<!-- image -->

Samfundssikkerhed i Arktis - en ny dagsorden for Arktisk Råd?

Dahlberg, Rasmus; Larsen, Jens Heine Grauen

Published in: Internasjonal Politikk

DOI:

10.23865/intpol.v83.6758

Publication date: 2025

Document Version Også kaldet Forlagets PDF

Citation for published version (APA): Dahlberg, R., & Larsen, J. H. G. (2025). Samfundssikkerhed i Arktis - en ny dagsorden for Arktisk Råd? Internasjonal Politikk , 83 (1), 132-146. https://doi.org/10.23865/intpol.v83.6758

## General rights

Copyright and moral rights for the publications made accessible in the public portal are retained by the authors and/or other copyright owners and it is a condition of accessing publications that users recognise and abide by the legal requirements associated with these rights.

- Users may download and print one copy of any publication from the public portal for the purpose of private study or research.
- You may not further distribute the material or use it for any profit-making activity or commercial gain.
- You may freely distribute the URL identifying the publication in the public portal.

## Take down policy

If you believe that this document breaches copyright please contact rucforsk@kb.dk providing details, and we will remove access to the work immediately and investigate your claim.

Internasjonal

SKANDINAVISK TIDSSKRIFT

FOR INTERNASJONALE STUDIER

<!-- image -->

POLITIKK

Årgang 83, Nummer 1, side 132-146, 2025, ISSN 1891-1757, www .tidsskriftet-ip.no, Publisert mai 2025

Fokus :

Arktisk råd i geopolitikkens skygge

## Samfundssikkerhed i Arktis - en ny dagsorden for Arktisk Råd?

Rasmus Dahlberg*

Center for Arktiske Sikkerhedsstudier og Center for Samfundssikkerhed, Institut for Strategi og Krigsstudier, Forsvarsakademiet, Danmark

Jens Heine Grauen Larsen

Kongeriget Danmarks repræsentant i EPPR, Forsvarskommandoen J5, Danmark

## Sammendrag

Arktisk  Råd,  og  dets  arbejdsgruppe Emergency  Prevention,  Preparedness  and Response (EPPR) og det uafhængige Arctic Coast Guard Forum (ACGF) udgør de otte arktiske staters væsentligste organer for samarbejde vedrørende beredskab.  Dog  beskæftiger  ingen  af  dem  sig  med  militære  forhold  eller  såkaldt hård sikkerhed, hvilket fra begyndelsen har været holdt ude af samarbejdet i  Arktisk  Råd.  Denne  artikel  diskuterer  -  med  udgangspunkt  i  Kongeriget Danmark som case - hvordan samfundssikkerhed kan forstås i en arktisk kontekst og undersøger, hvordan beredskab i regionen er organiseret med særligt henblik på funktionen og betydningen af Arktisk Råd og tilgrænsende samarbejdsorganisationer i et fremtidsperspektiv. Metodisk tilgås emnet ud fra de fire faser i katastrofehåndteringsmodellen: Forebyggelse, Forberedelse, Respons og Retablering . Resiliensbegrebet anvendes, som det er beskrevet dels i den bredere forebyggelses- og beredskabslitteratur, dels i NATO's resiliensdagsorden, til at diskutere samfundssikkerhedsbegrebets relevans for Arktisk Råd.

Nøgleord: Beredskab • forebyggelse • samfundssikkerhed • Arktis • sikkerhed

*Kontaktinformasjon: Rasmus Dahlberg, e-post: rada@fak.dk

©2025 Rasmus Dahlberg & Jens Heine Grauen Larsen. This is an Open Access article distributed under the terms of the Creative Commons Attribution 4.0 International License (https://creativecommons.org/licenses/BY/4.0/), allowing third parties to copy and redistribute the material in any medium or format and to remix, transform, and build upon the material for any purpose, even commercially, provided the original work is properly cited and states its license. Citation: Dahlberg, R. & Larsen, J. H. G. (2025). Samfundssikkerhed i Arktis - en ny dagsorden for Arktisk Råd? Internasjonal Politikk, 83(1), 132-146. http://doi.org/10.23865/intpol.v83.6758

## Indledning

Samarbejdet mellem de otte arktiske stater har som bekendt siden den 19. september 1996 været reguleret af Ottawa-erklæringen. Denne er fuld af løfter, ønsker og hensigtserklæringer om bæredygtig udvikling, understøttelse af de arktiske oprindelige folks levevilkår og beskyttelse af miljøet. Med erklæringen etableredes Arktisk Råd som et middel til at fremme samarbejde, koordination og interaktion mellem de arktiske stater og folk om arktiske anliggender. Men fodnote 1 afgrænsede eksplicit det nye forum til ikke at beskæftige sig med forhold relateret til militære anliggender, hvilket siden har været en præmis for samarbejdet i Arktis Råd (Arctic Council, 1996). I takt med at den internationale sikkerhedspolitiske situation er blevet mere anspændt, særligt efter Ruslands annektering af Krim i 2014, er der imidlertid fremkommet forslag om også at lade Arktisk Råd spille en rolle i forhold til militære anliggender, f.eks. gennem en omdannelse til en OSCE-lignende struktur med fokus på både økonomi, bæredygtighed og sikkerhed (Conley & Melino, 2016). Argumentet var, at mens der ikke havde været anledning til at inkludere hård sikkerhed i Arktisk Råds raison d'être tilbage i 1996, så var det nu afgørende for organisationens fremtidige relevans også at kunne beskæftige sig med sådanne spørgsmål. Modargumentet har typisk været, at inklusion af militære anliggender ville undergrave rådets unikke funktion som et forum for konstruktiv dialog mellem øst og vest (Groenning, 2016).

I  november 2023 foreslog den ene af dette temanummers redaktører så i en kommentar på The Arctic Institute s hjemmeside, at samfundssikkerhed burde sættes på dagsordenen i Arktisk Råd af Norge, Kongeriget Danmark og Sverige i deres respektive  formandskabsperioder,  som  strækker  sig  fra  2023  til  2029  (Jacobsen,  2023). Ideen er tilsyneladende, at dette begreb fremstår mindre 'hårdt' end egentlig militær sikkerhed, hvorfor samfundssikkerhed kunne fungere som en slags brobygger mellem de to positioner beskrevet herover. Samfundets modstandsdygtighed over for chokpåvirkninger fra katastrofer og krig beror bl.a. på kvaliteten af national, regional og lokal beredskabsplanlægning, krisestyringsevne, lovgivning, over- og mellemstatslige forpligtelser samt generel beredskabskultur i befolkningen. Sådanne aktiviteter betegnes under ét 'samfundssikkerhed', hvilket som paraplybegreb supplerer national og human sikkerhed med et samfundsperspektiv. Den nordiske forskningsorganisation NordForsk, som siden 2013 har haft et stærkt fokus på samfundssikkerhed, definerer samfundssikkerhed som dækkende over 'et samfunds evne til at opretholde basale

1  Citatet lyder: ' 'If someone were to invade the Canadian Arctic, my first task would be to rescue them.'  Citeret efter Keupp, 2016.

