Location: Hollola
VK: silloha sit teurastettii , mitä teurastettiin ei sit pitkiv vuåtta teurastettu .
VK: no olhan se niin ‿että , se , ei sit palje usein , mil lapsuulessai , pai lammastkal lyänniet enneŋko sittev vasta rupes lyämiem päähä , enneŋko , laskivat veren , se toi , kum minä olin nyt vähä pooka , toi mikko vaito kävi meillä la lahtia tekemäs eljaksel , nin se pisti tohon niskaal lehmää , ja se men ‿yht pietä kontullie , vaikkei sinnem mennyv veitti kun tov verra , se men sihis selkäjänteesee tost noi niskalokist ni , se putos sihin ni kontillien sihis sillo , ei se pä , hyppinny eikä lätkinnyp palijo .
VK: ni , niskaan tos ‿on tohon noon niskalokki , niiŋku se elukallakin ‿on niiŋku ihmiselläkin toi lokkoi , ni siihis se pisti veitteŋkärel vaa .
VK: te sinnen nym mennu , ei senttiäkän sit , mut heti se laski lehmä kontullien , eikä se paljo lätkinnykkän sitte .
VK: mutta ei ne nyt enää nyt ne ampuaa ja ,.
VK: ee , ei lyäty , no kyl ne elukkaa lyätiil lehmää sentä ja , jotka ei , osannus sihin niskaam pistää .
VK: nyn ne löi sentä lehmää .
VK: juu .
VK: mutta sika taas ni , kyl sikaa sentä lyätiv välil , ja ammuttiiŋki , kum minäkij jo isomp poika olin .
VK: nii no naru niin ehän se pysynny , muuteŋ käsis , naru kaulaa , vaikka sit sittel löikiin , mut nythän ne o , ampuaavatten , siaŋki .
VK: ei sihi aikaan ollus sit , ei sit om mitään naamaria .
VK: se naru ol ainuå naamar , kun sen sai kaulaan , siin sittel löi .
VK: se kuristi niin se naru sitte .
VK: ni , nii ilmal lyämist nii .
VK: kova p , kovat tulit , puista tulee sihis sika palamaan .
VK: ja olil ja ,.
VK: ei sit osattut toil tapaa karvaa pois ‿ottaak kun nyt , se poltettii .
VK: täyty olla tarkkana olishan se palannu , jos se olis saannu ollas siiŋ kauvam mut , se pilettiiv vaan sev verran että se , karva käräht pois .
VK: ol , tulit , halkoja ristis palamas että ne palo ja , siin ‿ol riuvus sitte , sika , miehet kannatti että se ol siin tulim päällä .
VK: harjakset nypittiin , ryssille , ja suutarille .
VK: juu , kylhä toisist lähti help , helpost mut toisist tul kovast , ja suutarithan ne , sai .
VK: ehän ne , olis voinnus suutarin työtä tehlä , jollei ne harjaksia olis saannu .
VK: niishän ol toisis noom pitkät harjakset , oikeen niis , vanhan ‿ajan sijos .
VK: mut niit ‿eij ‿o enää .
VK: nähän ‿ov vaa , villoja .
VK: ol to , välillien nii , suvel ol tos , läŋket kaulas , sijalläŋket .
VK: nii .
VK: ne ol , puu alla nääj ja sit , hakattur reikä , ja sitteŋ kaks pystys ja siit ylähält silottuk kii , ja täst kolmekkulmaseks tul sitten se reikä .
VK: se ol kaulaanei se , niŋ kireällep puristettu että se pahaa tek mut , että se siiŋ keiju , että ei se päässyr reijäst läpitte .
VK: hjuu .
VK: no sittehän ne vasta pantii karsinaa ja , sittehän ne vasta lihotettii , enneŋku tapetti .
VK: välistä sentä , ruåkittiin tonne , jälkie miestempäiväŋkiij ja ,.
VK: kyl ne suurie tavalliisie ei ne , näin suuria sikoja o , olluk kun niit nyt ‿on .
VK: mut sentä tollassia satakuuskyment kiloa ja , sil tapaa kakssataa kiloa sentä ja , silloiŋki .
VK: jo minäkin , kymmeŋkunnan sellaist sikaa helssiŋkii vein , sitten , poikaloppina .
VK: kun tuå ruåkittiin nii tos tammikuussa tapettiij ja vietii helssiŋkii , hevosel .
VK: m .
VK: joo , sellaist se teetätti , sielt se raha hakeat täytyy , silloi kum minä ,.
VK: vaikka iso mies jo olin .
VK: välistä meittiä ol neljäkii hevoist kyäliisiä ja ,.
VK: en yks yksin ‿em minä mennys sentä koskaa .
VK: jaa .
VK: niin , yhles roikas .
VK: ja menim minä mentiihäm myä yhleŋ kerraham mä yksim menim mut ,.
VK: tom pyhtmäjen iitaŋ kans mentiin silloin , ku se ol kotoon .
VK: mut meittiä ol aina toi puustelliŋ kaapre , kaaprelli vaino ja minä ainakiŋ kuite , aina yhles mentii .
VK: ja lautakolaj jussi ja , ja toi eljaksev vihtorkin ‿ol ker , kerran siin sakis kum mentiin .
VK: niij ja kauppilan ‿akusti ol kerraj ja .
VK: n talvisylan .
VK: täst mentii , kirkolle .
VK: ja kirkolt , tonne , orimattilaa .
