896 skrive en artikel om homoseksualitet hos en kvinde, han havde søgt at behandle. Det var en tjenestepige, som var blevet indlagt på hans afdeling, fordi folk i bygden i en del år havde opfattet hendes adfærd som problematisk. Runar Jordåen ikke blot analyserer lægens vurdering af hende, men har også undersøgt, hvad der skete med hende, da hun blev udskrevet og skulle vende tilbage til bygden.

Også Tone Hellesund giver en glimrende indføring i et internationalt forskningsfelt, nemlig de romantiske venskaber mellem borgerskabets kvinder i 1800-tallet. I sit kapitel «'Sjælesamliv' og romantiske vennskap» skriver hun om Agnes Mathilde Wergelands intime kvindevenskaber. Wergeland er den første norske kvinde, som fik en doktorgrad, og som levede de sidste 24 år af sit liv på prærien i det vilde Vesten i USA, hvor hun døde i 1914. Tone Hellesund spørger, hvordan man skal forstå kærlighedsforhold mellem kvinder i en periode, hvor man sjældent tænkte på dem som homoseksuelle. Hvornår og hvordan sker der en forandring i forståelsen af sådanne relationer som romantiske venskaber til en forståelse af dem som lesbiske. Især: Hvordan kunne sådanne forskellige forståelser eksistere side om side? Hun argumenterer overbevisende for, at forestillingen om tilstedeværelsen af en seksuel identitet og kategoriseringen af mennesker som heteroseksuelle eller homoseksuelle var fraværende eller uden interesse i den verden, som Wergeland levede i.

I kapitlet «Verdensborgarar i Vika» skriver Astrid Kvalbein om forholdet mellem komponisten Pauline Hall og journalisten Caro Olden. De levede sammen til Halls død i 1969, og deres samliv udspillede sig i en tidsperiode, hvor begrebet homoseksualitet var blevet vidt udbredt, og hvor de to kvinder derfor kunne være blevet stigmatiseret som sådan. Men som Kvalbein viser, var folk i kredsen rundt om dem klar over, at de levede sammen som et par; det var blot ikke noget, der blev snakket om.

Endelig skriver Ingeborg Helleberg om Ruth Maiers kærlighed til kvinder og har givet sit kapitel undertitlen «Berøringsangst i minnekulturen». Hendes pointe er, at i den norske mindekultur for ofrene for holocaust er Ruth Maiers kærlighedsrelation til lyrikeren Gunvor Hofmo blevet behørigt omtalt, men ofte i vage vendinger. De er blevet betegnet som nære veninder, søstre eller tvillingesjæle, men ikke som kærester. Hvilket er besynderligt, eftersom Ruth Maier selv i sine tekster åbent drøfter kvindelig homoseksualitet i en tid, hvor dette var skamfuldt. Ingeborg Helleberg understreger, at hendes pointe ikke er at bevise, at Ruth Maier var lesbisk, og det er heller ikke relevant for analysen at påvise, at hendes relationer til kvinder var seksuelle. Hidtil har holocaustmindekulturen koncentreret sig om Ruth Maiers jødiske baggrund, men Helleberg mener, at spørgsmålene knyttet til hendes seksuelle orientering og identitetsforståelse også er centrale temaer i et holocaustperspektiv. Det var Maiers relation til Gunvor Hofmo, som var en vigtig grund til, at hun ikke flygtede til Sverige, men forblev i Norge, hvor hun til sidst blev arresteret og deporteret.

Bogens tredje del omfatter tre kapitler, som beskæftiger sig med litterære, visuelle og museale kilder. Det første er «Secundum naturam», hvor Per Esben Myren-Svelstad, ud fra en opfattelse af, at skønlitterære tekster kan give indsigt i forestillinger om homoseksualitet og skeives livsvilkår, analyserer landligt miljø og kærlighed mellem mænd i Alf Martin Jægers romaner. Dernæst undersøger Bjørn Sverre Hol Haugen «Skeive bilder i Anno museums fotoarkiv»; det er fotos af kortklippede kvinder fra slutningen af 1800-tallet og

begyndelsen af 1900-tallet samt en samling amatørfotografier fra mellemkrigstiden med tilknytning til én bestemt mand. I det tredje kapitel reflekterer Silje Gaupseth og Marit Anne Hauan i «Fotografiet, kavringen og pelsanorakken» over det at udforske og udfordre polare kønsnormer gennem museumsgenstande.

Del fire omhandler minoritetsperspektiver, og Torjer Andreas Olsen skriver om læstadianisme, samer og skeivhed i Nord-Troms i kapitlet «Å gjøre kjønn og etnisitet feil», mens Helga Eggebø og Elisabeth Stubberud har skrevet kapitlet «Forteljingar om å vera skeiv innvandrar og skeiv på bygda i Noreg i 2010-åra». Analysen bygger på kvalitative interviews med 65 skeive, som blev gennemført i forbindelse med de to forskningsprojekter «Skeiv på bygda» og «Queer Migrants», der begge var bestilt og finansieret af Barne-, ungdoms- og familiedirektoratet. Formålet var at undersøge levevilkår blandet henholdsvis skeive på landet og skeive med indvandrerbaggrund.

Sidste og femte del omhandler «Nyere skeiv historie». Det første kapitel er skrevet af finske Tuula Juvonen med overskriften «In/visibility, resistance, autonomy. Creating a lesbian bar community in Tampere.» Her undersøger hun, hvordan det lykkedes kvinder at skabe deres egne fællesskaber, og hun har studeret tre forskellige barer fra 1970'erne til 1990'erne. Tampere er en mindre by og opfylder således kriteriet for lokalhistorie, ligesom de lesbiske barer er små lokalsamfund, hvor normer og adfærd kan studeres. Det næste kapitel er skrevet af svenske Evelina Liliequist og har titlen «Hitta hem. Queer orientering, geografisk plats och tilhörighet.» Det er en autoetnografisk analyse af arbejdet med afhandlingen om digitalt medierede miljøer for skeive og relationer mellem digitale og geografiske rum. Hensigten er blandt andet at belyse potentielt konfliktfyldte relationer mellem queer identitet, geografisk plads og længslen efter et tilhørsforhold. Bogens sidste bidrag er et essay skrevet af Arne Lie Christensen med titlen «Da jeg ble til vi» og præsenterer hans personlige erfaringer fra homokampeniBergeni1970'erne. Det var tiåret, da sex mellem mænd blev afkriminaliseret i Norge, og de skeive rykkede ind i offentligheden på en helt ny måde.

Som det ofte er tilfældet med antologier, er de forskellige bidrag af svingende kvalitet. Nogle forfattere har haft vanskeligt ved at anbringe deres kapitel i en lokalhistorisk kontekst, mens andre kun har et sporadisk kendskab til faglitteraturen om skeiv historie. Nogle har tydeligvis beskæftiget sig med emnet i adskillige år, mens det for andre er helt nyt, og forfatternes forskellige faglige baggrunde gør antologien noget ujævn. Ikke desto mindre er det absolut en anbefalelsesværdig bog og en glimrende introduktion til feltet. Det er imponerende, at et så uopdyrket fagområde har kunnet samle så mange forskere, og en nyskabelse er det tillige, at antologien lægger vægten på det lokale og det nære og på den måde udfordrer homoforskningens traditionelle «metronormativity».