'Hvis nogen skulle finde på at invadere canadisk Arktis, ville jeg straks iværksætte en redningsaktion.' Gen.  W alter Natynczyk, tidl. chef for den canadiske forsvarsstab 1

funktioner, opfylde basale behov og sikre menneskeliv, sundhed og grundlæggende værdier under ekstraordinære belastninger, kriser og krig' (NordForsk, 2013, s. 5). Fra 2022 har samfundssikkerhedsbegrebet vundet indpas i den danske politiske, akademiske og offentlige samtale, mens det har været anvendt siden 1980'erne i Norge og cirka 2000 i Sverige (Dahlberg, 2024; Den Sikkerhedspolitiske Analysegruppe, 2022; Rhinard, 2020; Tetzlaff & Breitenbauch, 2022).

Kommentaren giver anledning til en dybere refleksion over dels samfundssikkerhedsbegrebet i relation til de arktiske egne, dels omfanget og karakteren af Arktisk Råds eksisterende engagement på området. Formålet med denne artikel er således indledningsvis at udfolde betydningen af samfundssikkerhed i en arktisk kontekst. Derpå gennemgås opgaverne og arbejdsformerne i de to væsentligste samarbejdsfora,  Arktisk  Råds  arbejdsgruppe Emergency  Prevention,  Preparedness  and  Response (EPPR) og Arctic  Coast  Guard  Forum (ACGF). Afslutningsvis  reflekterer  vi  over, hvordan Arktisk Råd - som opfordringen lød fra Marc Jacobsen - i praksis vil kunne styrke sit fokus på samfundssikkerhed frem mod 2029 uden at kompromittere rådets funktion som et mødested for stormagterne - forudsat at denne reetableres på politisk niveau 2  i de kommende år efter suspensionen af samarbejdet 3  i kølvandet på den russiske invasion af Ukraine den 24. februar 2022. Rusland har efterfølgende skrevet Arktisk Råd ud af sin Arktis-strategi og styrket sit samarbejde på området med Kina, mens Finland og Sveriges medlemskaber af NATO har bidraget til samhørigheden af de syv såkaldt 'ligesindede nationer' (de otte medlemmer af Arktisk Råd minus Rusland), hvad den hårde sikkerhed angår (Simpson, 2023).

## Samfundssikkerhed i Arktis

Præsentationen af Arctic Climate Impact Assessment (ACIA) på ministermødet i Arktisk Råd i Reykjavík i november 2004 og udgivelsen året efter satte fokus på de hastige klimaforandringer i Arktis og blev et springbræt for øget forskning i samfundssikkerhed i regionen (Berner et al., 2005). Under svensk formandskab i Arktisk Råd (2011-2013) blev Arctic Resilience Report (ARR)-projektet, på baggrund af klimaforendringernes  indvirkning,  iværksat,  hvilket  resulterede  i  en  omfattende videnskabelig  rapport  udgivet  i  november  2016. ARR-projektet  beskrev,  hvordan arktiske økosystemer stod over for omvæltende forandringer og gav eksempler på resiliente  arktiske  lokalsamfund,  der  før  havde  demonstreret  evne  til  at  tilpasse sige større miljømæssige omvæltninger (Sustainable Development Working Group, 2019).  Arktisk  Råd  vedtog  i  maj  2017  rammeværket  ARAF  (Arctic  Resilience Action  Framework)  for  at  styrke  koordineringen  og  den  fælles  læring  om  resiliens  i  Arktis.  Projektet,  som  ledes  af  Sustainable  Development Working  Group, giver vejledning og støtte til Arktisk Råd, arktiske stater, Permanent Participants,

2  Virtuel mødeaktivitet blev genoptaget på arbejdsgruppeniveau sommeren 2024.

3 Joint  Statement  on  Arctic  Council  Cooperation  following  Russia's  Invasion  of  Ukraine  | Udenrigsministeriet (ritzau.dk)

Observers og de seks arbejdsgrupper i arbejdet med at fremme indsatser og øge investering i resiliens i Arktis. Rammeværket er organiseret med fire hovedprioriteter: Forståelse af risici og resiliens, opbygning af tilpasningskapacitet, implementering af resiliens gennem politik og planlægning samt fremmelse af investeringer til at reducere risici.

Samfundssikkerhed som emne i relation til Arktisk Råd er tidligere behandlet  af  Bailes  (2013),  som  gennemgår  rådets  behandling  af  problemstillinger,  der relaterer sig til miljø, samfund og civil sikkerhed, uden at samfundssikkerhed dog konkret nævnes. Arktisk Råds aktivitet på de ovennævnte områder overlapper med andre  subregionale  institutioners  aktiviteter,  eksempelvis  BEAC  (Barents  EuroArctic Council) og Nordisk Råd. Ofte kobles samfundssikkerhed i Arktis til begrebet menneskelig sikkerhed i betydningen fravær af trusler mod menneskers liv og sociale og  økonomiske  interaktioner.  Hossain  et  al.  (2018)  beskriver  således  overordnet, hvordan aspekter af menneskelig sikkerhed bidrager til opbygningen og sammensætningen af samfundssikkerhed i Arktis, mens Hossain og Cambou (2018) beskæftiger sig med menneskelig sikkerhed og samfundssikkerhed og retter opmærksomheden mod klimaforandringer og miljømæssige forhold i Barentsregionen. Forfatterne analyserer, hvordan samfundssikkerhed dannes og fremmes i regionen ved hjælp af det såkaldte 'human security framework', som inddeler menneskelig sikkerhed i dimensioner såsom økonomisk sikkerhed, miljøsikkerhed, sundhed, energi, samfund, samfundsikkerhed samt politisk og digital sikkerhed.

Salminen et al. (2020) beskriver, hvordan en human security-tilgang til cybersikkerhed i Arktis ses som yderst relevant for de specifikke problemstillinger, regionen står overfor. Arktis' unikke karakteristika med spredte befolkninger, øde beliggenheder og begrænset fysisk infrastruktur betyder, at stabil og sikker digital infrastruktur er central, da digitaliseringen ofte erstatter fysiske tjenester i fjerntliggende områder. Basale  kommunikationstjenester,  uddannelse,  sundhedspleje,  katastrofeberedskab og miljøforvaltning er blot nogle af de områder, hvor digital infrastruktur er med til at opfylde fundamentale menneskerettigheder såsom retten til liv, udvikling, ytringsfrihed og privatliv for arktiske folk.