VK: tost tost , ei myä mentyk koskaaj järveläst mentii herralast .
VK: ja siit mentiin ‿aina maantietä myälem pitkij ja , kaupuŋkiin ‿asti .
VK: pari kert , jaa ei myö pari kertaa oltiin ‿yätä .
VK: no kun ‿onnisti nim mentiin tonne ,.
VK: mikäs se kylä siin ‿on ensimmäi , orimattilaa
VK: ei se ämmälä os siel , sen tiev varrel .
VK: sen isännähäm minä tunsiŋ kauvan aina lahlest , usein , sipilä .
VK: tönnöm myllylt täytyy kientyä tulemaa niiŋku takasimpäi .
VK: nii siin ‿oltiin ‿yä ja stem mentii , välil piestiin kaupuŋkii , yäks .
VK: mut ‿oltiim myö kerran yätä ii , jaa silloiŋ kum myö , iitaŋ kans mentiin nin ‿oltiin tos , virail ensimmäin ‿yä .
VK: virail .
VK: ja virai
VK: sehän ‿on tost pennalast , ensimmäin talo , ensimmäiŋ kylä .
VK: joo .
VK: no virenoja nii sama nii , virenoja nii sit paraiteŋ kuttuuvatkin .
VK: joo.
VK: tä men sihij ja se , tä tie tul sihi , piestiin ‿oikee va , vapaalle helssiŋkin tielle .
VK: ja sitten toisinaa mäntiin , kirkoŋkylään yäks kirkoŋkylään , helssiŋkiŋ kirkonkylää .
VK: siin ‿oltiin ‿yätä .
VK: ja välist ‿oltii malmil , kaŋkasnummel ja , aina kuiŋka se keli anto völii .
VK: sil tapaa sit mentii .
VK: niŋ kylhä se , parempi keli kattottiim mut , vaikka se ol alust paremp ni , tul välil sellaim pyry taas että .
VK: kerram myä kerram myä men tiin ton sarvan ylitalo , vainoŋ kans kahle .
VK: ja siin ‿olkin silta hajal , sej jojem poikki .
VK: no , siin ‿ol yks miäs seiso torves sittem myö kysyttiiv vaan ‿oltiiŋ kuårmam päällä hyvä keli ol , kuårmam päält että mistäs se nyt silta menie että , päästääm poikki kun noi näky olevan toi , silta hajal .
VK: tä ajatti meittiä kuiteŋkin seŋ kun täst paimilaa , sit kujaa myälej ja , ei meinattukkaam piestä ympär siel .
VK: minä rupesij jo sarvalles sanomaa , et kyl se äijäm pahain tarttis piiskaa nyt kum mennää , takasin ‿että kuŋ kehtas valehlella , meitillet tollasen tempum tänne , että mistäs , myä tielt kaupuŋkiim päästää .
VK: takasiham meitin ‿om mentävä .
VK: tultiin takasin sihis sillalle , niin sit ‿olkin , yläpualel tehtys se , varasilta , eij ‿ollus sit välijä kun tonnes saunaa , sit sillalt .
VK: ja myä sellail leŋkku tehtiij ja piestiiv viimesel sinnep pellolle , jossa saatiiŋ kuårmammen ‿ympär .
VK: petkutti nii .
VK: jos mull ‿olis ollup piiska ja , olis olluv viel , niiv var varmaan olisiŋ korvillev vetänny .
VK: kuŋ kehtas sil tapaa valehlella , ettei tar voinnus sanoa että tost ‿ylempää menee .
VK: se on niil lyhkäim matka , ei siit ollun niinku tonnes saunaan .
VK: niit ‿on sellassia petkuttajiaki .
VK: toi urajärvem mies kerram meittie petkutti , kuv vietii heinäkuårmie tonne , sysmää .
VK: hm .
VK: niiŋ kärsäläl liipe tul vastaammen tos , palkkisillam mäjes ja minä kysyn sitten silt ‿että noi , miŋkähälläin tie , se ol kevättä , miŋkähälläiŋ keli siel , päijänniej jäällä o , eli ruåttalaisej jäällä .
VK: no siell ‿on oikei hyvä keli sano liipe .
VK: meiläm pojat tul justii sielt sano ni , oikei hyvä keli .
VK: no myä mäntii sitten sinne .
VK: ja , se äijä men elellämmen , mettärejel siit ja , ajo sinnes surille pellolle ylös ja siit kienty sitte , ja kysyttii , että mistähän tonne jäällep pääsee täst kun ei koskaan olluk koettu .
VK: siit menie , kuja ales sano nim mäŋkää sit kujaa myäle , mej ja ittek kiers sit hyvää tietä sielt , ja pies ensimmäiseks sinnej jäälle ku , myä täylyttiiŋ kaataap puita ja , aitoja enneŋku piestii heinäkuårmieŋ kans , läpitte , ei siit pitkää matkaa olluk ku , niiŋku toho aittoiv vaam mut ol nim paksuå lunta sitten ‿että .
VK: kaks hevoist kesti se lumi , sentä kuårminiem mennä , ylittem mut , ei kestänny enää toisia , neljä viis hevoist .
VK: mut ei ollut taas kirvestkäm meitil .
VK: mettä , sellaist koivuviitikkoa , että päästiin sielt lävittes kun ‿ei se lumi enää pitänny , siin kujas .
VK: ja piestiihäm myä sielt sitteŋ kuiteŋkij ja ,.
