<!-- image -->

††

<!-- image -->

††

<!-- image -->

## Anmeldelse: Tæller vi det der tæller? Målstyring og standardisering i arbejdslivet. red. Malene Friis Andersen & Lene Tanggaard (Klim, 2016)

Raastrup Kristensen, Anders

Document Version Final published version

Published in: Tidsskrift for Arbejdsliv

DOI:

10.7146/tfa.v19i4.109056

Publication date:

2017

License CC BY

Citation for published version (APA): Raastrup Kristensen, A. (2017). Anmeldelse: Tæller vi det der tæller? Målstyring og standardisering i arbejdslivet. red. Malene Friis Andersen & Lene Tanggaard (Klim, 2016). Tidsskrift for Arbejdsliv , 19 (4), 111112. https://doi.org/10.7146/tfa.v19i4.109056

Link to publication in CBS Research Portal

## General rights

Copyright and moral rights for the publications made accessible in the public portal are retained by the authors and/or other copyright owners and it is a condition of accessing publications that users recognise and abide by the legal requirements associated with these rights.

## Take down policy

If you believe that this document breaches copyright please contact us (research.lib@cbs.dk) providing details, and we will remove access to the work immediately and investigate your claim.

Download date: 22. Apr. 2026

<!-- image -->

<!-- image -->

††††††††

<!-- image -->

††

## Anmeldelser

Malene Friis Andersen & Lene Tanggaard (red.) Tæller vi det der tæller? Målstyring og standardisering i arbejdslivet

Aarhus, Klim, 2016, 296 sider

ISBN: 9788771298727

A lt kan vejes og måles. Men er det godt at måle? Og måler vi det rigtige? Det er centrale spørgsmål i Tæller vi det der tæller . Antologien handler om, hvad målstyring og standardisering betyder for medarbejdernes trivsel, samarbejdsrelationer og arbejdsopgaver.

Gennem introduktionen og tolv kapitler fortælles historien om, hvordan ledelse, styring og standardisering hæmmer medarbejdernes kreativitet, faglighed og trivsel. Målstyring og standardisering  reducerer  medarbejdernes  indflydelse på arbejdet, så de i mindre grad kan bruge deres faglige erfaringer og dømmekraft til at vurdere, hvad opgaven er, og hvordan den skal løses. Ligeledes kan der opstå problemer, når styringen sker efter aktivitetsmål, der fører til, at de ansatte foretager prioriteringer, der går mod kundens eller  borgerens  behov.  Samtidigt  er  transaktionsomkostninger nogle gange så store, at de overstiger gevinsterne ved systemerne (s. 13-14).

Eksempler  på  udbredelsen  af  målstyring  og standardisering  kan  være  hjemmeplejen,  hvor hjemmeplejerne  har  fastsatte  standardtider  for forskellige ydelser, som den enkelte borger er tildelt; call-centermedarbejdere, hvor opkaldene er standardiseret i forhold til opkaldstid, kundernes oplevelse af kvalitet og antal kald i løbet af en dag; eller jobcentermedarbejdere, der skal bruge en  særlig  metode  med  specificerede  emner  og forløb for samtalerne med de ledige. Konsekvensen af disse tiltag med målstyring og standardisering er, at medarbejdernes faglige råderum bli- ver begrænset. Oplevelsen af mindre indflydelse i  arbejdet  kan  påvirke  medarbejderne  negativt i  form af stress og mistrivsel, da de kan opleve at blive sat i situationer, hvor de skal handle på en måde, som de finder faglig ukorrekt, eller de presses tidsmæssigt ved, at der eksempelvis er afsat tredive min. til en samtale med en ledig, og at oplevelsen da bliver, at det rent fagligt ikke er muligt at finde den rette løsning inden for dette tidsrum til at kunne yde en god faglig løsning.

Bidragsyderne til antologien kommer fra flere forskellige  faglige  miljøer  i  Danmark  og  tæller både  forskere  og  konsulenter.  Næsten  alle  bidragsyderne har skrevet artikler eller bøger om de emner, de beskriver i antologien. Antologien kan  derved  ses  som  en  samlet  introduktion, hvor det er muligt at fordybe sig yderligere efterfølgende,  hvis  læseren  ikke  er  bekendt  med området. Omvendt vil der ikke være meget nyt for læseren, der allerede har stiftet bekendtskab med flere af forfatternes andre bøger og artikler.