Saunavaara (2020) undersøger udlægningen af søkabler i Arktis som eksempel på modsætningen mellem statslige sikkerhedssinteresser og bred samfundssikkerhed. Projekter med søkabler i Arktis er ofte konciperet i regi af national og militær sikkerhed (herunder det amerikanske Quintillion Network og den russiske idé om et Russian Optical Trans-Arctic Submarine Cable System (ROTACS). Saunavaara påpeger  dog,  at  søkabelprojekter  samtidig  rummer  et  samfundssikkerhedsmæssigt  perspektiv,  da  de  øgede  muligheder  for  forbindelse  og  kommunikation  kan være essentielle til at løfte menneskerettigheder i afsidesliggende områder i Arktis (eksempelvis via øget mulighed for e-læring, digitale sundhedstjenester og andre offentlige goder).

Den russiske politik i Arktis behandles bl.a. af Kristensen og Sakstrup (2016), som undersøger udviklingen i russisk politik i Arktis før og efter annekteringen af

Krim i 2014. De påpeger, at overordnet samfundssikkerhed er et vigtigt hensyn for Ruslands mulighed for at modernisere landets arktiske kapaciteter. Kristensen og Sakstrup giver ikke en eksplicit definition af begrebet samfundssikkerhed, men benytter det i et mere militært/forsvarspolitisk henseende: '…som aktionen mod Greenpeace  i  2013  viste,  indeholder  samfundssikkerhed  i  russisk  optik  robust brug af væbnet magt, og (som i Danmark) spiller de væbnede styrker også her en rolle' (Kristensen & Sakstrup, 2016, s. 31). Det beskrives endvidere i afsnittet, der omhandler samfundssikkerhed, at forskellige sikkerhedspolitiske og/eller militærstrategiske hensyn er med til at drive Rusland til at investere i en række arktiske militære  kapaciteter,  og  det  konkluderes,  at  Ruslands  militærstrategiske  hensyn øger risikoen for, at Arktis i stigende grad bliver en ustabil region, både politisk og militært. Kristensen og Mortensgaard (2022) beskriver tre dimensioner af arktisk sikkerhed med forsvarspolitiske konsekvenser for det danske kongerige; militær, økonomisk  og  samfundssikkerhed.  Samfundssikkerhed  defineres  her  som  dækkende over en række sikkerhedspolitiske udfordringer, der ikke nødvendigvis kan forbindes til trusler fra konkrete aktører. I relation til Arktis vil især konsekvenserne af klimaforandringer være medvirkende til at øge efterspørgslen efter beredskabsog katastrofeindsatser fra det danske forsvar, hvorfor der med fordel kan foretages investeringer, der imødekommer behov i alle tre dimensioner, som for eksempel overvågnings- og kommunikationskapaciteter (Kristensen & Mortensgaard, 2022, s. 12, 86).

Rapporten Robusthed i Rigsfællesskabet anlagde et samfundssikkerhedsperspektiv på 'dels relevante rigsfælles ansvarsområder, dels hjemtagne grønlandske og færøske  myndighedsopgaver  inden  for  beredskab  og  krisestyring'  (Dahlberg,  2022). Rapporten  blev  udarbejdet  med  det  formål  at  supplere  baggrundsmaterialet  til Regeringens Sikkerhedspolitiske  Analysegruppe under ledelse af ambassadør Michael Zilmer-Johns og undersøgte status for samfundssikkerhed i Rigsfællesskabet ved at beskrive lovgrundlaget på området inden for Rigsfællesskabet og i de respektive rigsdele,  analysere  relationerne  mellem  relevante  beredskabsaktører  samt  identificere styrker og svagheder herved. Det konkluderes i rapporten, at aktiviteter på beredskabs- og krisestyringsområdet var iværksat for både Grønland og Færøernes vedkommende, men at udviklingen af 'beredskabsbevidsthed' i begge lande med fordel kunne styrkes og udbygges, særligt hvad risikoanalyse, øvelsesaktivitet og erfaringsopsamling angår. I september 2022 udgav Den Sikkerhedspolitiske Analysegruppe under Udenrigsministeriet så sin rapport, som beskriver et skærpet trusselsbillede i Arktis, hvorfor den bredere samfundssikkerhed må styrkes. Kongeriget bør kunne håndtere en 'bred vifte af voksende menneske- og naturskabte trusler som cyberangreb, fremmede staters påvirkning af politiske processer og udnyttelse af sårbarheder i kritisk infrastruktur, mangel på kritiske forsyninger, pandemier og ekstremt vejr' (Den sikkerhedspolitiske analysegruppe, 2022, s. 5). Rapporten slår fast, at de væsentligt skærpede trusler vil kræve både omfattende investeringer i Forsvaret og større fokus på den civile samfundssikkerhed.

## Kolde katastrofer

Det vanskelige forhold mellem erkendte sårbarheder, generelle risici og ressourceallokering er velkendt inden for beredskab og særligt i Arktis, hvor store afstande, tyndt befolkede geografiske områder og barske vejrforhold stiller store krav på alle niveau  er. Traditionelt har litteraturen inden for katastrofeforskning fokuseret på de dele af verden, hvor tropisk klima, ekstrem hede m.v. bidrager til at skabe farlige situationer, men der findes også forsøg på at konceptualisere såkaldte kolde katastrofer kendetegnet ved spredt befolkning, ekstremt lave temperaturer og begrænset infrastruktur  med  langt  mellem  redningsressourcerne  (Andreassen  &  Pincus,  2022; Lauta et al., 2018). Samarbejde er derfor afgørende, ligesom effektive mekanismer for skalering af beredskabsindsatser i betydningen organisationer, som hurtigt kan opjusteres i kapacitet, når behovet er der (Dahlberg et al., 2020).