VK: sellasia kupikoit niit ‿ol minä sanon , manasiv vähän sill ‿että kehtaat sinäkim mies olla minä sanon että rupeat , tollaist asiaa valehtelemaa , ettet voinnus sanoa että tulkai perässäi .
VK: sittem myä mentii , ja sitten siel olkin oikei hyvä keli , siel jäällä , sittem myä mentii myä vaa meinattiiŋki mennä heinolaa sit jäätä myäle .
VK: mut kun siel ol nii hyvä keli ajettiin auraŋ kärkeen sinne ,.
VK: mutt ‿ei meittiä onnistannus sekä .
VK: myä ajettiin sihir rantaan se ,.
VK: kyl siel kova tie tukkitie men mut se ol niiŋ kapea ettei sielt heinäkuårmil päässykkäl läpitte .
VK: ne , laitto roomua siir rannas , nin ne sano sitten että etten tyä piesem miesparat läpitte , tarvis olla yks mies elellänneŋ kirvieŋ kans , joka hakkais puita maaha .
VK: minä sanom meitin täytyy tot rantaa myälen nym mennät tonnek kaupuŋkiimpäi , että tuliahan sielt toi , mikäs se talo nyt ‿on , muistas sen nyn nimeä .
VK: sen oli täst toi , vehmaast yks nestornimii , niemelän nestor o vävynä .
VK: hm ne mennään että piestään sem pellolt ylös , maantielle .
VK: ja myä mentiiŋkin sit ja piestiin ‿ylös ja ,.
VK: ol yks sysmän äijä .
VK: meitiŋ kanssamme , ja sysmän äijäkän ei vehka siin ol ja yks tomppel , yhtään tuntennup paikkakuntia ja ikäsä ollus siel , ja tukkikasav viärest ‿ajettiin ylös .
VK: sittel löi käsijään ‿uhteen , herrajjesta minun omat tukki , kasanihan toss ‿on ,.
VK: vaikk ‿ol tukkia koko ta , talven ‿ajannus si , ni ei itte ymmärtänny että mistä myä ylös päästää .
VK: no sitten sano no kyl myä nyt ‿osataa sano .
VK: jos myä sitten ajettiŋki , kyl myä seittemäŋkij järvem poikki ajettii , enneŋko myä piestii , sinne , sysmää .
VK: mut sitten siel tul makkaramäjen , täl puålel , enneŋko makkaramäk tul , kum myä sit pitkim mettie mentiin tukkiteitä myäle , sielt tul toi , penttiläv vävy vastaha , hevosel ja rejel ja , o .
VK: kirves .
VK: tost saatteŋ kirvien sano .
VK: no etten myä sil tehliem minä sano .
VK: teitin täytyy kaataak koivikkoon tie itellenne .
VK: mut noi , ei myä sentä tarvittuk kaataak ku , kolmes sellaist , tollaist koivua .
VK: kun ‿ol niil liki toiset ettei mahtunnu ne heinäkuårmmat lävitte .
VK: nin se ol vaan tukkitietä nii .
VK: sitten tul makkaramäk siij ja maantie .
VK: siit ‿ei ollu enää sitte pitkä matka sinnem mihkä myä niit , heinijä vietii , yhleŋ kartanon , talua .
VK: siell ‿ol noi isontalo , jotka tos nyt ‿o , ne ol lampuålina siel sillo ja , niill ‿ol toi talo pilettävänä jo .
VK: nin noi , ton talo heinijä vieti , sitte sakil sinnek kun niilt , loppu heinät .
VK: hjoo niŋ kaikkia , reisujahan niit ‿o .
VK: ol vahvat kuårmat nii , vahvat heinäkuårmat .
VK: silloi eij ‿olluk kun , toi yks rek .
VK: meitil olis ‿ollukkim parirejet ni , siihän niit heinijä olis mennym mut , siihi aikaan ‿eij ‿olluv viel parirekijä se ol niiŋ kauva .
VK: eikä osattup parirejem päälle , heinäkuårmaa , tehläkkäj jos ‿olis ‿ollukkiv viel .
VK: vasta ilmestyy ne , parirejet tähäs stej jälkiempäi .
VK: siithän on niin kauvaj jo , neljättäkymment vuåtta .
VK: kun ne läks tost talost joka tom myy , isontalon ni , el tuåmaalan , ne läks maalimaa kiertämien sitte .
VK: ne ei löytännyt taloa olleŋkam mut rahat men talo hinta hävis .
VK: niin kävi iitit ja , kautta suåmen talo havus sittem mutta , poikiniem mutt ‿ei ne löytännyt taloa .
VK: minä sano , sanon sitten sille ‿tta no , men nyj ja osta , toi tommola ol siloim myytävänä , mukkula herroil , seittemälkymmenelviilel tuhannel , minä sanom mev veikkoin nyy , ja ostat toi tommola minä sano , niin sitten sinust tulie se , mahlatoir rikas minä sano .
VK: jos sa ku se olis saannuk kaikki , koko tommola mikkola , mikkolat ja kaikki , seittemäŋkymmentviis tuhatta .
VK: mistäs silloin taas otti kulla , ei se ollus sillo , niiv välillieŋ kun sittej jälkeimpäin taas ‿ol , niiku sillo .
VK: mut se ol kummalliim paikka , sitteŋkii , niit taloost toi pai , peltolan nestor paimila , kävi ostamas sit ‿ei , sekiin tahto viel mukkulalt niit , mullikoit , siit , ja sellain talo kun tommola on , mettät kauheat .