## Kritikken forener antologiens bidrag

Målstyring og standardisering er i antologien et meget bredt fænomen, der inkluderer alt fra performance management-systemer, 'self-tracking', KPIer,  resultatkontrakter,  'performance  appraisal', resultatløn, dokumentationssystemer, præstationskultur, resultatbaseret styring, personlighedstest og brugerdrevne standarder for blot at nævne nogle af de fænomener, der refereres til i antologien.

Antologiens artikler er hverken bundet sammen ved sit emne eller begreb. Limen er en fælles  kritik  af  målstyring  og  standardisering,  der anses som et overgreb på medarbejderne og deres  faglighed.  Når  antologien  stiller  spørgsmålet: Tæller vi det, der tæller? Så er det logisk at

følge op med: tæller for hvem? Der er stor forskel på,  hvad  et  budget  eller  præstationsmålingssystem  er  for  en  medarbejder,  afdelingsleder,  en regnskabschef,  topleder  eller  borger/kunde.  Så når bogen spørger, om vi tæller det, der tæller, så er det klart, at perspektivet hele tiden er set fra  medarbejderne. Tæller vi det, der tæller for medarbejderne?  Svaret  i  antologien  er  et  rungende nej. Medarbejderne oplever, at standarder underkender faglighed og faglig dømmekraft. I introduktionen står der eksempelvis: 'For  nylig hørtes ligeledes et opråb fra en stor gruppe af yngre læger  og  psykologer,  hvor  de  påpegede,  at  det  ikke længere er lægerne eller psykologerne, der i centrum i psykiatrien' (s. 14).

Det  ville  have  klædt  antologien,  at  forfatterne og ikke mindst redaktørerne var trådt ud af  deres  egen  skygge  for  at  reflektere  lidt  over, hvorfor målstyring og standardisering er blevet så populært og udbredt, selvom medarbejderne er utilfredse, og hvad målstyring og standarder fører med sig af positive aspekter, hvis eller når det ikke ses fra medarbejdernes perspektiv.

Det ensidige perspektiv på medarbejderne og faglighed ville især have vundet ved at inddrage perspektivet fra borgere eller kunder, som er praktisk talt fraværende i antologien.

## Forskning eller personlige holdninger?

Når  antologiens  bidrag  betragter  problemerne fra et perspektiv, bliver det meget nemt at affeje bidragene  som  udtryk  for  personlige  holdninger. Flere af bidragene kan derved i højere grad ses som debatskabende indlæg og i mindre grad som egentlige forskningsbaserede artikler, hvilket Jan Molin i sit bidrag er ene om at erkende (s. 81). Bidragene fra Peter Dahler-Larsen, Johan Simonsen  Abildgaard  og  Niels  Christian  Mossfeldt Nickelsen, og Signe Pihl-Thingvad adskiller sig her fra hovedparten af antologiens andre bidrag ved deres empiriske grundighed, der gør, at disses konklusioner ikke kan affejes som personlige holdninger. Der er som sådan ikke noget galt med debatindlæg - det er blot vigtigt, at de- batindlæg ikke forklædes som forskningsbaseret viden.

Antologien kunne godt være redigeret noget skarpere.  Det  er  ikke  godt,  når  et  bidrag  af  en af  redaktørerne  indledes  med  et  citat  af  Albert Einstein,  hvor  det  senere  i  et  efterfølgende  bidrag  afvises,  at  dette  skulle  have  været  sagt  af Einstein.  Samtidig  er  antologien  præget  af  for mange slå- og stavefejl, hvilket bevirker, at læseoplevelsen forstyrres.

Selvom antologien har nogle mangler, kaster bidragene alligevel lys på, hvad udfordringerne er  ved  tilgangen  til  målstyring  og  standardisering  af  arbejdet  på  flere  offentlige  og  private virksomheder. Antologiens anliggende er at skabe diskussion om målstyring og standardisering - og på den måde er den et godt indspil til debatten. Den vil primært kunne bruges i undervisningsøjemed og i mindre grad til praktikkere, da hovedfokus er på at kritisere den nuværende praksis og ikke præsentere alternative tilgange til målstyring og standardisering.