Traditionelt opdeler man  katastrofehåndtering i fire faser: Forebyggelse , Forberedelse , Respons og Retablering .  Faserne  indgår  i  den  såkaldte  'Disaster/Emergency Management Cyclus', en generisk model som har været kendt og anvendt siden slutningen af 1970'erne (se Bankoff et al., 2004; Neal, 1997; Quarantelli, 1997). Ideen bag modellen er, at to af faserne ( Forebyggelse og Forberedelse ) tidsmæssigt ligger før Hændelsen , mens to følger derefter ( Respons og Retablering ). Mens Forebyggelse sigter mod at nedbringe sandsynligheden for, at Hændelsen indtræffer, er formålet med Forberedelse at afbøde konsekvenserne heraf, såfremt det alligevel sker. Her ses en kobling til den klassiske forståelse af Risiko som produktet af Sandsynlighed og Konsekvens :  For det fænomen, der både har en høj sandsynlighed for at ske samt en stor konsekvens, hvis det sker, gives en høj risiko. Heraf følger, at risikoen kan nedbringes  ved  enten  at  reducere  sandsynligheden  af  en  given  hændelse  eller  de potentielle konsekvenser af en sådan.

Siden 1990'erne har sårbarhed været et centralt teoretisk begreb i katastrofeforskningen. Sårbarhed kan defineres som 'diminished capacity of an individual or community to anticipate, cope with, resist, and recover from the impact of a hazard' (Dahlberg & Rubin, 2017). Mange faktorer spiller en rolle i skabelsen af sårbarhed: social status, køn, etnicitet, sundhed, handicap, alder m.v., hvilket gør begrebet komplekst, eftersom disse faktorer også påvirker hinanden indbyrdes (såkaldt intersektionalitet ).  En  nyttig  og  meget udbredt model til visualisering og forståelse heraf er Pressure and Release (PAR)-modellen, som opdeler progressionen af sårbarhed i dybtliggende kerneårsager (root causes), der udløser dynamiske tryk (dynamic pressures), som igen forårsager usikre omstændigheder (unsafe conditions). Fra højre side af modellen rammer faremomenter (hazards) ind i disse usikre omstændigheder i form af jordskælv, oversvømmelser, sygdomme m.v., hvorved katastrofen produceres (Blaikie et al., 1994).

Resiliens  -  i  betydningen  dynamisk  modstandskraft  i  komplekse  samfundssystemer - betegner en tilgang til forebyggelse og beredskab, hvor fokus lægges på at reducere sårbarhed gennem dels absorptiv , dels adaptiv kacapitetsopbygning frem

for mitigering af faremomenter. Med absorptiv kapacitetsopbygning menes opbygning af robusthed i form af f.eks. redundante systemer og overkapacitet af humane og teknologiske ressourcer, mens adaptiv kapacitetsopbygning omhandler systemisk tilpasningsevne, hvilket opnås gennem eksempelvis modularisering og skalérbarhed (Dahlberg et al., 2020).

## Arktisk Råd som samfundssikkerhedsaktør

Der findes enkelte fora, der håndterer samarbejde på internationalt niveau i regionen. Arktisk Råd og dets arbejdsgruppe Emergency Prevention, Preparedness and Response (EPPR) og det uafhængige Arctic Coast Guard Forum (ACGF) er de otte arktiske staters væsentligste organer for samarbejde vedrørende beredskaber. Dog beskæftiger  ingen  af  dem  sig  med  militær  eller  såkaldt  hård  sikkerhed,  men  de  ses  som betydningsfulde i et samfundssikkerhedsperspektiv. Siden Ruslands annektering af Krim i 2014 er naturskabte og aktørdrevne trusler imidlertid smeltet sammen, således at beredskabs- og sikkerhedspolitik i dag overlapper langt mere end for blot et årti siden. Det bliver således i tiltagende grad vanskeligere at sondre mellem politiske, organisatoriske og administrative tiltag, som mitigerer f.eks. konsekvenser af klimaforandringer, og dem, som retter sig mod aktørdrevne trusler i form af terrorisme og krig. Særligt ses såkaldte hybride trusler at udfordre eksisterende strukturer og opfattelser, eftersom sådanne sammensatte trusler spænder over det civilt-militære spektrum, omfatter mange samfundssektorer og aktivt udnytter uklarheder om ansvarsfordeling m.v.

Arktisk  Råd  er  det  førende  mellemstatslige  forum  til  fremme  af  samarbejde, koordinering og interaktion mellem de arktiske stater, arktiske oprindelige folk og andre arktiske indbyggere om fælles arktiske emner, især emner inden for bæredygtig  udvikling og miljøbeskyttelse i Arktis. Ud over Canada, Kongeriget Danmark, Finland, Island, Norge, Rusland, Sverige og USA, som har territorier i Arktis og derfor agerer derfor som regionens forvaltere, har seks organisationer, som repræsenterer oprindelige folk i Arktis, status som permanente deltagere i Arktisk Råd. Denne kategori blev oprettet for at give de oprindelige folk i Arktis mulighed for at  deltage  aktivt  i  rådet.  De  permanente  deltagere  har  fuld  samrådsret  i  forbindelse med rådets forhandlinger og beslutninger og kommer med værdifulde bidrag til dets aktiviteter på alle områder. Deres deltagelse i rådets projekter og initiativ  er faciliteres/støttes af Oprindelige Folks Sekretariat. De seks organisationer er: Aleut International  Association  (AIA),  Arctic  Athabaskan  Council  (AAC),  Gwich'in Council International (GCI), Inuit Circumpolar Council (ICC), Russian Association of Indigenous Peoples of the North (RAIPON) og Samerådet (Same Council).

Ud  over  staterne  og  de  permanente  deltagere  består  Arktisk  Råd  af  seks arbejdsgrupper: Arctic Contaminants Action Program (ACAP), Arctic Monitoring and Assessment Program (AMAP), Conservation of the Arctic Flora and Fauna (CAFF), Emergency Prevention, Preparedness and Response (EPPR), Protection

of  the Artic  Marine Environment (PAME) og Sustainable Development Working Group  (SDWG).  Arbejdsgruppen  Emergency  Prevention,  Preparedness  and  Response (EPPR), der blev oprettet i 1991 under Arctic Environmental Protection Strategy, arbejder for at bidrage til forebyggelse, beredskab og imødegåelse af menneskeskabte ulykker og naturkatastrofer i Arktis, herunder eftersøgning og redning; til lands, til vands og i luften. I det følgende afsnit belyses arbejdsgruppen nærmere.

## Emergency Prevention, Preparedness and Response (EPPR)

EPPR er ikke en beredskabsorganisation, men arbejdet omfatter projekter og undersøgelser med henblik på at belyse mangler, udarbejde strategier, dele information, indsamle data og samarbejde med relevante partnere om udvikling af kapaciteter og forskningsbehov inden for mandatet i Arktis. Projekter og aktiviteter omfatter blandt andet udarbejdelse af operative retningslinjer, metodik til brug for risikoanalyser, koordination af beredskabsøvelser og træning samt udveksling af 'best practices' vedrørende forebyggelse, beredskab og imødegåelse af ulykker, utilsigtet udslip af forurenende stoffer og radioaktive partikler samt håndtering af følgevirkninger foranlediget af naturkatastrofer.