VK: vaikk ‿ei se mettä nyt ‿ollus silloi viel , kelpaamas , mut kylhän sen ties ‿että ainaha sielt rahaa saa .
VK: ja muuten suurviljelystalo , kolmes sellaist taloa olis , neljä sellaist taloa kun tom tuåmaala o , silloiŋkij jo .
VK: ja sittehän sit viel isonnettu o jälkiempäi .
VK: aijai siin ‿on niiŋ kovat mettät sitten etta .
VK: silloi sitten , myivät mettät pois ‿enneŋku ne anto , siirtolaisille .
VK: joo .
VK: se ol mukkulaŋ kartano nii .
VK: mut ku mukkulaŋ kartanokin ol silloin niin kireäl raha , rahal että seittemälkymmenelviilel tuhannel olis täm myynny .
VK: ol niiŋ kireä rahaaika , silläkii .
VK: niin se ol ihlam pilkkahinta siit vaikka kuŋka , kuŋka tuhma ihmiin ‿ol ni .
VK: niin se sentä suur talo ja mikkola toinev vieres viel , ja sitten ol niist , mattilasthan ‿ei nyp pal ‿ollum mut , kallijoisist viel ‿osa , maata .
VK: nii , ne ol torppina .
VK: ne ol ‿oikeat talot , ne ol ,.
VK: kun ne ‿ol jäänny , ruunuvout valtio osti ne , ne oi tol , toi osti ne sitten toi , upila , ne ‿ol upilan talot .
VK: mut upila myi sittem mukkulallej ja mukkula pan ne tolppariks , ne ol verotalot ennen , tolle upilalle .
VK: mutta kun ‿upila myi ne mukkulalle mukkula paŋkin taksvärkin tekuåŋ kun ‿ol se tommola siiv vieres .
VK: kuj jäi ruunuvvero maksamat
VK: kaks vuåtta ni , ruunu myy ne , sitten sil hinnal .
VK: joo.
VK: juu ne on tän ‿isä vai kuka sen ‿osti , täm peltola , vanham peltolan , vaari , ne osti .
VK: elia , karjalan eljas osti se , karjalan , ne ol tolpparia , se ol karjalan tolppar sii , keskel peltoa toi , eljas .
VK: mut tät peltolaa minä tielä oikee , mistä tää sihit tuli , kuka tä , missä tä ol kun nää ost .
VK: no ryynyin ‿on siim missä , toi ol tos , ihlan tos noo , täl kohtaa , kallialaa päin , takalav vieres .
VK: se ol ser ryynysem mettä .
VK: juu se , poika myy , sem mettäm pois ja täm pelloj jätti ittelle .
VK: se ol nyt , taisvat sanoa ryynyseläkskij ja ryynyseks , no se men väkister ryynyseläks , kur ryynyi sanottii , toisilt men ryynyseläks .
VK: mut ‿ei se pysynnys sil .
VK: sitten se ‿ol tuål kalaŋ kauppijana loppua , konstakin tuål toril .
VK: ja tää jannehan sit sitten nyp pit , joka oŋ kuållu , jannehan sit siiv vähän aikaa pit .
VK: ol .
VK: ne ol kaikki , pait jywel .
VK: se ei tainnuj juåla .
VK: jok ‿ol kalakauppijana melkei ikäsäl lahles .
VK: sehän asu sin , kaupuŋkis ja , ja sill ‿ol ka , kauppapuålityäkiv välil ja , tos paimilas .
VK: ja sitten ‿yks veli , yks veli ol mut ‿ehäm minä tieläm mihkä se yks veli niist joutu , kaikki nuåremp veli .
VK: antoon ‿ol ‿yks veli , jok ‿ol tuål , kirkol .
VK: se oŋ kuållu .
VK: joka tän takalan tiltan nai .
VK: ja sem pojat pitää taloa tuål pyhäniemes , siel jär , pikku järver rannal .
VK: ei .
VK: hot ryy , se ol ylätalo kur rynäin ‿osti , ryy , sen ylätalo , ja se , se ol vai , ylätalo , e erittäi se talo sij joss ‿ov viel nykki , huåniet sin ‿yläpuålel ryynäse .
VK: siin ‿ol ylätalo .
VK: silloi se , viel kyl , ku se meiläŋ kyläst se , isäntä nai , tost taarastist , ni silloi se ol viel ylätalo .
VK: niil siin ‿ol pal , paljol lapsija uulestalos , oli tyttärijä ja poikija .
VK: mut noi nekääj jaksannup pitää .
VK: em minä oikein kallialast , vähän , sellain ‿ettem minä siel paljo käynny .
VK: paimilas paremmin nii .
VK: siell ‿ei nyt ‿ollus siel kallialas sitten oikein tuttuja , niis pojis eikä , mute simola vainohan nyt ‿ol .
VK: nii , simola vanha simola , täv vilhon ‿isä .
VK: mut sehän ‿ol , olhan se vähäv vanhemp minua mutta .
VK: sehän nyt nyt ‿ol siel tunnettuvamp mies , tunnetump mies .
VK: se vanha , sielt , mikäs , vaikka tunsiham minä niit siell ‿isäntie mut , ei niiteŋ kans niim pal tulluj juteltua pal .
VK: myllärhän nyt ‿ol , seŋ kans välil juteltii .