Anmeldt af Anders Raastrup Kristensen , ph.d., ekstern lektor Copenhagen Business School og selvstændig konsulent e-mail: ark.mpp@cbs.dk

Sine Lehn-Christiansen

Tværprofessionelt samarbejde i sundhedsfaglig praksis

Munksgaard Latvia, 2016, 257 sider ISBN 978-87-628-1538-4

T værprofessionelt samarbejde i sundhedsfaglig praksis er en god titel på en bog, der på kærkommen vis søger at rydde op i de mange divergerende definitioner af tværfaglighed, tværprofessionalisme og samarbejde og samtidig kommer  med  nogle  bud  på,  hvordan  det  meningsfuldt kan forstås.

Bogen viser, hvorfor det kan være en udfordring at skulle arbejde sammen på tværs af professioner, fag og organisatoriske grænser. Tvær-

professionelt samarbejde betragtes og beskrives ofte som en løsning på en række af sundhedssektorens komplekse problemer, hvilket betyder, at der sættes ind i forhold til at styrke og udbygge det tværprofessionelle samarbejde. Det er en af bogens hovedpointer at flytte dette fokus ved at betragte det tværprofessionelle samarbejde som et vilkår, som allerede er der, og som nogle gange fungerer godt og andre gange giver anledning til konflikter.

Bogen har ikke til formål at stille sig op i rækken af bøger og tilgange, der tilbyder løsninger. I  stedet  ønsker  bogen at rejse spørgsmålet, om det er muligt og rimeligt, at det er de sundhedsprofessionelle, der stilles til ansvar for at sikre og styrke det tværprofessionelle samarbejde, når der er så mange andre forhold, der udfordrer sundhedssektoren. Forfatteren beskriver, hvordan feltet er domineret af metoder til, hvordan det tværprofessionelle samarbejde kan forbedres, og at denne bog i stedet træder et skridt tilbage og kikker på årsagerne til, at dette samarbejde opleves som udfordrende og vanskeligt og ikke lige til at ændre som et quick fix. Det understreges, at der er meget på spil, når de sundhedsprofessionelle arbejder sammen på tværs.

Bogen indledes med en præsentation og definition  af  bogens  teoretiske  optik,  hvilket  vil sige  bogens  forståelse  af  det  tværprofessionelle samarbejde  som  en  mangfoldig  og  magtfuld praksis. Der er mange hverdagsforståelser i spil i den tilgængelige litteratur, men en mangel på en teoretisk forståelse, der insisterer på kompleksiteten, hvilket er motivationen for denne bogs tilblivelse.  I  bogen  insisterer  og  argumenterer forfatteren  på  en  tværvidenskabelig  tilgang  og bygger  sin  teoretiske  forståelse  på  en  humanistisk  vidneskabstradition  suppleret  med  teorier og tilgange fra den sociologiske tænkning.

Kompleksitet er et tilbagevendende ord i bogen, som insisterer på nødvendigheden af at anerkende, at det er komplekst, og at der ikke er nogen let  og  enkel  anvisning  på,  hvordan  det gode tværprofessionelle samarbejde kan etableres. Kompleksiteten udfoldes i en række kapitler med hvert deres tema, ligesom det på eksemplarisk vis udfoldes i inddragelsen af en række eksempler fra sundhedssektoren.

Der er forskellige rationaler i spil, når det drejer sig om at ville styrke det tværprofessionelle samarbejde. Det er ikke kun et fagligt spørgsmål, men i høj grad et politiseret område med aktører, der har endog meget forskellige interesser i at  ville  promovere  det  tværprofessionelle  samarbejde.  Ligeledes  er  der  forskellige  forståelser af  det  tværprofessionelle samarbejde, som bl.a. er  præget af idealer om, hvad det gode professionelle  samarbejde er,  mere  end,  hvordan  det foregår som realitet.