EPPR er tildelt ansvaret for vedligeholdelse af de operative retningslinjer, der implementerer den arktiske havmiljøaftale 'Agreement on Cooperation on Marine Oil  Pollution  Preparedness  and  Response  in  the  Arctic'  (MOSPA-agreement), som trådte i kraft i 2016. EPPR støtter ligeledes implementeringen af den arktiske eftersøgnings- og redningsaftale 'Agreement on Cooperation on Aeronautical and Maritime Search and Rescue in the Arctic' (Arctic SAR-agreement) fra 2013. 4  Alle otte medlemslande af Arktisk Råd har underskrevet begge aftaler.

Under sig har EPPR tre ekspertgrupper: Search and Rescue Expert Group, Marine  Environmental  Response  Expert  Group  og  Radiological/Nuclear  Expert Group.  Ekspertgruppernes  formål  er  at  medvirke  til  udvikling  af  retningslinjer, forskning, samarbejde med beslægtede organer, analyser af øvelser m.m. inden for respektive  ekspertområder.  Kongerigets  delegation  i  EPPR  er  sammensat  af  deltagere  fra  Beredskabsstyrelsen,  Maritime  Rescue  Coordination  Centre  (MRCC) Thorshavn,  Arbejdstilsynet  på  Færøerne  (der  er  koordinerende  myndighed  for beredskabet på Færøerne), Arktisk Kommando og det grønlandske selvstyre (deltager ad hoc).

Landene i Arktisk Råd har gennem to de panarktiske aftaler (MOSPA og Arctic SAR) tilkendegivet over for hinanden, at man vil yde gensidig støtte i den udstrækning, det er relevant og muligt, ved større hændelser inden for menneskeskab  te ulykker og naturkatastrofer. Der er således oprettet mekanismer for at anmode om og tilbyde hjælp landene imellem, men der er ingen forpligtigelse til at yde hjælp. I praksis har mekanismen kun være aktiveret et begrænset antal gange.

4   https://eppr.org/resources/agreements/

Det overordnede formål for den arktiske SAR-aftale er at styrke samarbejde og koordination om aeronautisk og maritim eftersøgning og redning i Arktis. Arctic SAR-agreement bygger på grundlaget fastlagt i de to overordnede interna  tionale konventioner for eftersøgning og redning, henholdsvis SAR-konventionen af 1979 5 (maritim eftersøgning og redning) og Chicago-konventionen af 1944 6  (aeronautisk eftersøgning og redning). I begge konventioner er den grundlæggende præmis, at man som stat og underskriver af konventionen har forpligtet sig til at have en SARorganisation. Desuden har man forpligtiget sig til - hvis man får kendskab til, at en person er i nød - hurtigt at tage de nødvendige skridt til at redde vedkommende. Det vil sige, at SAR-organisationen er forpligtet til at reagere på nødopkald. Parterne er derimod ikke forpligtet til at yde bistand til hinanden - dvs. mellem stater - men parterne har forpligtet sig til at svare på, om bistand kan ydes eller ikke.

Arctic SAR-agreement gentager disse principper, men specificerer derudover i tre annexer; hvem der er overordnet ansvarlig for eftersøgning og redning ('National Competent Authority'), hvem der er overordnet ansvarlig for SAR-organisation i respektive  lande  ('Search  and  Rescue  Agencies')  samt,  hvilke  redningscentraler  ('Rescue  Coordination  Centres')  der  er  omfattet  af  aftalen.  For  Kongeriget Danmark er  det  hhv.  Forsvarsministeriet,  Forsvarskommandoen  og  Joint  Rescue Coordination  Centre  Greenland,  som  siden  2014  har  været  placeret  hos Arktisk Kommando i Nuuk dør om dør med Naviairs civile flyinformationscentral.

Det overordnede formål med MOSPA-agreement er at styrke samarbejde, koordination og gensidig hjælp om beredskab mod og bekæmpelse af olieforureninger, med henblik på at beskytte det arktiske marine miljø. I aftalen har staterne forpligtet sig til at opretholde en national organisation, der kan reagere prompte og effektivt på olieforureninger af havet. Staterne har således forpligtet sig til at udarbejde nationale beredskabsplaner og planer for indsættelse mod olieforurening, og disse skal udarbejdes i overensstemmelse med de operative guidelines, som er fastlagt af aftalen. Staterne, i samarbejde med olie- og skibsindustrien, havne og andre relevante entiteter, forpligter sig til at råde over olieforureningsbekæmpelsesudstyr, der er præpositioneret i forhold den beregnede risiko for forureninger, og at planlægge øvelser og træne relevant personale, der kan bekæmpe olieforureninger. Parterne forpligtiger sig endvidere til at udpege en 'National Competent Authority' som ansvarlig for beredskab og bekæmpelse af forureninger. Ved erkendelse af en olieforurening har staterne forpligtet sig til at notificere hinanden, såfremt der er fare for, at olieforureningen kan brede sig til deres ansvarsområde. Staterne kan anmode om hjælp fra hinanden og parterne har forpligtiget sig til at hjælpe - eksempelvis gennem rådgiving, teknisk bistand, udstyr eller mandskab. Der er dog konsensus om, at parterne hjælper hinanden i den udstrækning, det er muligt.

5    The international convention on maritime search and rescue, Hamburg, 1979.

6    The convention on international civil aviation, annex 12 (SAR), Chicago, 1944.

## Kystvagtsamarbejdet i Arktis

Som  eksempel  på  behovet  for  at  styrke  samfundssikkerheden  i  Arktis  fremdrager Jacobsen krydstogtskibet Ocean Explorer ,  som i september 2023 grundstødte i Alpefjorden i Østgrønland med ca. 200 passagerer om bord. Heldigvis fandt hændelsen sted i godt vejr og med bløde bundforhold, men - som Jacobsen påpeger kræver det ikke megen fantasi at forestille sig, hvor alvorligt situationen kunne have udviklet sig, hvis der havde været tale om et større fartøj med måske 2.000 personer om bord, hvis vejret havde været dårligere, hvis der var sket et omfattende olieudslip - eller hvis grundstødningen var sket tæt på grænsen til Rusland med deraf følgende koordinationsbehov i et konfliktpræget samarbejdsmiljø.