VK: se mäkelän ‿isäntä , vanhaisäntä vaino , sehän ‿ol sen , seŋ kanshan tul välil juteltua .
VK: eikä mut se vanhaisäntä , jollekka se me , vävyks , se velje .
VK: nii .
VK: nii .
VK: niin ‿ol .
VK: ensin sinnet tul vävy , sinne mäkelään tuålt vainijolt , eukselan ‿otto mutta em minä muista , ne hävis vai kuolkos se , se kuol hukkas ittensä .
VK: ja ‿stehän sinnem men , teilä .
VK: kun ‿em ma , eikohav vaan iitaŋ kans ‿ollu .
VK: kun ‿em minä tielän niit , muistas sit ‿em muista nin ‿olko sama , sama ihmiiv vai olko sin toinen , mut ‿että kummiŋkin se otto tul sihi , vävuks mutta noin ni , ne ol nir riitaset sem pappaiŋ kans ettei ne , sopinnu yhtie , se ol niim mahlotoi , juåppo se otto .
VK: vaikka ei sekäm pi , vanha pappakan ihlar raitis ollum mut , se ol sentä , tarkka mies , riski suur mies , markkinamies oikee hevosmies .
VK: kerraŋki sano , tuål , jyväskyläs , oltii ni , siin ‿ol oikeem paha hevoiŋ komea .
VK: niin se sano minä ottasin sen sano mut , olen nyj jo vanh , olej jo nyn näiv vanham puåli sano ni , em minä nut sentä sit enie otas sano mut , ottakaa pois siit voittaa sano .
VK: oikei suur hevoi .
VK: silloi se men nurin se hevoi , ja pehtaroitti .
VK: niin siin se mäkelä vaino , sano että kyl se voittohevoi se on sano , mut min ‿en ‿enää viitti ottaas sit , ja kulettaaksein täält ‿astikka sano , kotias sano .
VK: ja .
VK: mut sittehän sihim men mut sit ‿em muista nin ‿oŋko se sama , sama vai olk se toinen sisar jollekka män se , sitten tä vel , teiltä .
VK: joo .
VK: ei nit eniem muistak kaikkija te , temppuja .
VK: no nist ‿ei ollup pai pahastip puutetta , sinäkin ol teiläŋ kuläs vähä , vähäv välijä kaks suutarija , rantasuutar ja , iso suutar .
VK: sin ‿ov viel ‿iso , jaa ni , sehä ton , tov vähän sutari huanies sij järves asuu , asuu se , joka ittesä hirtti , kalamies .
VK: ni , se asu vähän sutarin , talos sin , ihaj järvem pällä .
VK: mut isol sutarilhaan on sin , keskel kulä silloi kun toi nuuttila rakens ‿uulestä .
VK: sin ‿on sen , toisen sutarin tontti .
VK: ni .
VK: no sitten toss ‿ol paimilas , tos ol rannas ja noin , suutar ihan tos rannas .
VK: toinen suutar ‿ol siel mäjel , joka nykkiv vasta hävis sielt .
VK: n kyl niit suutarija ol tä ,.
VK: raatalija ol siiŋ kaks rinna , paimilas .
VK: siin ‿ol sen toiser raatali huåneet .
VK: ja toiser raatalin on täs , jaa ei se o , sehän ‿ei okkam pystys ‿enää , osuuskaupan , toisel puålel maantietä siin ,.
VK: joka osti se , sen tontin toi , se kuparsepän , poika kuka , muistan nimeä , kalaherra , joŋka huvila on nys sin , alaa , rannas .
VK: ja se on , se on , se tuålta puutiŋk hävitetty iham maantiessä kin ‿ol .
VK: se , toi , toiner raatal ‿asu .
VK: no olhan se raatal sitten sem poika , nyt vielä , niiŋ kauvaŋkan ‿ok kun se , asu siin , maantiev vieres siin joka on , kaupan ‿alapuålel ne huåniet joka on , vehmaam mies osti , kun se kuol .
VK: se ol vestentaali , se ol sev vanhan , vanhav vestentaalim poika , raatal .
VK: se ol , myä oltiin ‿yksikäset .
VK: se ol silloir rokos kum minäki yhtä aikaa , sii suures rokos , ja sen noi , ei nää , nää ei ollup paikallaa .
VK: niin nää jäsenet tääl sivus , kumpaiŋkin .
VK: se rokko vei .
VK: ja sitte se jäi tälläseks pätkäks .
VK: raatalintyätä se sentä tek , niiŋ kauvaŋ kun se eliki .
VK: kaikkiham myä oltiim miinat ja , iitat ja , kaikki , siin suures rokos .
VK: nestor ‿ei ollun nii , veikka .
VK: se ol jäännyv vapaaks .
VK: minäkiin ‿ollun nii mätä että askeliet tul permantooŋ kum ma astuŋ kun ol nii mätänä jalananturatki .
VK: mut minuun ‿ei tullut tännek kasvoij järin suurija arpija .
VK: ehän siel tailan niit meinaan ettei siel o , niit rokonarpija pal olleŋkan tunnu .
VK: nii .
VK: mut kyl ne ol olluj ja niiŋku koppakuårijai , ja kälet ja kaikki .
VK: kyl myä niŋ kovas rokoss ‿ol ‿oltu , yhtaikaa , iita ja miina ja minä .
VK: nes nestoriss ‿eij ‿ollu .
VK: nii .
VK: mut sittehän ne rupes , rokottamaaj ja , sai ne sen sil tapaa vissii häviämie .