Professionskampene  mellem  de  forskellige sundhedsprofessioner  udgør  en  særlig  udfordring for det tværprofessionelle samarbejde og  tildeles  et  selvstændigt  kapitel,  ligesom  de mange konflikter, som mange sundhedsprofessionelle oplever, og som mange mener, bunder i  dårlig eller mangelfuld kommunikation får et kapitel med særlig opmærksomhed på kommunikationsproblematikken.  Kommunikation  står således helt centralt i feltets egen forståelse af, hvor  udfordringerne  ligger.  Her  er  forfatterens pointe, at selvom de sundhedsprofessionelle beherskede alle kommunikative teknikker, er kompleksiteten i sektoren så høj, at bedre kommunikation kun er en del af løsningen. Her ligger en kritik af eksempelvis Jody Gittells begreber og anvisninger  om  Relationel  Koordinering,  som er meget udbredte i det danske sundhedsvæsen. Det  optimerede  sundhedsvæsen  tilføjes  som endnu et kompleksitetslag, hvor det årlige 2%´s produktivitetskrav er en stor udfordring, kombineret med nye styringsteknologier, kvalitets- og effektiviseringsbestræbelser, standardiseringer, hurtige diagnoser, evidens mm.

Bogen  er  på  pædagogisk  vis  bygget  op  omkring 5 cases, som tilsammen har til formål at illustrere et bredt og varieret udsnit af de udfordringer, der karakteriserer det tværprofessionelle samarbejde: Skadestuden, Fødeafdelingen, Ældreplejen,  Psykiatrien  og  Det  kommunale sundhedscenter og med citater fra et gennemgående,

og konstrueret persongalleri bestående af akutmedicineren Achmed, almenmedicineren Anna, fysioterapeuten Fatema, overlægen Ole og sygeplejersken Siri. Selvom det er de samme situationer fra casene og de samme citater, der anvendes gentagne gange, understreger det bogens særlige pointe, at situationer kan forstås forskelligt, afhængig af perspektivet og fokus. Og det virker. At se de samme situationer beskrevet ud fra forskellige perspektiver er netop med til at illustrere bogens pointe omkring kompleksiteten.

Bogen afsluttes med et kapitel, som benævnes 'Kritisk refleksion', som samler op på de udfordringer,  som  bogen påpeger, der er i det tværprofessionelle  samarbejde  i  sundhedssektoren. Der  tegnes  et  billede  af  det  tværprofessionelle samarbejde som en lang række af praksisser, der er  spændt  ud  imellem  modsatrettede  interesser.  Kapitlet  rummer  en  direkte  opfordring  til uddannelsesfeltet om at arbejde med kritisk refleksion som en metode til at udvikle de professionelles kompetencer til at indgå i tværprofessionelt samarbejde og samtidig udvikle visioner for denne samarbejdspraksis på længere sigt, når det drejer sig om kampen om, hvordan fremtidens sundhedsvæsen skal se ud.

I  slutningen  af  bogen  er  casene  samt  personerne kort beskrevet. I øvrigt er der et rigt noteapparat, et stikordsregister samt en omfattende litteraturliste.  Bogens store empiriske materiale er primært tilvejebragt i forbindelse med et større forsknings- og udviklingsprojekt, som forfatteren har været projektleder på.

Den eneste smule malurt i bægeret er paradoksalt  nok  de  første  introducerende  sider  til bogen,  som  fremstår  tunge  at  læse  i  modsætning til resten af bogen, som er meget velskrevet i  et  engageret,  vedkommende  og  velunderbygget sprog. Det er imponerende at få fremskrevet kompleksiteten så klart og samtidig insistere på vigtigheden af begrebspræciseringer. Der er tale om  formidlet  forskning  og  niveauet  er  akademisk, men tilpasset en bred målgruppe. Der er henvist til en række kilder for yderligere granskning af materialet bag bogens tilblivelse. Bogen er  absolut  anbefalelsesværdig  for  både  studerende og forskere ved mellemlange- og videregående uddannelse samt for praktikere inden for feltet.

Anmeldt af Vibeke Andersen , lektor, Institut for Læring og Filosofi, Aalborg Universitet, København. e-mail: vian@learning.aau.dk