I  forbindelse  med  Ocean  Explorers  grundstødning  blev  MOSPA-  og  Arctic SAR-aftalerne ikke aktiveret. Dog blev Kongerigets delegationsleder til EPPR kontaktet af delegationslederen fra USA med forespørgsel om, om Kongeriget ville aktivere den arktiske SAR-aftale og/eller den arktiske havmiljøaftale mhp. at anmode om hjælp. Det blev oplyst, at da der ikke var umiddelbar fare for menneskeliv, eller det sårbare arktiske miljø, ville aftalerne ikke blive aktiveret. Eftersom fartøjet stod på blød bund i godt vejr, udviklede grundstødningen sig aldrig til en nødsituation, hvorfor det som udgangspunkt ikke var et problem, at Arktisk Kommandos nærmeste enhed befandt sig fem døgns sejlads fra krydstogtskibet. Det forsøgte den ene af forfatterne til denne artikel ihærdigt at forklare danske medier, som hurtigt havde fundet  de  gule Breaking  News -overskrifter  frem  (Abildgaard,  2023).  Hændelsen fandt  sin  lykkelige  afslutning,  da  Ocean  Explorer  blev  trukket  fri  af  Tarajoq,  et forskningsskib fra Grønlands Naturinstitut (Klærke, 2023).

Som ovenfor  anført  eksisterer  der  også  et  samarbejde  mellem  de  arktiske kystvagtmyndigheder, Arctic  Coast  Guard  Forum  (ACGF).  Forummet  er  uafhængigt, uformelt og operativt fokuseret. Forummet, der ikke er bundet af traktater, arbejder for en sikker og miljømæssig ansvarlig maritim aktivitet i Arktis. Arbejdet i forummet er ledet af formandskabet, støttet af sekretariatet og underlagte  arbejdsgrupper.  Det  besluttende  organ  er  de  enkelte  landes  kystvagtchefer (principals), der mødes en gang årligt. Arctic Coastguard Forums formål og mål er at styrke samarbejdet og koordinationen mellem de arktiske kystvagtmyndigheder, støtte implementeringen af de to panarktiske aftaler om bekæmpelse af  forurening  af  havmiljøet  (MOSPA-agreement)  og  eftersøgning  og  redning (Arctic SAR-agreement), finde fælles løsning  er på maritime udfordringer relateret til kystvagtopgaver og samarbejde med Arktisk Råds Emergency Prevention, Preparedness and Response arbejdsgruppe gennem deling af erfaringer og anden relevant information m.m. 7

7 https://oaarchive.arctic-council.org/server/api/core/bitstreams/203a75a0-af9c-4a7b-8499-00046 e1d6570/content

ACGF, der blev etableret i 2015, har gjort  betydelige  fremskridt  gennem  at fremme samarbejdet mellem arktiske nationer for at løse fælles udfordringer, herunder et forbedret multinationalt samarbejde mellem de enkelte landes kystvagtfunktioner - særligt med henblik på eftersøgning og redning (SAR) samt bekæmpelse af  olieforureninger.  Forummet  har  gennemført  en  række  fælles  øvelser,  der  har været medvirkende til en forbedring af beredskab og interoperabilitet mellem landene. Forummet har desuden udviklet rammer og retningslinjer for håndtering af hændelser i Arktis, hvilket er medvirkende til at sikre klarhed og effektivitet, når flere nationer er involveret i håndtering af arktiske hændelser. Forummet har eksempelvis etableret kanaler til informations- og datadeling mellem medlemmerne, hvilket er af afgørende betydning for håndtering af nødsituationer og olieforureninger.

## Fremtiden for Arktisk Råd og samfundssikkerhed

18.-20. marts 2025 afholdt EPPR og Nord Universitet i Bodø Arctic Emergency Management  Conference som  en  del  af  det  norske  formandskab  i  Arktisk  Råd. Eventet  præsenteredes  som  'én  af  de  første  internationale  konferencer  dedikeret  til  et  holistisk  syn  på  katastrofehåndtering  i Arktis'.  På  konferencehjemmesiden  understregedes  det,  at  Arktis  byder  på  'unikke  omstændigheder',  som påvirker og komplicerer beredskab og respons, og at regionens indbyggere, ikke mindst oprinde  lige folk, står over for nye risici skabt af klimaforandringer ( Arctic Emergency Management Conference , u.å.). Der ses således fortsat en form for 'arktisk eksceptionalisme' i tænkningen om beredskab og katastrofehåndtering, som i  bedste fald bidrager til at skabe opmærksomhed om emnet, men som i værste fald kan blokere for nyttig læring og overførsel af viden fra andre dele af verden. Spørgsmålet er således, om en rolle for Arktisk Råd netop kan være i højere grad at understøtte transfer af viden om forebyggelse og håndtering af katastrofer fra andre dele af verden til en arktisk kontekst. Pointen her er, at hvor katastroferne i sig selv måske nok er 'kolde' grundet de særlige omstændigheder i regionen nævnt herover,  så  er  samfundssikkerhed  i  højere  grad  et  globalt  begreb,  som  tilbyder universelle til- og tankegange med fokus på at styrke samfunds samlede evne til at fortsat at kunne fungere under pres i ekstraordinære situationer. Her ses en tæt kobling til resiliensbegrebet.

Resiliens, som etymologisk er afledt af latin for fjeder, betegner således i denne sammenhæng et socio-teknologisk-økonomisk systems evne til hurtigt og effektivt at 'springe tilbage' til sin normaltilstand eller en ny normaltilstand efter en chokpåvirkning (Dahlberg, 2015). I nyere resiliensforskning sondres endvidere mellem konservativ og transformativ resiliens. Hvor det konservativt resiliente system er i stand til  at  vende tilbage til sin virkemåde umiddelbart før chokpåvirkningen, evner det transformativt resiliente system at opsamle erfaringer under pres og omsætte disse til systemisk læring (Anholt et al., 2021). Populært sondres mellem hhv. bouncebackability og bounceforwardability , hvor førstnævnte betegner en førstegrads modstandsdygtighed, mens sidstnævnte er kendetegnende for samfundssystemer, der nyder godt

af strukturerede mekanismer for optagelse og omdannelse af dyrekøbte erfaringer til fremadrettet styrkelse af praksis.