VK: no nehän ol tupus kälet , täyty olla .
VK: nehän ‿olis repinnyk kun ne kihis sil tapaa , repinnym mut täyty pannat tuppuuŋ kälet ettei ne , sormija saannu , välillie .
VK: nii ettei mennyn naama pahaks nii .
VK: silhän ne toiset sitten , tul nim pahoja , rokonarpisia kun ne , sai repiäksien , rokko rokko , kovast pois .
VK: nii sama se olis sen , roko , kun se ennen aikaasa , rupi tul päältä pois ni , sihij jäi jo arpi .
VK: ju , toi ol niiŋ kovas toi , tätii , kal , puustellim miina .
VK: nin se ol kovast ‿ollur rokos , siin ‿ol niin suuret ‿arvet .
VK: ja ku , kukas se toinen ‿ol yks ol täs täl paikal ja , ei siin raatalis järim paljo kasvos ‿arpia olluv vaikka se , sil tapaa vijotti seŋ kälet .
VK: ol ol nii , etteihän sit meinannuv välil saala .
VK: kun noin , kaikki jalkumet tietettii , sil , suutaril ni siin ‿ol hommaa ja tyätä .
VK: niin taluon nii .
VK: sit ‿on ihaam mennyv vaikkei siit niin , kauvan ‿os .
VK: savisillel laitto komean talo , ja , sihi , joerrannalle , mukkular rajaa .
VK: siin asuu nyt toi , yks , sieväi , emäntinie siin talos .
VK: pulkkii .
VK: niŋku se on , toinem pulkkiin ‿on nys siin , savisil .
VK: ei taitaa täll ‿ollas se kone , suutariŋkone viel siel , mut ‿ei se mitää , ties suutarintyötä .
VK: se käy siel , kyl se suutarintyätä tekee , mut se om monosel .
VK: y yk yksin se vihtor kävi , joka sielt teiläŋ kyläst ‿ol ,.
VK: mut tält ‿ol aina kaks näit , pulkkisia , veljekset .
VK: niin ne ol oillup pitempään nii .
VK: mut se kuol , oikeer riski mies se toinen ‿ei tää ny , toinen ollukkan niir riski , se kuol heilammis .
VK: saappait ja , keŋkiä ja , mutta vähäŋ keŋkiä mut saappait vaa , ja naisille sitten keŋkiä , nauhakeŋkiä , pitkäruåjusia .
VK: sellaset , missä ol , reŋkaat nois laukus ,.
VK: nääm pitkie toisie .
VK: ee ittellä se , lestipussi oli .
VK: ne täyty aina mil lestii korjata , mij jalkahain ei ne saannu , saapast , eikä mitää jalunt .
VK: mut jos sen ‿ilman tek niin se ol niiŋ kapea se , niitel lestiŋ kantapää että , se paino sen sisäpuålelle .
VK: nii , nii se on nykki ni vaikka ma , ostin ne on siel , lempallaan toi , nähän nyt ‿oj jo , kaikki aukiki .
VK: joo ja raatal , se ol kans talos neulomas .
VK: joo .
VK: se vestentaal joka nyt , vijalliin ni , se tek mullep paltu , viimesem paltuj ja se on ihlan uutena tuål , oikee hyväst kaŋkaast .
VK: tek nän ‿aukinaise , tän etupuålen , ei sit ‿ilke pitää .
VK: vaikka minä sanon teet , sil tapaa että saa napin täst kii ,.
VK: ei toi hylky huålinnuj ja , tek sen ny nän ‿auki .
VK: eihän siel pysy huivit eikä , mitkie .
VK: se om pitämätä tuål aitan naulas .
VK: en ov viittinnyt tuålaj jokapäiväsestkäm pitää , kun ‿ei ny enääm paljo , ulkona käyn ni .
VK: juu , kaikki raatalit ja suutarithan ne herroja ol .
VK: kuiŋkas kuiŋkas , kuiŋkas kuiŋkas .
VK: ei ollum mentyä , se pisti , naskalil .
VK: toiset ‿ei kärsinny , ensiŋkän niit siil likeil , mut toiset sentä antovat ollas siiv vähäl likempäm mut , toiset ei .
VK: jos ne men niin se pisti naskalil , salaa .
VK: kyl se pulkkiin ‿ol hyvä suutar .
VK: ei tää , vihtor , no , kyl se sen ‿ajaj jalkumia sekin tek .
VK: ei tuål ov viel meilän suutarin tuåli meeriŋ kammaris .
VK: se on , sellaim pienoim matalain se , karmistuåli .
VK: se se aina , suutarin ‿alla ol .
VK: se ov vanaha tuåli jo .
VK: ei tää okkan ympyrijäim mut noit , toss ‿on ympyrijä i ,.
VK: niill ‿ol sellaij ja se ol topattu .
VK: nii sellaist mutta toss ‿on selkänoja .
VK: se ol , suutar , se ol pulkkisel ja , se ol vihtor vainol .
VK: se tahto set , se ol , niim matala että se , nää polvet ‿ol tasa .
VK: siin ‿ol paremp neuloa .
VK: jos ol korkea ni , se , noim pystys tää polvet ‿ei siin , pysynny .
VK: se ol niŋ kovaa tikkijä sentä kun ne ,.
VK: mut sittehän ne rupes vaan naulasil lyämää .
VK: mut ennen ‿ei ne saannut tehläm muuta kun , pumpsatat täytyy rantura kiinip pielisii , sielt läpitte .
VK: no nehän ne nyt olkii suuremp herr .
VK: nee .
VK: sehän ol kum pappi .
VK: kyl se ol hyvä seppä nii .
VK: kyl se hyvän , tyän teki .
VK: hyviä hyviä se tek viikattietkin , joita ei ennen saannu ostaakseeŋka , ja kaikkia tyätä se tek hyvi .
VK: hjee .
VK: sen ‿ol paja sii hottolan , kohlal ‿ennen siim pellol ,.
VK: nii , siit kulk tie sittel läpittep paimilaa .
VK: niiŋ kyll ‿ei se jos paljo ihmisiä jo sin ‿ei se kauwj joutannu ahjov vieress ‿olemaa , sen täytyy mennä ovellek kattomaa kuka siit , kulk .
VK: nii .
VK: kerram minä tuli , heinolam markkinoilt ja , mull ‿ol sitten ‿oikeel lentävä , keltai hevoi .
VK: nim minä aattelin ‿että et sinä seppä nyt sentää , tunnek kuk siit menee minä , kiristin tamman siel ‿alahal , pellol jo sitteŋ kovaav vauhtii , kuiteŋ , sev verran näk sittem min takapuåltain siel mäel että kyl se kyl se hylky kihula vaan ‿ol sentä .
VK: sev verran ehti ovelle .
VK: no niiŋ ku niit , ol ‿oma tyä niin , ol vasaramiehenä .
VK: no se viikattien tekohan nym mu , ei sekän ‿oikeen käynny yksin , kun täyty olla joka , pyäritti , palkeit .
VK: nii täyty olla aina palkiempyärittäjä , vaikk ‿ei sitten , aina lyämiistäkä ollu .
VK: meillä on näihi asti vi , sirppi viel mut nyt se loppu jo , nä in kapee , nooŋ kapeeks se kulu .
VK: no kyl minä viikatteit seŋ kans jo tei .
VK: vaikka eihän siin ‿enien sitte tarvinnuk kun se , siihi viikattien a , kuntuån sai ni , ittehän se sen tako sitten ‿ohkaseks , kum pinniv vaan sai sihij ja .
VK: se täyttyy ,.
VK: niij ja sitte , veteŋ kans kun takoo viimeseks sit vaan oikeen ohkaseks , et se on ‿aina ves siiŋ kuumal viikattiel .
VK: sehän tääl tako sen niim monieŋ kertaan sev veleŋ kans sitte , ohkaseks niin siit tul niin tasasen , kova terä , sitte .
VK: no vetiem pistetie , sellaisena ettei se ot tuli .
VK: että se ov vaa hyviŋ kuuma muutem mut ‿ei tulii .
VK: sellain kaukalo mihkä , miss ‿ol vettä , johka se men ‿yhtä aikaa .
VK: kylhän se sepäst laatuun tul ei siit sanoat tartte töi , töissie .
VK: olhan se muuten sellai , rona .
VK: silloi se ol rona kun noi , kapinan ‿aikan .
VK: minä ostin tuålt paimilam mäkelält , kun siel ‿ol se mittar ni minä ostin sen tilipuut sem mettäst kaikki .
VK: meill ‿ol sitte se talkoo ja , meillä ol paljo hevo , hevosie sitten .
VK: liukkaij jos sa muistat
VK: nii .
VK: liukkain ‿ol tiel ja ste , liukkain täyty olla , tääl kammaris piilos koko ajaŋ ku se seppä ol tuål tuvas .
VK: no se , liukkain ‿ei ollukkaŋ kommunisti nääthän .
VK: vaikka ehän täs ketiem muitakan ‿ollu mut se ol sillen niiv vi , vihain ni , se liukkaim pölkäs , se ol tääl , piilos .
VK: johan ne sem meinas vielä ammuttavaks sitte , sepäm mut , toi seppälä vaino vapahti sitte .
VK: juu ne pit sen ‿ottaman tuålt sepält jo ja , vietävä , vieväŋ kallialaan ‿ammuttavaks ,.
VK: jätti sev vapaaks sentä sitte .
VK: pojat , kalle ja vihtor nehän ol väjes , sem pojat , ne ol sepäŋ kalle , ja vihtor että ne pies karkuu .
VK: sen ne olis tainnu , vissiin tappaak ku se niim pölkäs .
VK: se pies se pies ‿amerikkaa ja siel ‿o .
VK: kalle säästy nii .
VK: ne ol heinolass ‿ollus sentä kovil .
VK: suån ‿ojas ne ol ollu , piilos , valkosilt sentä siel .
VK: sitten , se meinannu , vihtorkohan se ol meinainu ammuta ittesäj jo , siel ‿ojas vai , vai tääkö , seppä .
VK: tytärhän ‿amerikast kävi , kallen sisär tääl ny , ja ei se enään ‿o , sielhän se ol , mattilas , maijja .
VK: minä kysy .
VK: mattilan ‿emännän sisär .
VK: turvoksis pää nii , muutem paha om mut se ett ‿or ruma .
VK: eem muistakkan , kuiŋka pitkäm matkan se sano siit heilt , olevav viel ‿elemmäks .
VK: toinen sisar on sii , rinnal , vieres .
VK: em minä sit num muista .
VK: no eei se sem pahemp .