En tilsvarende resiliensdagsorden ses i NATO-regi fra 2016 og frem. I et militært perspektiv er det først og fremmest aktørdrevne trusler, særligt de hybride, som opbygningen af dynamisk modstandskraft på samfundsplan retter sig mod. Her fungerer resiliens som en komponent i afskrækkelse gennem nægtelse ved at reducere de potentielle konsekvenser af angreb på samfundsvigtige funktioner, spredning af misog desinformation og forsøg på generel destabilisering (Hall & Sandeman, 2022; Roepke & Thankey, 2019). Hybridtrusler sigter mod at underminere samfunds sammenhængskraft,  og  de  arktiske  samfund  kan  være  særligt  udsatte  grundet  spredt befolkning, skrøbelig infrastruktur og intrastatslige politiske dynamikker, som kan udnyttes af fremmede aktører (Gjørv, 2024).

Med hensyn til  de  seneste  års  ændringer  i  den  internationale  sikkerhedspolitiske  situation  med  negativ  betydning  for  den  lavspænding  i Arktis,  som  det  fra begynd  elsen har været Arktisk Råds målsætning at opretholde, rummer samfundssikkerhedsbegrebet et betydeligt potentiale for organisationen - både i et civilt og et quasimilitært perspektiv gennem afskrækkelsestankegangen. I første omgang bør opgaven for det danske og svenske formandskab af Arktisk Råd frem mod 2029 bestå i udvikling af en egentlig arktisk samfundssikkerhedsstrategi, som udfolder begrebet og bygger bro mellem menneskelig og militær sikkerhed. Metodeudvikling og støtte til gennemførelse af lokale og regionale risikoanalyser og sårbarhedsudredninger er oplagte områder for Arktisk Råd at gå ind i, eventuelt gennem en udvidelse af EPPRarbejdsgruppens mandat eller ved nedsættelse af en ny arbejdsgruppe med fokus på samfundssikkerhed, som også kunne arbejde med spørgsmål vedrørende eksempelvis forsyningssikkerhed, krisestyring og håndtering af mis- og desinformation i det omfang, der kan opnås enighed herom blandt medlemmerne.

Ottawa-erklæringens fodnote om, at Rådet ikke bør beskæftige sig med anliggender vedr. militær sikkerhed, forhindrer som udgangspunkt ikke et styrket fokus på samfundssikkerhed, da dette begreb retter sig mod generel robustgørelse af samfund  et mod en bred vifte af både natur- og menneskeskabte trusler. Målet med styrket samfundssikkerhed er at nedbringe sårbarhed gennem en whole-of-societytilgang, således at PAR-modellens krydsfelt mellem trusler og kerneårsager, dynamiske pres og usikre forhold reduceres mest muligt. Set i forhold til katastrofehåndteringens cyklus skaber et samfundssikkerhedsperspektiv bedre forebyggelse ved at anlægge et holistisk analyseperspektiv, stærkere forberedelse gennem etablering af samarbejdsrelationer på tværs af sektorer, regioner og nationer, mere effektiv respons ved opbygning af skalérbare operative kapaciteter og systemer og ikke mindst bedre genopbygning gennem fokus på erfaringsopsamling og læring.

Udfordringen er naturligvis, at Arktisk Råd blandt sine medlemmer har et land, som må forventes at stille sig i opposition til en udvidelse af rådets virkefelt i enhver retning, der kan hævdes at konflikte med fodnoten i Ottawa-erklæringen. Derfor er en forudsætning for et styrket fokus på samfundssikkerhed i Arktisk Råd en grundig

og velovervejet definition og rammesætning af begrebet, hvilket det er vores forhåbning, at denne artikel yder et beskedent bidrag til.

## Taksigelser

Forfatterne  takker  Cecilie  Bjerregård  Koch  og  Matias Andersen,  som  begge  har bidraget  til  arbejdet  med  artiklen  som  led  i  deres  praktikophold  ved  Center  for Arktiske Sikkerhedsstudier på Forsvarsakademiet.

## Om forfatterne

Lektor Rasmus Dahlberg er historiker med Ph.D. i tværfaglig katastrofevidenskab, forsker i samfundssikkerhed og beredskab med særlig interesse for Arktis og rigsfællesskabet, og faglig leder af Center for Samfundssikkerhed ved Forsvarsakademiet siden 2023 (orlov frem til juli 2025).

Orlogskaptajn Jens  Heine  Grauen  Larsen er  Kongeriget  Danmarks  delegationsleder  i Arktisk  Råds  arbejdsgruppe  Emergency  Prevention,  Preparedness  and Response (EPPR). Gennem de seneste 25 år har han arbejdet med Eftersøgning og Redning (SAR) på nationalt og internationalt niveau. Til daglig arbejder han som arktisk policyrådgiver i Forsvarsstaben i København.

## Referencer

- Abildgaard,  A.  (2023,  14.  september).  Krydstogterne  er  'eksploderet'  i  Grønland  -  og  det  udgør  flere problemer, siger eksperter. TV2.dk . https://nyheder.tv2.dk/samfund/2023-09-14-krydstogterne-ereksploderet-i-groenland-og-det-udgoer-flere-problemer-siger-eksperter
- Andreassen, N. & Pincus, R. (2022). Disaster definitions from an Arctic perspective. I R. Dahlberg & M. Aronsson-Storrier (Red.), Defining disaster: Disciplines and domains . Edward Elgar.
- Anholt, R., van Dullemen, C., de Carvalho, J. S., Rijbroek, J., Sieckelinck, S. & Slootman, M. W. (2021). Understanding societal resilience: The case for engaged scholarship. I M. Ungar (Red.), Multisystemic resilience: Adaptation and transformation in contexts of change . Oxford University Press.
- Arctic Council. (1996). Declaration on the establishment of the Arctic Council. September 19. Ottawa. https://library. arcticportal.org/1270/1/ottawa\_decl\_1996-3..pdf
- Conley, H. A. & Melino, M. (2016). An Arctic redesign. Recommendations to rejuvenate the Arctic Council . Center for Strategic & International Studies.
- Bailes, A. J. K. (2013). Understanding the Arctic Council: A 'sub-regional' perspective. Journal of Military and Strategic Studies, 15 (2).
- Bankoff, G., Hillhorst, D. & Frerks, G. (2004). Mapping vulnerability: Disasters, development and people . Earthscan Routledge.
- Berner, J., et al. (2005). Arctic climate impact assessment . Cambridge University Press.
- Blaikie, P., Cannon,  T., Davis, I. &  Wisner, B. (1994). At risk: Natural hazards, people's vulnerability and disasters . Routledge.
- Dahlberg, R. (2015). Resilience and complexity. Conjoining the discourses of two contested concepts. Culture Unbound, 7 , 541-557.
- Dahlberg, R. (2022). Robusthed i Rigsfællesskabet . Center for Arktiske Sikkerhedsstudier, Forsvarsakademiet.
- Dahlberg, R. (2024). Samfundssikkerhed - en ny dagsorden i Danmark. I R. Dahlberg & E. S. Larsen (Red.), Hjemmefronten: Forsvarets nationale opgaver frem mod 2035 (s. 101-128). Djøf Forlag.