VK: o ihan se sentäŋ ku , se ol kova kommunisti , jollei toinen ‿ollukkan ni eihän siin silloin , oikei sujunnu .
VK: ni , se on täs maalimas se , puålue ,.
VK: minä noi , keŋkitytin tuål kallel ‿ens kerran , sellaist varsaa .
VK: ehä se palkkaa vastaav vienny , ku se vaan sen ‿anto , palkaha se ittem makso .
VK: em minä muistak kuka se toinen ol .
VK: että antaas sepälle , ryyput kun ‿ens kerrav varsaŋ keŋkitti .
VK: ol jos ‿ol paha hevoi , paha viel .
VK: sellain ‿ol kum mullakin ‿ol ‿yks , sur viel ja , ja sittem paha .
VK: silloiŋ kalle sano mullek kum mä sit keŋkitytiv viimeseŋ kerran ‿että , älä hyvä mies tuå eniem miŋ kenki , keŋkittieksein tät .
VK: lahles sen sittem myyn , toisena vai kolmantena päivänä kun ‿ol , markkinat .
VK: no nii mut ‿ei ne siitäkään saannu , kylhän ne niit koitti .
VK: em minä tielä olhan ne tuål vehmaa , paimilam pajassakin ‿ollus sellasset telineet , että ne nosti se hevosen ‿ilmaa , matto alle .
VK: minä toin , heinolast kerraŋ kolmevvuåtisen , tammaj ja , en saannus sit takajalka , em minä siel ka , ko , koittaessa , koittannu ostaessaiŋka , se ol niiŋ kaunis hevoin em minä sit , oikeim miel tehnyk koittaa antaako se jalkaasakkaa , ja piestiin tohok kotiaj ja minä että minä sanoj jakkas koitaj jalkaa ylös , en saannu .
VK: ei , ei tullu ylös .
VK: repäs viel mim palttoin tost sitte .
VK: mut sittem minä mänil lahteeŋ kun tul lunta , ens kerral lunta , ni sittem minä , olkohan ne , joulukuum markkinat ne tais ‿olla .
VK: minä mänin sil lahteen sittev vaikka ajettiihan sil muuta , ja hyvä se ajaa olkim mut , se keŋkitys vaan ‿ol se takapuål nim paha .
VK: ja , mut minä mänil lahteen sitten sepälles sinne , humpulavvillam mäjel ‿ol se seppä , minä kysyin silt sepält ‿että , keŋkitätteŋkö työ hevoist
VK: minä sanon no ee se nyn nim paha taila ollam minä sanom , mut , ei se nyt kaikkeim paraitkan o .
VK: minä jäti hevosen sinne .
VK: menin sitte , parin tunnim piestä kattomaan .
VK: minä sanom minähäl lähleŋkin juhli , meinasin ‿em minä viitti katella .
VK: minähän lähleŋkin uulestaam markkinoillen minä sanon , siks ‿aikaa ku , lyätteŋ keŋkät .
VK: istus sihin nin tuålilles sano , ei se kauwaŋ kestäk kun ‿on keŋkät ‿alla sano seppä .
VK: nii ja se osas sen niiv vissiiŋ kohlitella että se , ku se ,.
VK: siithäm minä arvasiŋ kun ne ol niiŋ kauniist vestetty ne kavijat jo , mut minä aattelin että jos se on sentä paha keŋkittä menem pois , ettem mä nää .
VK: nii .
VK: toi ejaks , toi lautakolav vihtor sit puhukin sil ol niim paha hevoij ja että , ne viippus , vipus sen , niiŋku puhuttii , tuål kyläs , talliŋ kattuå , että pitivät siin saamaŋ keŋkät jalkaa .
VK: ei tullum mitää , ei mitään tullus sinällie .
VK: mut sit se men lahtien sit keŋkityttämien ni , men silles sepällej ja , sano että keŋkitätteŋks työ pahaa hevoist
VK: minä jätij ja sen sitten sinnes sano mut , kattelin sentä ensin vähän ‿aikaa , että mitä se sillet tekee .
VK: mut se ei tehnyj ja mitään silles sano .
VK: pisti seinääŋ kiini , pitkät suitterräimät mul sano ni , pisti seinääŋ kii suitterräimän ‿ihlaŋ kärkösest , että se pies menie , mihkä vaa .
VK: nii , ei se , ei se sit kiristänny .
VK: sihil löi keŋkät jalkaan sano ja .
VK: eikä , viel sen sitten sai kotoŋkiŋ keŋkään , mut ‿ei sit hyvä tulluk koskaa .
VK: se myy sen sittem pois , vai vahtokohan se sen tolle , lahlen sepälle , lahlen , nii sepälle , vuåverillia , lehmäŋ kans .
VK: se ol nuår hevoi se ol , komea rautikka .
VK: em minä olis sit antannus sillem minä olisin toisen antannu , kum mull ‿ol silloin , kuus hevoist , kaikki yhtä su sukua .
VK: hm , mut se ei huålinnus siit toisest joka olis ‿olluv vahva hevoi .
VK: mut hevoi kuuluu sill ‿olevan siel ja se ol ajannuk kilpaa sil ja , mut ‿ei se ol ollup palkintoa saannum mut , ol ‿olluk kilvanajos ,.
VK: mut ‿ei paljo puuttunnu ettei saannu mut .
VK: se ol selläin sieväläntä va , valkojouhii , vaalearrus , vaalearruskea hev , hevoi .
VK: sil se viel kuuluu nykkin ‿oleva .