- Dahlberg,  R., Vendelø,  M. T.,  Sørensen,  B.  R.,  &  Lauta,  K.  C.  (2020).  Offshore  is  onshore:  Scalability, synchronization,  and  speed  of  decision  in Arctic  SAR. Scandinavian  Journal  of  Military  Studies,  3 (1), 157-186.
- Dahlberg, R. & Rubin, O. (2017).  Vulnerability. I A dictionary of disaster management (online). Oxford University Press.
- Den sikkerhedspolitiske analysegruppe. (2022). Dansk sikkerhed og forsvar frem mod 2035. Udenrigsministeriet.
- Gjørv, G. H. (2024). Security and geopolitics in the Arctic: The increase of hybrid threat activities in the Norwegian High North. Hybrid CoE Working Paper 30. Hybrid CoE.
- Groenning, R. (2016, 2. juni). Commentary: Why military security should be kept out of the Arctic Council. The Arctic Institute. https://www.thearcticinstitute.org/why-military-security-should-be-kept-out-of-the-arcticcouncil/
- Hall, J. & Sandeman, H. (2022). The first and last line of defence. Strategic update . LSE Ideas.
- Hossain, K. & Cambou, D. (2018). Society, environment and human security in the Arctic Barents region . Routledge.
- Hossain, K., Roncero, M. J. M. & Petrétei, A. (Red.). (2018). Human and societal security in the Circumpolar Arctic: Local and Indigenous communities . Brill.
- Jacobsen, M. (2023, 7. november). Commentary: Norway, the Kingdom of Denmark and Sweden should prioritize societal  security  to  help  save  the  Arctic  Council .  The  Arctic  Institute.  https://www.thearcticinstitute.org/ norway-kingdom-denmark-sweden-should-prioritize-societal-security-help-saving-arctic-council/
- Keupp, M. M. (2016, 1. marts). Five nations jockey for military influence in Arctic. National defence . https://www. nationaldefensemagazine.org/articles/2016/2/29/2016march-five-nations-jockey-for-military-influencein-arctic
- Klærke, K. (2023, 14. september). Krydstogtskib med 206 personer ombord er trukket fri i Østgrønland. DR Nyheder . https://www.dr.dk/nyheder/indland/krydstogtskib-med-206-personer-ombord-er-trukket-fri-ioestgroenland
- Kristensen,  K.  S.  &  Mortensgaard,  L.  A.  (2022). Den  udenrigs-  og  sikkerhedspolitiske  udvikling  i  Arktis  og Nordatlanten mellem konflikt og samarbejde frem mod 2035 . Djøf Forlag og Center for Militære Studier.
- Kristensen, K. S. & Sakstrup, C. (2016). Russisk politik i Arktis efter Ukrainekrisen . Center for Militære Studier.
- Neal, D. M. (1997). Reconsidering the phases of disaster. International Journal of Mass Emergencies and Disaster, 15 (2), 239-264.
- NordForsk. (2013). Societal security in the Nordic countries. Policy paper 1. NordForsk.
- Rasmussen, M. V. (Red.), Struwe, L. B., Hoffmann, R., Pradhan-Blach, F., Breitenbauch, H. Ø., Kristensen, K. S. & Dahl, A.-S. L. (2014). Ukrainekrisen og forandringen af dansk forsvars- og sikkerhedspolitik . Center for Militære Studier.
- Rhinard, M. & Larsson, S. (Red.). (2021). Nordic societal security. Convergence and divergence . Routledge New Security Studies.
- Roepke, W.-D. & Thankey, H. (2019, 27. februar). Resilience: The first line of defence. NATO Review .
- Quarantelli, E. (1997). Ten criteria for evaluating the management of community disasters. Disasters, 21 (1), 39-56.
- Salminen,  M.,  Zojer,  G.  &  Hossain,  K.  (2020).  Comprehensive  cybersecurity  and  human  rights  in  the digitalising  European  High  North.  I  M.  Salminen,  G.  Zojer  &  K.  Hossain  (Red.), Digitalisation  and human security: A multi-disciplinary approach to cybersecurity in the European High North (1. udg., s. 21-55). Springer International Publishing. https://doi.org/10.1007/978-3-030-48070-7
- Simpson, B. (2024, 31. maj).  The rise and sudden fall of the Arctic Council. Foreign Policy . https://foreignpolicy. com/2023/05/31/arctic-council-russia-norway/
- Saunavaara, S. (2020). Connecting the Arctic while installing submarine data cables between East Asia, North America and Europe. I M. Salminen, G. Zojer & K. Hossain (Red.), Digitalisation and human security: A multi-disciplinary approach to cybersecurity in the European High North (1. udg., s. 202-227). Springer International Publishing. https://doi.org/10.1007/978-3-030-48070-7
- Stokke,  O.  (2014).  International  environmental  governance  and  Arctic  security.  I  R.  Tamnes  &  K. Offerdal  (Red.), Geopolitics  and  security  in  the  Arctic (1.  udg.,  s.  121-146).  Routledge.  https://doi. org/10.4324/9781315813455-6
- Sustainable  Development  Working  Group.  (2019). Arctic  resilience  action  framework  (ARAF)  2017-2019 implementation project final project report. Arctic Council.
- Tetzlaff, A. & Breitenbauch, H. Ø. (2022). Samfundssikkerhed i Danmark. Det robuste og sikre samfund i en ny sikkerhedspolitisk virkelighed . Center for Militære Studier.

## Abstract in English Societal Security - a New Agenda for the Arctic Council?

The Arctic Council and its working group Emergency Prevention, Preparedness and Response (EPPR) and the independent Arctic Coast Guard Forum (ACGF) constitute  the  eight Arctic  states'  most  important  fora  for  collaboration  on emergency  preparedness.  Neither,  however,  are  concerned  with  military affairs or so-called hard security, which from the outset has been exempt from the Arctic Council. This article discusses how societal security may be interpreted in an Arctic context and investigates how preparedness is organized in  the  region  with  a  special  emphasis  on  the  function  and  meaning  of  the Arctic Council and other collaborative organizations in a future perspective. The four phases of the disaster management cycle: Prevention , Preparedness , Response and Recovery guide  the  analysis,  and  the  concept  of  resilience  as found in the broader literature on prevention and preparedness as well as the current NATO agenda is applied to discuss the role of societal security for the Arctic Council.

Keywords: preparedness • prevention • societal security • Arctic • security